АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 668/5828/15-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/1122/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника обвинуваченого адвоката: ОСОБА_8
потерпілого: ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження № 0000110 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 та прокурора відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 07.10.2016 року щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, не одруженого, приватного підприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 12.11.2003 року Апеляційним судом Херсонської області за п. «г» ст. 93, ч. 3 ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) до позбавлення волі строком на 15 років, 20.11.2012 року звільнений умовно-достроково на 2 роки 7 місяців 26 днів, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком, ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Херсонської області від 12.11.2003 року і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 9 місяців з поміщенням для відбування покарання до кримінально-виконавчої установи закритого типу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовано. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення за вироком Апеляційного суду Херсонської області від 12.11.2003 року з 19 травня 2003 року по 06 квітня 2004 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дві позбавлення волі. Вирішено питання щодо цивільного позову, судових витрат та речового доказу.

ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 20.03.2015 року близько 19 год. 55 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Богдан DF-20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по вул. 49 Херсонської Гвардійської дивізії зі сторони пр. 200 років Херсону, в напрямку пр. Сенявіна в м. Херсоні, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, і в порушення вимог п.п. 2.3 «б», 18.4, 19.3 Правил дорожнього руху України, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого в районі будинку № 5, не приділивши уваги, що автомобіль, який рухався в лівій смузі в попутному напрямку перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість та зупинився для пропуску пішохода, а також при засліпленні його світлом фар зустрічних транспортних засобів, своєчасно не вжив заходів для зупинки транспортного засобу в межах смуги свого руху до моменту, коли пройдуть негативні наслідки засліплення та щоб дати дорогу пішоходу, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який по пішохідному переходу переходив проїзну частину з ліва направо за ходом руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я. Вказані наслідки перебувають в причинному зв`язку з грубим порушенням з боку водія ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху України, а саме: п. п. 2.3 «б», 18.4, 19.3.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не заперечуючи доведеності вини та фактичних обставин справи, просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, виключити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік та зарахувати в строк відбутого покарання за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 07.10.16 року, строк попереднього ув`язнення з 08.07.2000 року по 06.04.2004 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом невірно визначено строк попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні, а саме не враховано попередні вироки щодо нього. Крім того, при призначені додаткового виду покарання суд не надав належну оцінку відомостям про його особу, оскільки він вчинив злочин з необережності, добровільно відшкодував потерпілому більшу частину матеріальної шкоди, вину визнав повністю, щиро розкаявся. Будь-які обставини, що обтяжують покарання - відсутні. Крім того зазначає, що єдиним джерелом його доходів є підприємницька діяльність, при здійсненні якої він використовує транспортні засоби, однак суд не дав належної оцінки цій обставині та безпідставно призначив йому додаткове покарання.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 наводить аналогічні доводи, просить вирок суду першої інстанції змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зарахувати в строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з 08.07.2000 року по 06.04.2004 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду у частині призначеного додаткового покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Постановити новий вирок, за яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, на підставі ст.ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Херсонської області від 12.11.2003 року і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 9 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновки суду в частині призначення додаткового покарання належним чином не мотивовані, факт утримання ОСОБА_7 матері похилого віку документально не підтверджений, щире каяття як обставина, що пом`якшує покарання визнана судом безпідставно, оскільки ОСОБА_7 визнав вину з метою пом`якшення відповідальності, визнання вини слід розцінити як спосіб домогтись пом`якшення покарання. Зазначає, що ОСОБА_7 вчинив злочин в період невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що також негативно характеризує його особу.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні вимоги, апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення, прокурора, потерпілого, які просили відхилити апеляційні вимоги сторони захисту, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити, заслухавши сторони в судових дебатах, під час яких вони залишились на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, дії обвинуваченого кваліфіковані за ст. 286 ч.1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України в апеляційних скаргах не оспорюється.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за законом віднесений до злочинів невеликої тяжкості, необережну форму вини ОСОБА_7 , особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, характеризується позитивно, має на утриманні матір похилого віку, зайнятий суспільно - корисною працею, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, злочин вчинив протягом невідбутої частини покарання за попереднім вироком, обставинами, які пом`якшують покарання, визнав повне визнання вини та щире каяття, яке виразилося у тому, що у судовому засіданні обвинувачений висловив жаль з приводу вчиненого, до почату судового розгляду добровільно частково відшкодував потерпілому завдану майнову шкоду в сумі 10300 грн., обставин, які обтяжують покарання, не встановив і дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, що є справедливим і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про призначення йому додаткового покарання з порушенням закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки достатніх та переконливих доказів, які б давали підстави для прийняття рішення про можливість незастосування додаткового покарання, суду надано не було.

Разом з цим доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність щирого каяття у обвинуваченого та необхідність посилення додаткового покарання до максимальної межі санкції ч. 1 ст. 286 КК України колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_7 свою вину визнавав протягом всіх судових процесів у цьому провадженні, тобто його позиція з приводу визнання вини та щирого каяття була послідовною від початку судового розгляду, при цьому до початку судового розгляду вживав дієвих заходів щодо залагодження своєї провини перед потерпілим, зокрема шляхом добровільного відшкодування йому частини заподіяної злочином шкоди на суму 10300 грн., що на думку колегії суддів, є безпосереднім проявом його щирого каяття у вчиненому, при цьому обставин, які б обтяжували його покарання не встановлено.

З наведених підстав, апеляційні вимоги прокурора про призначення обвинуваченому додаткового покарання у максимальному розмірі суперечать нормам закону про кримінальну відповідальність, а також принципам розумності та справедливості.

Крім того, колегія суддів зважає на ту обставину, що ОСОБА_7 займається суспільно корисною працею, здійснюючи підприємницьку діяльність, в тому числі й надає послуги з перевезення вантажним автомобільним транспортом (а.п. 109-118), тому позбавлення його права керування транспортним засобом на максимальний термін, з огляду на позитивні відомості про його особу та використання транспортного засобу як джерела доходу не відповідатиме меті призначення покарання.

Таким чином, апеляційні вимоги сторін щодо зміни/скасування вироку в частині додаткового покарання задоволенню не підлягають.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про необхідність зарахування в строк призначеного покарання періоду попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 08.07.2000 року по 06.04.2004 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, колегія суддів виходить з наступного.

24.12.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк покарання» № 838-УІІІ від 26.11.2015 року, відповідно до якого зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення здійснюється у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, тому доводи обвинуваченого та його захисника про необхідність зарахування строку попереднього ув`язнення з 08.07.2000 року по 06.04.2004 року до строку відбудування ОСОБА_7 покарання за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 07.10.2016 року задоволенню не підлягають, оскільки строки його попереднього ув`язнення в інших кримінальних провадженнях жодним чином не стосуються покарання, яке йому призначено вироком, що оскаржується.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 та прокурора відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 07.10.2016 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але вона може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Судді:(три підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_2