Справа № 743/587/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/13/2017
Категорія - ст. 236 ч. 1 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 липня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000059 за апеляційною скаргою захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Льохів, Чернігівського району, Чернігівської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, розлученого, не працюючого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого,

У вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 263, ст. 264 КК України,

з участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

потерпілої ОСОБА_12

представника потерпілих ОСОБА_13

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ріпкинського районного районного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим та призначено покарання:

- за ч.1 ст. 263 КК України - у виді п`яти років позбавлення волі;

- за ст. 264 КК України - у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувано ОСОБА_8 в строк відбування покарання час затримання його в якості підозрюваного, з 18 лютого 2015 року по 20 лютого 2015 року, а також час перебування під вартою, з 20 лютого 2015 року по 27 березня 2015 року, включно, із розрахунку - один день затримання та один день тримання під вартою, за два дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 , в рахунок відшкодування майнової та моральної шкоди 126 669 грн. 06 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 в доход держави процесуальні витрати в розмірі 3256 грн. 94 коп.

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , без передбаченого законом дозволу, за невстановлених органом досудового розслідування обставин, придбав 120 патронів калібру 5,45х39 мм, котрі являються бойовими припасами, які він до 18 лютого 2015 року зберігав за місцем свого проживання у домоволодінні АДРЕСА_2 та області.

17 лютого 2015 року ОСОБА_8 , без передбаченого законом дозволу, перебуваючи в с. Піски, Ясинуватського району, Донецької області, знайшов та привласнив два ручні протитанкові гранатомети РПГ-18, які являються бойовими припасами, котрі він 18 лютого 2015 року в автомобілі Ніссан Патрол, д.н. НОМЕР_1 , перевіз на вул. Колгоспну, 12 в смт. Ріпки Чернігівського району та області.

18 лютого 2015 року, в період часу з 13 до 14 години ОСОБА_8 , без передбаченого законом дозволу, в автомобілі Ніссан Патрол, д.н. НОМЕР_1 , перевіз один ручний протитанковий гранатомет РПГ-18, який являється бойовим припасом, до Ріпкинської ЗОШ № 2, розташованої по вул. Пирогова, 5 в смт. Ріпки Чернігівського району та області, де передав його завідуючій господарством ОСОБА_15

18 лютого 2015 року, в період часу з 13 до 14 години ОСОБА_8 , без передбаченого законом дозволу, перевіз другий ручний протитанковий гранатомет РПГ-18, який являється бойовим припасом, до Ріпкинської гімназії, розташованої по вул. Святомиколаївській, 43, в смт. Ріпки Чернігівської області, де передав його директору ОСОБА_16 .

Внаслідок недбалого зберігання ОСОБА_8 бойового припасу, у період часу з 16 до 17 години 18 лютого 2015 року, в приміщенні Ріпкинської ЗОШ № 2, розташованої по вул. Пирогова, 5 в смт. Ріпки, Чернігівського району та області відбулося спрацювання ручного протитанкового гранатомета РПГ-18, в результаті чого стався вибух, від якого працівник школи ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження і того ж дня померла в Ріпкинській ЦРЛ, а працівники школи ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_14 отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Не погоджуючись із вироком суду обвинуваченим та його захисниками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій вони просять вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінальних правопорушень, а у разі визнання судом ОСОБА_8 винуватим пом`якшити міру покарання та призначити її з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України. Просять допитати в суді апеляційної інстанції ряд свідків, дослідити в повному обсязі письмові, аудіо та відео матеріали даного кримінального провадження.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянти посилаються на невідповідність висновків суду фактичним матеріалам кримінального провадження, однобічність розгляду та порушення принципу змагальності сторін у процесі, внаслідок чого вважають вирок суду таким, що винесений з порушенням норм як кримінального-процесуального, так і матеріального права.

Так, апелянти вказують на не встановлення як на досудовому розслідуванні так і в суді обставин придбання ОСОБА_8 без встановленого законом дозволу 120 патронів калібру 5,45*39 мм, що, на думку апелянтів, виключає дану кваліфікуючу обставину із обвинувачення взагалі. Оскільки вважають, що саме по собі перебування даних патронів у гаражі господарства, де мешкає ОСОБА_19 не є підставою вважати, що вони придбані саме ним, так як там проживають інші люди, бувають волонтери, благодійники, а також вказують, що до проведення обшуку в господарстві були і працівники міліції, на що вказували свідки та що узгоджується із рапортом начальника СКР Ріпкинського РВ УМВС в Чернігівській області. Також автори апеляційної скарги вказують на невідповідність виявлених та вилучених набоїв, посилаючись на різне їх пакування, висловлюючи при цьому обґрунтовану, на їх погляд, версію про підкидання набоїв у гараж. Так, вказують, що свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які були понятими при обшуку не змогли чітко пояснити як саме проходив обшук чи не було порушено процедуру його проведення.

