АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/5632/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/13/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 10 січня 2017 року апеляційну скаргу прокурора на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року, у кримінальному провадженні № 0000379 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, освіта середня-технічна, працюючого «ФОП ОСОБА_7 », водієм, маючого на утриманні дитину 2015 року народження, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, якого визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням строком на 2 ( два) роки.
Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладені наступні обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.
Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання залишено без змін до набрання вироком чинності.
Питання з речовими доказами вирішено.
Цивільний позов не заявлявся.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави, витрати пов`язані з проведенням судової експертизи в сумі 351 ( триста п`ятдесят одна) гривня 84 копійок.
Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_8
обвинувачений - ОСОБА_6
захисник - ОСОБА_9
представник потерпілої - ОСОБА_10
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого просить вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.10.2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.10.2016 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за наступних обставин.
20.06.2016 приблизно в 19 годин 05 хвилин водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Міцубісі Спейс Вагон» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався по сухому асфальтному покриттю проїзної частини вул. Світлогорської, з боку вул. Марійської в напрямку вул. Дишинського в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, під`їжджаючи до перехрестя з вул. Каспійською в м. Кривому Розі, водій ОСОБА_6 рухався зі швидкістю близько 40 кілометрів на годину, по правій смузі для руху. В лівій смузі для руху перед перехрестям стояв ряд транспортних засобів на червоний сигнал світлофору.
В цей час проїзну частину вул. Світлогорської по регульованому пішохідному переході розташованому перед перехрестям з вул. Каспійською, позначеному дорожньою розміткою 1.14.3 Правил дорожнього руху України та дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 Правил дорожнього руху України, почала перетинати пішохід ОСОБА_11 , вона рухалася з ліва на право по ходу руху автомобілю «Міцубісі Спейс Вагон» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Пішохід ОСОБА_11 вийшла на регульований пішохідний перехід та почала перетинати проїзну частину вул. Світлогорської на зелений сигнал світлофору, проте зразу після її виходу на регульований пішохідний перехід відбулася зміна сигналу світлофору, який регулює рух пішоходів по регульованому пішохідному переході через проїзну частину вул. Світлогорської перед перехрестям з вул. Каспійською, з зеленого сигналу на червоний сигнал. Пішохід ОСОБА_11 продовжила переходити проїзну частину вул. Світлогорської на червоний сигнал світлофору.
Водій ОСОБА_6 в момент наближення до перехрестя з вул. Каспійською в м. Кривому Розі, перед яким розташований регульований пішохідний перехід, позначений дорожньою розміткою 1.14.3 Правил дорожнього руху України та дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 Правил дорожнього руху України, зразу після зміни сигналу світлофору, з забороняючого йому рух, на сигнал світлофору, що дозволяє йому рух, повинен був діяти відповідно до п.п. 1.5; 2.3 (б); 16.5 Правил дорожнього руху України.
Однак водій ОСОБА_6 діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, зразу після зміни сигналу світлофора з забороняючого йому рух, на сигнал світлофору, що дозволяє йому рух, не впевнився, що всі пішоходи, що завершують перехід проїзної частини вул. Світлогорської, по регульованому пішохідному переході встигли це зробити, продовжив рух через перехрестя чим порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 (б); 16.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
- «1.5. … бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні … загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...»;
- «16.5 У разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.»;
В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких виключало б настання дорожньо-транспортної події, водій ОСОБА_6 , рухаючись прямолінійно по правій смузі для руху на зелений сигнал світлофору, зразу після зміни сигналу світлофора з забороняючого йому рух, на сигнал світлофору, що дозволяє йому рух допустив наїзд керованого ним автомобілю «Міцубісі Спейс Вагон» реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_11 , яка закінчувала рух перетинаючи проїзну частину вул. Світлогорської по регульованому пішохідному переході, з ліва на право по ходу його руху, контактувавши з нею передньою правою частиною керованого ним автомобілю.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: сполучена травма, закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, розходження лобно-виличного шву праворуч, ділянки забою м`яких тканин та синець навколо правого ока, перелом верхньої щелепи та виличної кістки праворуч, закрита травма живота, гематома основи брижі тонкого кишковику та за черевна гематома праворуч з проривом у черевну порожнину, яка ускладнилася розвитком гемоперітонеума, закритий перелом-вивих правої стегнової кістки, перелом тіла правої подвздовшної кістки та вертлюгової западини, перелом лонної та сідничної кістки праворуч зі зміщенням уламків, забійна рана та підшкірна гематома правого стегна, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Між порушенням водієм ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху України та настанням наслідків заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , є прямий причинний зв`язок.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Прокурор вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок стосовно обвинуваченого, не врахував те, що ОСОБА_6 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів. Незважаючи на те, що внаслідок кримінального правопорушення тяжко травмовано потерпілу, яка на даний час внаслідок отриманих травм не може самостійно брати участь у розгляді кримінального провадження, до обвинуваченого застосовано покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням. Крім того, прокурор вказує, що представник потерпілої ОСОБА_10 просив суворо покарати обвинуваченого ОСОБА_6 .
