Ухвала
іменем України
19 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 подану в інтересах засудженої ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва

від 16 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР

за № 0006847,
в с т а н о в и л а:
Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада

2016 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджену вироком Деснянського районного суду міста Києва

від 17 грудня 2015 року за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185,

ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнену від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки,
засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 17 грудня 2015 року у виді 1 року позбавлення волі і остаточно визначено ОСОБА_5 3 роки

3 місяці позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Як вбачається з копій судових рішень, ОСОБА_5 21 червня

2016 року о 15 год 10 хв, перебуваючи в торгівельному залі продуктового супермаркету «Фора № 40/1» ТОВ «Фора», що знаходиться з адресою: м. Київ, вул. Дяченка, 6, повторно, умисно, з корисливих спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна, взяла товару на загальну суму 265 грн 82 к. В подальшому, ОСОБА_5 не розрахувавшись на касі пройшла через металеві рамки продуктового супермаркету «Фора» та направилась до виходу з приміщення магазину, але злочин не змогла довести до кінця з причин, що не залежали від її волі, так як при виході з магазину, її було зупинено працівником охорони вказаного магазину з викраденим товаром.
У касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що полягає у порушенні вимог ч. 2 ст. 419 КПК України.
На думку захисника, апеляційний суд не звернув увагу на доводи апеляційної скарги щодо стану здоров`я засудженої. Крім того, ОСОБА_4 зазначає, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на клопотання про зарахування ОСОБА_5 строку попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 26 жовтня 2015 року по 17 грудня 2015 року в рамках кримінального провадження за яким було ухвалено вирок Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня

2015 року при визначенні невідбутої частини покарання за вказаним вироком.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі захисника,

та надану до скарги копію судового рішення, касаційний суд дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про винність ОСОБА_5 у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується доводів захисника про порушення апеляційним судом норм ст. 419 КПК України, то колегія суддів вважає наступне.
Відповідно до вимог ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено суть апеляції та докладні мотиви прийнятого рішення, при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою, а також надати мотивовані відповіді на всі доводи, наведені в апеляційній скарзі.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за її апеляційною скаргою, вказаних вимог закону дотримався, а доводи щодо істотних порушень процесуального закону, допущених судом апеляційної інстанції, колегії суддів вважає неспроможними.
Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що засуджена у своїй апеляції вказувала на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, звертала увагу суду на свій стан здоров`я.
Суд апеляційної інстанції переглядаючи кримінальне провадження погодився з призначеним ОСОБА_5 покарання та зазначив, що суд першої інстанції дотримався положень ст. 65 КК України і обираючи вид та міру покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, зважив на наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих, взявши при цьому до уваги особу засудженої. Також вказано, що судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_5 має не погашену судимість за вчинення злочинів проти власності, вчинила умисний злочин під час іспитового строку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. Крім того, як обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 визнано її щире каяття у вчиненому. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Судом при призначенні покарання прийнято до уваги думку потерпілого, який не має претензій до винної. На підставі викладеного ОСОБА_5 призначено 2 роки 3 місяці позбавлення волі, тобто покарання в межах інкримінованої статті та ближче до мінімальної межі розміру санкції вказаної норми кримінального закону України з врахуванням положень ст. 68 КК України.
Крім того, колегія суддів апеляційного суду погодилася з врахуванням того факту, що злочин скоєно в період іспитового строку та з висновком місцевого суду про неможливість виправлення ОСОБА_5 та її перевиховання без ізоляції від суспільства.
З висновками апеляційного суду щодо розміру та виду призначеного ОСОБА_5 покарання погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.
Доводи захисника про неврахування судом апеляційної інстанції наявності хвороб засудженої колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.
Із тексту ухвали вбачається, що суду не було надано жодних документів на підтвердження даного факту, та зазначено, що матеріали кримінального провадження таких відомостей теж не містять.
Крім того, виходячи зі змісту ст. 66 КК України, суд не зобов`язаний визнавати такими, що пом`якшують покарання поганий стан здоров`я винного. Крім того, ОСОБА_5 призначено покарання ближче до мінімальної межі розміру санкції вказаної норми кримінального закону України.
Що стосується твердження адвоката щодо неправильного розуміння апеляційним судом клопотання про зарахування ОСОБА_5 строку попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 26 жовтня 2015 року по 17 грудня 2015 року в рамках кримінального провадження за яким було ухвалено вирок Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року при визначенні невідбутої частини покарання за вказаним вироком, то колегія суддів касаційного суду приходить до наступного висновку.
Суд апеляційної інстанції вірно розглянув зазначене клопотання та зазначив, що воно не може бути задоволене, оскільки вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, тобто вона не відбувала покарання, так як їй у відповідності до ст.75 КК України встановлено іспитовий строк. До того ж призначаючи остаточне покарання, суд першої інстанції відповідно до ч. 1

ст. 71 КК України лише частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді 1 року позбавлення волі.
Всі доводи апеляційної скарги належно перевірені судом апеляційної інстанції, на них надано змістовні відповіді.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є належним чином вмотивованою та обґрунтованою.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування судового рішення щодо ОСОБА_5 у касаційній скарзі ОСОБА_4 не зазначено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а
Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2017 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3