Провадження № 1-кс/344/3010/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , слідчих СУ ГУ НП України в Івано-Франківській області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на постанову слідчої СУ ГУ НП України в Івано-Франківській області ОСОБА_6 від 05.10.2016 року про визнання речовими доказами речей, вилучених згідно протоколу обшуку від 15.08.2016 року в господарстві ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; зобовязання повернути вилучені речі згідно протоколу обшуку від 15.08.2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернувся з скаргою, в якій просив скасувати постанову слідчої СУ ГУНП України в Івано-Франківській області ОСОБА_6 від 05.10.2016 року про визнання речовими доказами речі вилучені згідно протоколу обшуку від 15.08.2016 року в господарстві ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобовязати слідчого СУ ГУНП ОСОБА_7 повернути ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вилучені у них речі згідно протоколу обшуку від 15.08.2016 року.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вимоги скарги підтримав з підстав наведених у ній, просив задоволити.

Слідчі СУ ГУ НП України в Івано-Франківській області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні просили суд у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі, вважаючи її безпідставною.

Заслухавши пояснення скаржника ОСОБА_3 , слідчих, дослідивши матеріали скарги вважаю за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

15.08.2017 року начальником слідчого відділу СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_8 проведено обшук в господарстві ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 , а також проведено обшук автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 та виявлено ряд речей та документів, які були вилучені (а.с.4-10).

Встановлено, що обшук проведено на підставі ухвал слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 11.08.2016 року (а.с.11-12).

19.06.2017 року та 14.07.2017 року ( повторно) адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в порядку ст.169 КПК України звернувся до прокурора Івано-Франківської області із заявою в якій просив повернути речі власникам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були вилучені у них згідно протоколу обшуку від 15.08.2016 року (а.с.13,14).

19.07.2017 року адвокату ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надана відповідь прокуратури Івано-Франківської області в якій роз 'яснено, останньому про те, що на даний час вилучені під час обшуків у житловому будинку по АДРЕСА_1 та в автомобілі Volkswagen Passat, .н.з. НОМЕР_1 речі, які належать ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000126 від 13.04.2017 та знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів ГУ НП в Івано-Франківській області (а.с.15-16).

Згідно вимог ч.2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Згідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до положень ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною пятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Зокрема за ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Виходячи зі змісту , ст. 168 КПК Україниу взаємозвязку з відповідними нормами ст. ст. 236, 237 КПК України, вбачається, що тимчасово вилученим може вважатися лише майно, яке одержане в результаті: затримання особи в порядку, передбаченому ст. ст. 207, 208 КПК України; обшуку; огляду. При цьому, речі, на вилучення яких під час обшуку дав дозвіл слідчий суддя, не вважаються тимчасово вилученими. Вирішення питання про те, чи є майно, яке у той чи інший, передбачений законом спосіб, потрапило до уповноваженої службової особи органу досудового розслідування, тимчасово вилученим, залежить від того, чи надавався дозвіл на його вилучення слідчим суддею.

Цей висновок цілком узгоджується з положенням ч. 1 ст. 167 КПК України про те, що такий забезпечувальний захід триває до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тобто тимчасовість цього заходу обумовлюється його застосуванням без дозволу слідчого судді, який у разі позитивного вирішення питання про арешт майна по суті легітимізує його попереднє вилучення.

Речі, документи, гроші, вилучені за розпорядженням слідчого судді, не є такими, що вилучені тимчасово, навіть якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України. Вилучивши таке майно, слідчий має виконати вимоги ст. 100 КПК України. З огляду на що ставити питання про його арешт зайве.

Отже, не є тимчасово вилученим майном речі та документи, вилучені на підставі ухвали слідчого судді, винесеної за результатами розгляду клопотання слідчого про обшук.

Вилучене майно не має статусу тимчасово вилученого майна, яке повертається особі згідно положень ст. 169 КПК України.

Також, заслуговує на увагу обставина зазначена слідчими у судовому засіданні про те, що на даний час вилучені під час обшуків у житловому будинку по АДРЕСА_1 та в автомобілі Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 речі, які належать ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000126 від 13.04.2017 та знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів ГУ НП в Івано-Франківській області, а отжее вимога про повернення вилученого майна на даному етапі досудового розслідування є передчасною.

З огляду на вищенаведене, скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 100, 167, 303, 306, 307, 309 КПК України,

У Х В А Л И В :
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на постанову слідчої СУ ГУ НП України в Івано-Франківській області ОСОБА_6 від 05.10.2016 року про визнання речовими доказами речей, вилучених згідно протоколу обшуку від 15.08.2016 року в господарстві ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; зобовязання повернути вилучені речі згідно протоколу обшуку від 15.08.2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1