Таким чином, вважаючи не доведеним стороною обвинувачення факт придбання ОСОБА_8 даних бойових припасів (патронів) , на переконання апелянтів, не доведено і мети їх зберігання.

Також апелянти вказують, що на момент початку обшуку 18 лютого 2015 року, ОСОБА_8 ще не був затриманим, участь у проведенні обшуку не приймав, проте повідомив слідчому про наявну у нього зброю, що на їх думку вказує на добровільну видачу зброї, що в силу ч. 3 ст. 263 КК України виключає відповідальність за ч. 1 даної статті.

Крім того, в апеляційній скарзі вказується на таку кваліфікуючу обставину вини ОСОБА_19 як привласнення двох ручних протитанкових гранатометів, тоді як диспозицією ч. 1 ст. 263 КК України такої кваліфікуючої ознаки не передбачено. Також вказують на недоведеність придбання таких боєприпасів ОСОБА_19 та посилаються на показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які показували суду, що ОСОБА_19 взяв з купи брухту два ручні протитанкові гранатомети як відстріляні тубуси, виключно з дозволу військовослужбовців і були переконані, що загрози дані боєприпаси не несуть. Вказують, що обізнаність ОСОБА_19 щодо загрози таких боєприпасів не було доведено, оскільки останній без військового досвіду і не міг визначити їх бойовий стан, крім того, ні досудовим розслідуванням ні судом не було встановлено особи, яка б передала їх платно чи безоплатно Курачу як бойові припаси, які перебувають у бойовому стані. Таким чином вважають, що ні об`єктивна ні суб`єктивна сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України стороною обвинувачення належними та допустимими доказами по жодному тубусу ручного протитанкового гранатомету не доведена, що виключає і його відповідальність.

Стверджують, що ОСОБА_8 не перевіряв, не мав достатніх знань, навиків і підстав перевіряти тубуси, а також не повинен був цього пробити, оскільки у безпечності таких предметів його запевнили компетентні спеціалісти досвідчені військовослужбовці відповідного бойового з`єднання, які йому надали ці предмети під власним контролем. Тим більше, що листом підприємства „Обласний стрілецько-спортивний клуб від 14 грудня 2015 року було підтверджено, що ОСОБА_8 було пройдено курс вивчення матеріальної частини зброї, проте ручні протитанкові гранатомети всіх видів та модифікацій до курсу не входили.

Крім того, зазначають, що факт передачі ОСОБА_19 та вибуху саме цих предметів ґрунтується на припущеннях, оскільки їх впізнання після вибуху не проводилось. Тоді як згідно висновків вибухотехнічних експертиз № 19 (Вт) 309(х) від 6 березня 2015 року, № 22 (Вт) від 11 березня 2015 року, надані їм на дослідження предмети: залишки пускового пристрою „РПГ-18, вилучені 18 лютого 2015 року у Ріпкинській гімназії та дві труби пускового пристрою „РПГ-18, вилучені 18 лютого 2015 року у Ріпкинській загальноосвітній школі № 2, не придатні для використання. При цьому вони зазначили, що зі спускового пристрою „РПГ-18, вилученого 18 лютого 2015 року у Ріпкинській загальноосвітній школі № 2 по залишкам речовин продуктів пострілу, стану, було визначено, що з нього здійснювався постріл та висловили думку про можливість пострілу саме 18 лютого 2015 року. Крім того, посилаються на показання експерта ОСОБА_25 про виключення самодетонації цього боєприпасу і здійснення пострілу людиною, при цьому наголошуючи на відсутність там Курача.

Також вказують на неправильне посилання судом у вироку в обґрунтування висновку про недбале зберігання у школі Курачем у бойовому та придатному для використання стані „РПГ-18 на Інструкцію № 622 від 21 серпня 1998 року, затверджену наказом МВС України, оскільки дана інструкція не розповсюджується на боєприпаси військового призначення, а саме „РПГ-18, а також не передбачає умови і порядок їх зберігання.