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив колегію суддів апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання.
Представник потерпілої захисник ОСОБА_10 підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити , зазначивши , що обвинувачений не надає потерпілій ніякої допомоги на лікування та відновлення здоров`я, тому потерпіла вважає , що обвинуваченому повинно бути обрано більш суворе покарання.
Обвинувачений у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги прокурора, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, вину у скоєнні злочину визнав повністю, щиросердечно розкаявся, просив суворо не наказувати.
Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження подані не були.
Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню з ухваленням нового вироку, з наступних підстав.
Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було здійснено на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч.1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оскаржується.
Аналізуючи доводи прокурора, щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість, та відсутність належної мотивації звільнення обвинуваченого від відбування покарання, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо однакового і правильного застосування вказаної норми КК України, які містяться в абзаці 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 25.10.2003 року, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Вказаних вище вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд зазначив ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який працює водієм «ФОП ОСОБА_7 », раніше не судимий (т.1 а.кп.94), позитивно характеризується (т.1 а.кп.86), на обліку в у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває (т.1 а.кп. 92, 93). До обставин, які пом`якшують покарання, суд відніс те, що обвинувачений повністю визнав вину, щиросердечно розкаявся в скоєному, надання потерпілій первинної допомоги, також часткове відшкодування заподіяної шкоди, має на утриманні дитину 2015 року народження (т.1 а.кп.90). Обставин, що обтяжують покарання судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено.
При цьому, хоча суд і вказав про врахування тяжкості вчиненого злочину та даних про особу обвинуваченого, проте, приймаючи рішення про звільнення його від відбування покарання, фактично не прийняв до уваги, що злочин, у вчиненні якого вина обвинуваченого визнана доведеною, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких. Крім цього, представник потерпілої просив суворо покарати обвинуваченого ОСОБА_6 , так як, внаслідок кримінального правопорушення тяжко травмовано потерпілу, яка на даний час внаслідок отриманих травм не може брати самостійно участь у розгляді кримінального провадження.
При апеляційному розгляді кримінального провадження представник потерпілої також просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора , посилаючись на те , що обвинувачений не надає потерпілій матеріальної допомоги на її лікування , незважаючи на те , що потерпіла до теперішнього часу проходить лікування , після отриманих травм.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, в тій частині, що судом не в повній мірі були враховані обставини даного кримінального правопорушення, а саме ті факти, що ОСОБА_6 вчинив правопорушення, внаслідок якого тяжко травмовано потерпілу, та не навів у вироку достатніх і переконливих мотивів про можливість звільнення обвинуваченого від основного покарання, з випробуванням.
У зв`язку з вищевикладеним, висновки суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення волі і про звільнення його від відбування основного покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому призначене покарання із застосовуванням ст.ст.75,76 КК України не відповідає меті покарання і не є необхідним і достатнім для його виправлення.
Відповідно до ч. 2 ст.409, 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.
Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, а також те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.2 ст. 286 КК України, із його реальним відбуванням.
Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в силу п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, щодо ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання, підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 413, 419, 420 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.
Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_6 , в частині призначеного основного покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
Строк відбування покарання рахувати з часу затримання ОСОБА_6 , в порядку виконання вироку.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.
Копії вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4