Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-сс/781/112/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 189 (86-1, 86-2, 144) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.03.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.03.2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000226, про арешт майна,та накладено арешт на майно належне ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.03.2017 року, задоволено клопотання старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області, про арешт майна, та накладено арешт на належне ОСОБА_9 майно, а саме:

-мобільний телефон марки «Prestigio 4055» із сім-карткою мобільного терміналу «МТС Україна» - НОМЕР_1 ;

-коробка з мобільного телефону марки «S-tell» М505 разом із мобільним телефоном вказаної марки та сім-карткою мобільного терміналу «МТС-Україна» - НОМЕР_2 , а також квитанція із чеком;

-мобільний телефон телефон марки «Samsung» червоного кольору марки GT-E1195 разом із сім-карткою мобільного терміналу «МТС-Україна» - НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон марки «Nokia RM-944» червоного кольору без сім-картки;

-мобільний телефон марки «Samsung GTC-3530» металевого кольору із сім-карткою номеру мобільного терміналу «МТС-Україна» - НОМЕР_4 ;

-коробка з під мобільного телефону марки «Iphone 4S» (I-MEI НОМЕР_5 );

-мобільний телефону марки «Nokia H-200» рожевого кольору без сім-картки;

-мобільний телефон марки «Samsung GT-E1200» сірого кольору без сім-картки, без кришки та без зарядного пристрою;

-модем без флешки чорного кольору;

-мобільний телефон марки «Lenovo А-1000» чорного кольору;

-планшет марки «Explay» сірого кольору;

-планшет марки «Nomi» сірого кольору без сім-картки;

-флешка вишневого кольору на 8 ГБ;

-картка пластмасова ломбард «Скарбниця» серії НОМЕР_6 ;

-ноутбук марки «Acer»;

-дві запальнички жовтого кольору;

-мобільний телефон марки «Iphone 4s» з наявними механічним ушкодженнями;

-мобільний телефон марки «Nomi» білого кольору;

-кепка червоного кольору із логотипом футбольного клубу «Зірка» червоного кольору;

-спортивні черевики чорно-білого кольору;

-джемпер червоно-синього кольору із наявними плямами темного кольору;

-куртка зеленого кольору із наявними плямами бурого кольору;

-футболка чорного кольору;

-куртка червоно-білого кольору з плямами бурого кольору;

-мобільний телефон марки «LG Е-400» чорного кольору з сім-карткою «Vodafone» НОМЕР_7 .

На підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда 26.02.2017 року за адресою проживання ОСОБА_11 , проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено вказані в клопотанні речі та документи.

Крім того, при особистому обшуку ОСОБА_9 та в ході проведення огляду у невідкладних випадках за адресою проживання матері ОСОБА_9 ОСОБА_12 : АДРЕСА_1 було вилучено вказані в клопотанні речі та документи.

27.02.2016 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.189, ч.3 ст.15 ч.2, 3 ст.189 КК України.

Слідчим суддею враховані положення статтей 171 173 КПК України, але разом з тим відзначено, що оскільки під час розгляду клопотання не було доведено, що виявлене під час обшуку майно належить іншим особам та з урахуванням того, що є розумні підстави вважати про можливість використання вказаного в клопотанні майна як доказу у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, врахувавши докази, які надані до матеріалів клопотання з урахуванням пояснень учасників судового засідання слідчий суддя прийшов до висновку, про необхідність застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки він забезпечить збереження речових доказів, виконання можливого покарання у виді конфіскації майна.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_8 яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Свої вимоги мотивує тим, що в клопотанні слідчого про арешт майна порушенні всупереч ч.2 ст.171 КПК України не було зазначено, як того вимагає закон: документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, що зазначалося стороною захисту, але було проігноровано слідчим суддею.

Крім того, слідчим не були надані докази що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним ОСОБА_9 , третіми особами ( ОСОБА_13 та гр. ОСОБА_14 ) таким майном.

Стороною захисту до суду надані документи, які підтверджували право власності на вилучену слідчими техніку щодо належності вилученого майна. Але даний факт слідчим суддею було проігноровано.

Апелянт зазначає, що всупереч вимогам КПК України слідчий суддя взагалі не враховував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, що йому інкримінується, оскільки матеріали клопотання про накладення арешту містили тільки ухвалу суду про дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 та протокол обшуку, що таким чином виключає можливість надати оцінку обґрунтованості висунутої підозри, що є обов`язковою умовою при вирішенні слідчим суддею питанням про арешт майна, яка передбачена ст. 173 КПК України.

На час розгляду клопотання про накладення арешт на майно речі, що було вилучено 26.02.2017 року за місцем проживання ОСОБА_9 не мали статусу речових доказів, про що зазначив прокурор в судовому засіданні та свідчать матеріали клопотання про накладення арешту на майно.

Крім того, ОСОБА_9 в повідомленні про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3. ст.15, ч.2,3 ст.189, ч.3 ст.189 КК України відповідно до якої обставини та події, що зазначені в повідомлені про підозру від 27.02.2017 року не відображають, що саме вилучені речі та майно в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 відносно яких існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що саме вони є доказом злочину.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали клопотання слідчого про накладення арешту на майно, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, можливість спеціальної конфіскації майна, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, тощо.

Відповідно до статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону та обґрунтовано його задовольнив.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчим відділом прокуратури Кіровоградської області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000226, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.189 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що в період кінця 2015 початку 2016 року, точний час слідством не встановлено, мешканці м. Кропивницький (Кіровограда) ОСОБА_15 та ОСОБА_16 утворили угрупування під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в тому числі з акаунтами в мережі Інтернет «ВКонтакте», до якої долучились та стали її активними членами ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 .

На підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда 26.02.2017 року за адресою проживання ОСОБА_9 , проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено вказані в клопотанні речі та документи.

Наступного дня 27 лютого 2017 року слідчий звернувся з клопотанням до слідчого судді про накладення арешту на майно.

З урахуванням цього, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, перелік якого зазначено в клопотанні.

Зокрема слідчим суддею вірно зроблено висновки, що у відповідності до ч. 2 ст. 173 КПК України, є розумні підстави вважати про можливість використання вказаного в клопотанні майна як доказу у даному кримінальному провадженні, тому надавши оцінку доказам, які надані до матеріалів клопотання, з урахуванням пояснень учасників судового засідання та наданих під час розгляду клопотання захисником підозрюваного в обґрунтування заперечень проти клопотання матеріалів, слідчим суддею встановлена необхідність застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки він забезпечить збереження речових доказів, виконання можливого покарання у виді конфіскації майна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст.170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Разом з тим, в судовому засіданні апеляційного суду прокурором повідомлено, що вказані речі та документи вилучені в ході проведення обшуку за адресою проживання ОСОБА_9 , особистого обшуку останнього, за адресою проживання матері ОСОБА_9 ОСОБА_12 , на підставі постанови слідчого визнані в якості речових доказів.

Крім того колегія суддів зазначає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді та такою, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів визнає непереконливими та необґрунтованими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, підстави для скасування ухвали слідчого судді відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 376 ч.2, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.03.2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_10 , та накладено арешт на майно належне ОСОБА_9 , - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2