Стверджують про відсутність у діях ОСОБА_19 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 264 КК України щодо зберігання ним боєприпасів у школах та про причетність до цього інших осіб, які в силу свого службового становища були покликані на охорону праці та цивільний захист у школі. Однак ігнорування таких обставин судом вважають упередженістю з боку суду.

Крім вищевикладеного, апелянти вказують на порушення судом вимог ст. ст. 7, 22, 42, 94, 290, 350 КПК України при прийнятті матеріалів кримінального провадження без з`ясування щодо цього думки сторони захисту. Зазначають також, що суд не з`ясував думку ОСОБА_8 чи зрозуміла йому суть обвинувачення за кожним з двох обвинувальних актів відповідно до ст. 348 КПК України, чим порушено право останнього на захист. Також вказують на ігнорування з боку суду того, що слідчими в ході досудового розслідування згідно двох протоколів допиту від 18 та від 19 лютого 2015 року ОСОБА_8 допитувався в якості затриманого та підозрюваного за ст. 264 КК України, тоді як в ЄРДР кримінальне провадження було зареєстроване з приводу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119, ст. 128, ч.1 ст. 263 КК України. Також вказують на порушення з боку суду, на переконання апелянтів, тривале неповернення суми застави заставодавцю ОСОБА_26 , яка була повернута ухвалою від 13 серпня 2015 року, тоді як дія застави закінчилась 18 травня 2015 року. Також вказують на порушення строків, передбачених ч. 1 ст. 314 КПК України, проведення підготовчого судового засідання, вказуючи при цьому на участь у судовому засіданні прокурора, який не мав відповідних повноважень з урахуванням вимог ст. 17 ЗУ „Про прокуратуру.

Крім викладеного, апелянти вказують на суворість призначеного ОСОБА_8 покарання, посилаючись на порушення судом ст. 87, 89 КК України при оцінці особи Курача, який послався на судимість останнього, яка була погашена 25 років тому. При цьому вказують на безпідставне неврахування судом волонтерської діяльності обвинуваченого, нагородження його медаллю „За жертовність та любов до України, почесною грамотою в.о.начальника УМВС України в Чернігівській області за травень 2014 року, не врахування стану здоров`я, попри наявні медичні документи.

Крім того, вважають безпідставним з боку суду застосування вимог ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання, тоді як, на переконання апелянтів, мав застосувати поглинення більш суворим покаранням менш суворого, що б відповідало меті покарання та дало б підстави для застосування ст. 75 КК України.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просили вирок районного суду скасувати, а провадження по справі закрити, адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які також підтримали позицію обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту та наголошував на законності та обґрунтованості вироку, потерпілої ОСОБА_12 та її представника ОСОБА_13 , які також заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченого та його адвокатів, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 263 ч. 1, 264 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, його вина підтверджується доказами зібраними у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_8 не заперечує того, що саме він, перебуваючи в зоні АТО взяв два ручні протитанкові гранатомети РПГ-18, перевіз до місця свого проживання. Потім один гранатомет перевіз до ЗОШ № 2 розташованої по вул.. Пирогова, 5 в смт Ріпки Чернігівської області, а другий протитанковий гранатомет РПГ-18 перевіз до Ріпкинської гімназії, розташованої по вул. Святомиколаївській, 43, в смт Ріпки Чернігівської області.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_24 пояснив, що станом на 17.02.2015 року займав посаду заступника командира батальйону ОУН, штаб якого на той час був розташований в АДРЕСА_3 . Добровольчий батальйон на той час перебував в оперативному підпорядкуванні 93 бригади ЗСУ, звідки отримував озброєння та боєприпаси. 17.02.2015 року на місці розташування штабу батальйону ОСОБА_24 бачив ОСОБА_8 і, можливо, журналістку, але йому невідомо хто з них і де саме брав гранатомети. На штатному озброєнні батальйону перебували, в тому числі, РПГ-18. Частина не відстріляних боєприпасів лежала в різних місцях не утилізованою і без охорони, що було обумовлено як загальною обстановкою, так і необізнаністю бійців з матеріальною частиною та порядком утилізації. Чи являється гранатомет відстріляним, можна визначити по його вазі та зовнішньому вигляду. Після того, як в батальйоні дізналися про вибух, котрий стався в Ріпкинській ЗОШ № 2, на місці розташування підрозділу, упродовж 2-3 днів було знайдено близько 10 шт. невідстріляних РПГ-18. Самодетонація такого боєприпасу неможлива, а у випадку осічки, його можна транспортувати.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_27 показав, що станом на 17-18 лютого 2015 року, він проходив службу в батальйоні ОУН і, являючись стрільцем, безпосередньо знаходився на передових позиціях та прибував до штабу батальйону в с. Піски лише за продуктами харчування та дизельним пальним, де неодноразово бачив ОСОБА_8 .. Суду пояснив, що у деяких бійців РПГ з першого разу не спрацьовував, і в таких випадках його зазвичай відстрілювали повторно, або використовували в якості розтяжки. Відстріляні корпуси гранатометів лежали на передовій та в с. Пісках у різних місцях, однак свідок не бачив, щоб вони лежали компактно. По зовнішньому вигляду приведеного у бойове положення гранатомета, можна визначити, відстріляний він, чи ні.

З аналізу вказаних пояснень колегія суддів робить висновок, що вказані військовослужбовці не давали дозволу обвинуваченому ОСОБА_8 забрати РПГ, як про те вказує обвинувачений та сторона захисту.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_14 пояснив, що 18.05.2015 року, коли він зайшов в кабінет дружини він побачив, що остання сидить за робочим столом, поряд з нею стояла ОСОБА_17 , а в кріслі сиділа ОСОБА_18 .. Праворуч себе на підлозі ОСОБА_14 побачив металеву болванку, гільзи, циліндричний предмет зеленого кольору довжиною близько 1 метра, з ременем для перенесення. На запитання потерпілого, ОСОБА_15 повідомила, що саме ці предмети необхідно перенести. Коли ОСОБА_14 нагнувся і став піднімати за переносний ремінь предмет, схожий на трубу, він відчув удар звукової хвилі, схожий на хлопок і зразу ж за ним слідував вибух. Ймовірно ОСОБА_14 на деякий час втрачав свідомість, оскільки після вибуху, в приміщенні він побачив лише дружину, яка мала численні тілесні ушкодження, була без свідомості, а також лікаря, якому допомагав помістити потерпілу до карети швидкої допомоги.

Допитані в суді першої інстанції потерпілі ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 та свідки ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 дали пояснення, які узгоджуються між собою. Пояснили весь перебіг подій 18.02.2015 року в Ріпкинській ЗОШ № 2 та в своїй сукупності дали суду змогу оцінити вказані події та дійти до обґрунтованого висновку, що 18.02.2015 року в обідню пору обвинувачений ОСОБА_8 прибув на своєму автомобілі до Ріпкинської ЗОШ № 2, де зустрівся з ОСОБА_15 .. За допомогою двох учнів, заніс гранатомет в приміщення школи. Коли через декілька хвилин потерпілий ОСОБА_14 зайшов до кабінету дружини ( ОСОБА_15 ), він побачив, праворуч себе на підлозі металеву болванку, гільзи, циліндричний предмет зеленого кольору довжиною близько 1 метра, з ременем для перенесення. На запитання потерпілого, ОСОБА_15 повідомила, що саме ці предмети необхідно перенести. Коли ОСОБА_14 нагнувся і став піднімати за переносний ремінь предмет, схожий на трубу, він відчув удар звукової хвилі, схожий на хлопок і зразу ж за ним послідував вибух. В наслідок вказаного вибуху одна людина ( ОСОБА_15 ) отримала тілесні ушкодження і того ж дня померла в лікарні, а ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_14 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Вказаним показанням суд першої інстанції дав належну оцінку, з чим погоджується і колегія суддів їх також вважає правдивими, послідовними та такими, що узгоджуються між собою.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 та його адвокатів з приводу того, ОСОБА_8 приніс гранатомет для музею, який повинен був організовуватись в ЗОШ № 2, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу та вважає їх надуманими, оскільки дане твердження спростовується показаннями вищевказаних свідків, які пояснювали, що про створення музею у школі їм нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_42 в суді першої інстанції пояснив, що згідно чинних нормативних актів, повне знешкодження РПГ-18, без його підриву, неможливе, як і проведення експертних досліджень даного виду бойоприпасів. Після осічки РПГ-18 його самодетонація, без стороннього механічного впливу, неможлива. ОСОБА_42 показав, що обізнана особа, за зовнішніми ознаками РПГ-18 може визначити, чи перебуває бойоприпас у похідному або бойовому положенні, а у випадку перебування у бойовому положенні, чи являється пристрій відстріляним або не відстріляним. Крім того, за вторинними ознаками, а саме вагою, можливо визначити, чи являється пусковий пристрій спорядженим. В той же час, за зовнішніми ознаками неможливо визначити, чи здійснювалась спроба пострілу з РПГ, приведеного у бойове положення. Згідно військової нормативної літератури, після осічки вказаного виду бойоприпасу, він підлягає знищенню, шляхом підриву. Після здійснення пострілу з РПГ, граната при виході з пускового пристрою переводиться у бойове положення та підривається при зустрічі з перешкодою.

Посилання апелянтів, що обвинувачений ОСОБА_8 не був ознайомлений з конструкцією та порядком використання гранатометів і не міг припустити, що привезені ним корпуси були у спорядженому стані, колегія суддів, також вважає безпідставними по причині того, що обвинувачений неодноразово їздив в зону АТО, спілкувався з бійцями АТО, безумовно бачив «відстріляні» гранатомети такого типу, які суттєво відрізняються за своїм зовнішнім виглядом, відсутністю кришок по краях гранатомету, мав змогу оцінити вагу гранатомету, яка також суттєво відрізняється від відпрацьованого, а тому вказані твердження колегія суддів розцінює їх як захисну версію, щоб уникнути покарання.

Вказівка апелянтів на те, що у обвинуваченого ОСОБА_8 не було умислу на заподіяння шкоди, а як наслідок відсутній склад кримінального правопорушення, колегія судді вважає безпідставними.

Відповідальність за ст. 264 КК України настає у випадках зберігання вогнепаль¬ної збої або бойових припасів без додержання встановлених нормативними актами та загальноприйнятими правилами застережних заходів, які виклю¬чають можливість вільного доступу сторонніх осіб до цих предметів, а також незаконної передачі зазначених предметів іншій особі, якщо це спричи¬нило загибель людей або інші тяжкі наслідки.

На думку колегії суддів, дії саме обвинуваченого ОСОБА_8 , які виразились у придбанні, зберіганні, передачі бойових припасів, спричинили загибель ОСОБА_15 та завдання потерпілим ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_14 тілесних ушкоджень.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується іншими доказами по справі.

З висновку судово-медичної експертизи № 153 від 19.03.2015 року, вбачається, що у ОСОБА_15 було виявлено тілесні ушкодження у виді множинних осколкових поранень голови, тулуба та кінцівок, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя та прямий причинно-наслідковий зв`язок з настанням смерті потерпілої 18.02.2015 року. Виявлені у ОСОБА_15 тілесні ушкодження утворились від дії предметів з високою кінетичною енергією, в тому числі осколками боєприпасу РПГ-18, що вибухнув. Смерть ОСОБА_15 настала від масивної крововтрати внаслідок політравми.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 242 від 16.04.2015 року у ОСОБА_14 мали місце тілесні ушкодження котрі виникли від дії ударної хвилі вибуху снаряду чи боєприпаса, в тому числі РПГ-18, і по давності утворення можуть відповідати 18.02.2015 року. Оскільки всі тілесні ушкодження являються результатом єдиного травматичного процесу, всі вони в сукупності відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, строком понад 21 день.

Висновком судово-медичної експертизи № 230 від 02.04.2015 року підтверджується, що у ОСОБА_17 мали місце тілесні ушкодження котрі виникли 18.02.2015 року від дії ударної хвилі вибуху снаряду чи бойоприпаса та від дії осколків вибуху снаряду чи бойоприпаса, в тому числі і РПГ-18, які в сукупності відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, строком понад 21 день..

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 231 від 02.04.2015 року, у ОСОБА_18 мали місце тілесні ушкодження, які в сукупності відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, строком понад 21 день.

Відеозаписом до протоколів слідчих експериментів, проведених з участю ОСОБА_17 , ОСОБА_43 та ОСОБА_14 відповідно до яких видно, що потерпілі розповіли та показали на місці, яким чином розвивалися події 18.02.2015 року в службовому кабінеті ОСОБА_15 .

Протоколом огляду місця події від 18.02.2015 року і додатків до нього, відповідно до якого вбачається, що на столі кабінету педагога-організатора Ріпкинської гімназії виявлено кробку з-під набоїв; уламок металу неправильної форми; два картонні тубуси з кришками; РПГ-18 з маркуванням ВП-18, 533-3-77, 254-7-77-Я, ОП, у зведеному бойовому положенні. Крім того, на полицях у вказаному приміщенні виявлено 4 кулеметні ленти (тримачі) різних калібрів; дві бляшанки для ременів, на одній з яких мається герб України, на іншій - герб СРСР.

Вилучений РПГ-18 було знищено шляхом підриву, а його фрагменти передано для експертного дослідження.

Протоколом обшуку від 18.02.2015 року підтверджується, що в домоволодінні АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_8 , виявлено і вилучено 120 предметів, схожих на набої калібру 5,45 мм.; ніж СМЕРШ-sm; ПМР № ХКШ3195 калібру 9 мм. і два магазини до нього з набоями, спорядженими гумовими кулями; карабін МКМ № 072 Сб № НОМЕР_2 , калібру 7,62 мм. з коліматорним прицілом scp-rd40-r; пневматичну гвинтівку Наtsоn з оптичним прицілом Вushnеn.

Згідно висновку вибухотехнічної експертизи №19 (Вт) 309(х) від 06.03.2015 року, вилучений під час огляду Ріпкинської ЗОШ № 2 циліндричний предмет у виді пластикової та металевої труб з маркуванням виконаним барвником чорного кольору є пусковим пристроєм у виді гладкоствольної труби від протитанкового гранатомета РПГ-18 Муха, одноразового використання.

На внутрішній поверхні пускового пристрою виявлено сліди вибухового перетворення нітроцелюлозного пороху, що вказує на можливість здійснення з нього пострілу 18.02.2015 року.

Надані на дослідження п`ять металевих фрагментів неправильної форми із рваними краями, вилучені під час огляду Ріпкинської ЗОШ № 2, можуть являтися залишками реактивної протитанкової гранати РПГ-18, на яких виявлено сліди вибухової речовини - октогену.

Виявлений 18.02.2015 року на клумбі із зовнішньої сторони приміщення Ріпкинської ЗОШ № 2 металевий предмет, являється перфорованою трубкою з діафрагмою, призначеного для розміщення на ній стартового порохового заряду пострілу ОГ-9 від станкового протитанкового гранатомета СПГ-9М.

Висновком вибухотехнічної експертизи № 20 (Вт) від 06.03.2015 року підтверджується, що вилучені 18.02.2015 року під час огляду Ріпкинської ЗОШ № 2 предмети у виді металевої труби, металевого ящика та картонного предмету циліндричної форми, являється фрагментом головної труби 122 мм. реактивного снаряду РСЗО Град, герметичною коробкою для зберігання патронів та герметичним коробом для зберігання порохового заряду ОП-9П осколкової гранати від станкового гранатомета СПГ-9М.

З висновку вибухотехнічної експертизи № 22 (Вт) від 11.03.2015 року вбачається, що надані на дослідження предмети, являються рештками реактивного протитанкового гранатомету РПГ-18, виявленого 18.02.2015 року в Ріпкинській гімназії та в подальшому знищеного.

Висновком вибухотехнічної експертизи № 21 (Вт) від 11.03.2015 року підтверджується, що виявлені 18.02.2015 року в Ріпкинській гімназії предмети у виді металевої труби, металевого ящика, семи металевих фрагментів, двох картонних предметів циліндричної форми, являються фрагментом головної труби 122 мм. реактивного снаряду РСЗО Град; герметичною коробкою для зберігання набоїв; герметичними коробами для зберігання порохових зарядів ОГ-9П та осколками реактивної протитанкової гранати РПГ-18.

Аналізуючи вищевикладені докази, колегія суддів вважає, що саме обвинувачений ОСОБА_8 без передбаченого законом дозволу, придбав, перевозив та зберігав бойові припаси, внаслідок недбалого зберігання яких, сталася смерть людини та тяжкі наслідки у виді отримання трьома особами тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Після вибуху в Ріпкинській ЗОШ № 2 ОСОБА_8 був затриманий та було розпочате досудове розслідування, в рамках якого було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 .. В ході обшуку в гаражі домоволодіння АДРЕСА_2 , було виявлено 120 набоїв.

Переглянутим в судовому засіданні суду першої інстанції, відеозаписом протоколу обшуку, проведеного за місцем проживання ОСОБА_8 , підтверджується, що під стелею на полиці в гаражі домоволодіння АДРЕСА_2 , було виявлено 120 набоїв, поміщених в заводську упаковку, цілісність якої, до моменту виявлення, порушена не була.

Висновком балістичної експертизи № 154 від 28.02.2015 року підтверджується, що 120 предметів, вилучених 18.02.2015 року по АДРЕСА_2 , являються бойовими припасами, патронами калібру 5,45х39 мм. Патрони виготовлені заводським способом і придатні до стрільби.

З показань свідків ОСОБА_44 та ОСОБА_20 вбачається, що їх було запрошено бути понятими під час обшуку в домоволодіння ОСОБА_8 .. Перед обшуком гаража вхідні двері до нього відмикала жінка, ймовірно дружина обвинуваченого. В гаражі на полиці було виявлено набої, які були запаковані промисловим способом в паперову обгортку з цифровими позначеннями, а також пневматичну гвинтівку. Всі вилучені речі помістили у спеціальні поліетиленові пакети, на яких розписувались поняті. Пачка з набоями була відкрита ще в гаражі, всі вони були перераховані та поміщені до спеціального пакета. Біля гаража відеозйомка переривалась у зв`язку з тим, що відеокамера розрядилась і в цей час слідча дія не проводилась.

Аналізуючи викладені пояснення свідків та відеозапис обшуку, колегія суддів вважає, що доступу до гаража, в якому були знайдені патрони, не був вільним, на момент початку обшуку гараж був закритий, під час обшуку поняті все бачили, ніяких порушень з боку працівників міліції не було.

Тому твердження обвинуваченого ОСОБА_8 та його адвокатів, що вказані патрони не ОСОБА_8 , а могли бути поміщені в гараж іншими особами по причині того, що мали вільний доступ до нього, колегія суддів вважає безпідставними та в повному обсязі погоджується з судом першої інстанції.

Диспозицією частини 1 статті 263 КК України передбачена відповідальність саме за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. Тобто, умисел, як форма вини та мета зберігання набоїв, про що вказують апелянти, не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції в повній мірі дав оцінку всім доказам та обґрунтовано дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки він, без передбаченого законом дозволу, придбав, перевозив та зберігав бойові припаси, внаслідок недбалого зберігання яких, сталася смерть людини та тяжкі наслідки у виді отримання трьома особами тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, та правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 263, ст. 264 КК України.

Стосовно твердження апелянтів про відсутності повноважень у прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, суд знаходить їх безпідставними. Вказане твердження спростовується нормами діючого законодавства, зокрема Законом України «Про прокуратуру», який чітко регламентує вказане питання, що також було підтверджено в судовому засіданні прокурором.

Крім того, відповідно до журналу судового засідання суду першої інстанції, суд, після проголошення прокурором обвинувального акту, роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_8 його права, з`ясував чи зрозуміло йому суть пред`явленого обвинувачення та з`ясував думку з приводу визнання ним вини, тому твердження сторони захисту протилежного з даного приводу, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції, враховував характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, обставини і наслідки їх вчинення, а також відомості про особу винного, відсутність обставин що пом`якшують та обтяжуючих покарання, посередньо характеризується за місцем проживання та позитивно громадськими організаціями, до складу яких він входить, був нагороджений грамотою та подякою від імені Голови СБ України та в.о. начальника УМВС України в Чернігівській області, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітню дитину, вважається несудимим, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

При вирішенні питання, який із передбачених ст. 70 КК України принципів застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати, крім даних про особу винного та обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять у сукупність, їх характер та суспільну небезпеку, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, вид сукупності злочинів (реальна, ідеальна чи реально-ідеальна), тяжкість наслідків кожного злочину окремо та їх сукупності тощо.

Коли місцевий суд визначав ОСОБА_8 вид покарання та форму його реалізації, то взяв до уваги вищевказані обставини. З огляду на ці обставини, суд слушно визнав, що виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів можна досягти, коли призначити йому покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Разом із тим суд, при обранні принципу визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом частково складання призначених покарань, належно не мотивував свого рішення, про що обґрунтовано вказують апелянти та з чим погоджується колегія суддів.

Визнавши наведені обставини такими, що згідно ст. 66 КК України пом`якшують призначене ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд дійшов висновку про надмірну суворість призначеного засудженому остаточного покарання й можливість його пом`якшення шляхом застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, а не принципу часткового складання покарань за ч. 4 ст. 70 КК України.

Керуючись ст. ст. 404 ,405, 407, 419 КПК України, колегія

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ст. ст. 263 ч. 1, 264 КК України до покарання призначеного судом.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В іншій частині зазначений вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4