Справа № 352/1441/16-к
Провадження № 11-кп/779/181/2017
Категорія ч. 4 ст. 296 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000329 за апеляційною скаргою прокурора Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 на вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2017 року, згідно якого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краснознаменськ Калінінградської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, працюючого електриком-слюсарем ТзОВ «Стриганецький кар`єр», одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимого, громадянина України

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України з призначенням покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді арешту на строк п`ять місяців.

Обрано ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту негайно із залу судового засідання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 11 год. 50 хв. 24 лютого 2017 року, зарахувавши відповідно вимог ст. 72 КК України у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні арешту.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України та стягнуто з ОСОБА_7 у користь держави 2 201 грн. процесуальних витрат.

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить оскаржений вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 296 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на два роки. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок незаконним з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує, що судом не враховано в повній мірі тяжкість вчиненого злочину, те, що протиправні дії, які пов`язані із застосуванням вогнепальної зброї є злочином, який створював реальну небезпеку для життя та здоров`я потерпілого. Зазначає, що судом не надано належної оцінки тому, що він перебуває на диспансерному обліку в Івано-Франківському обласному наркологічному диспансері. Вказує, що недостатньо враховано обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Звертає увагу, що в матеріалах кримінального провадження є достатні дані, які вказують, що саме алкогольна залежність стала наслідком вчинення даного злочину.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням вогнепальної зброї.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

23 липня 2016 року близько 01 год. обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, взявши з металевого сховища, що знаходиться у приміщенні будинку АДРЕСА_1 за місцем свого проживання, мисливську одноствольну рушницю, яка згідно висновку експертизи є вогнепальною мисливською зброєю, яку попередньо спорядив мисливським набоєм 16 калібру, привівши її у готовність до застосування, та тримаючи рушницю в руках, вийшов зі свого подвір`я і направився до подвір`я ОСОБА_9 , який проживає по сусідству в будинку АДРЕСА_1 . Перебуваючи на подвір`ї ОСОБА_9 , діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, зухвало, з мотивів явної неповаги до суспільства, розуміючи, що його дії можуть створити реальну загрозу спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_9 та членів його сім`ї, обвинувачений безпричинно здійснив один постріл з мисливської рушниці у вхідні металеві двері житлового будинку ОСОБА_9 , чим пошкодив дверне полотно внаслідок утворення наскрізного отвору. При цьому обвинувачений, будучи переконаним, що потерпілий та члени його сім`ї перебувають у приміщенні будинку, внаслідок здійсненого пострілу створював реальну загрозу життю та здоров`ю останніх. ОСОБА_9 , почувши постріл та звуки, що виникли внаслідок пошкодження полотна вхідних дверей, відчинив вхідні двері, вийшов з будинку і побачив перед собою обвинуваченого із вогнепальною зброєю в руках, яку той направив безпосередньо на потерпілого. Останній, застосовуючи фізичну силу, повалив обвинуваченого на землю і відібрав у нього рушницю, яку відкинув вбік, та виштовхав обвинуваченого за межі свого подвір`я, після чого поставив рушницю біля вхідних дверей. У подальшому обвинувачений повернувся на подвір`я потерпілого, де грубо порушуючи громадський порядок, нехтуючи загальновизнаними правилами поведінки, діючи з особливою зухвалістю, знову взяв у руки свою мисливську рушницю та спорядив її патроном, привівши у готовність до пострілу. Під час спроби потерпілого забрати у обвинуваченого зброю останній знову здійснив один постріл у цегляну стіну житлового будинку потерпілого зліва від вхідних дверей. Своїми злочинними діями внаслідок пошкодження вхідних металевих дверей житлового будинку обвинувачений спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 6300 грн.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у них, просить її задовольнити;

- потерпілий ОСОБА_9 погоджується з вироком суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, просив його залишити без змін;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 вважають вирок суду в частині призначеного покарання законним та обґрунтованим, а тому просять залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

В апеляційній скарзі прокурор заявив клопотання про дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 .

Під час апеляційного розгляду колегія суддів задовольнила таке клопотання та дослідила матеріали кримінального провадження які характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 (а.п. 98-116)

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_7 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за яким він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Прокурор висловив свою незгоду щодо призначеного обвинуваченому покарання.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченому покарання не дотримався.

Так, як вбачається зі змісту вироку, при призначенні обвинуваченому покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, і обставину, що обтяжує покарання, якою суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Суд також врахував думку потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати.

Враховуючи обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому завданих збитків і спричиненої моральної шкоди, та наступні дані про особу обвинуваченого: раніше не судимий, за місцем проживання і за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим тяжкого злочину і впливають на пом`якшення покарання, суд вважав можливим застосувати до нього ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 296 КК України, призначивши обвинуваченому покарання у виді арешту.

Між тим, з вказаним висновком суду першої інстанції в частині призначеного покарання, колегія суддів погодитись в повній мірі не може.

Так, ст. 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті ( частини статті ), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу. Судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, які щиро покаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта та вважає, що суд першої інстанції при обрані обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, особу винного, і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ст. 69 КК України, але призначив покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Колегія суддів вважає, що призначаючи основне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в виді арешту строком на п`ять місяців, тобто перейшовши до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 296 КК України, судом першої інстанції не було належним чином враховано обставини кримінального провадження, зокрема що громадський порядок був порушений вночі (близько 01 год.), на подвір`ї потерпілого, що застосування вогнепальної зброї створювало реальну загрозу спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_9 та членам його сім`ї.

В той же час, у відповідності до ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що правопорушення вчинене ОСОБА_7 відноситься до категорії тяжкого злочину, відповідно до ст. 12 КК України.

Не враховано судом першої інстанції те, що ОСОБА_7 перебуває на диспансерному обліку в Івано-Франківському обласному наркологічному диспансері з 23 травня 2002 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності. (а.п. 116)

Як підтверджує текст вироку і обставини злочину, його вчинено в стані алкогольного сп`яніння, що, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до ст. 67 КК України, є обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому.

Проте, визнавши вказану обставину такою, що обтяжує покарання, суд безпідставно призначив покарання у виді арешту на строк п`ять місяців, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів вважає неприпустимим з урахуванням наведених обставин, а саме у разі вчинення тяжкого злочину проти громадського порядку та моральності, та при наявності такої обтяжуючої обставини як - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, призначити покарання, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 296 КК України, тобто у виді арешту на строк п`ять місяців.

Тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, яке не буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, та, яке відповідно, є явно несправедливим.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України необхідність застосування більш суворого покарання є однією із підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання ОСОБА_7 підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

Під час апеляційного розгляду досліджено матеріали кримінального провадження, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 .

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія судів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься відповідно до ст. 12 КК України до тяжкого злочину, індивідуальний ступінь кримінального правопорушення, спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого, особу винного, що раніше не судимий, за місцем проживання і за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, перебуває на диспансерному обліку в Івано-Франківському обласному наркологічному диспансері.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , колегія суддів визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю даного злочину, добровільне відшкодування потерпілому завданих збитків і спричиненої моральної шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , колегія суддів визнає вчинення ним кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, колегія суддів враховує думку потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати.

Колегія суддів, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щирого каяття, активного сприяння розкриттю даного злочину, добровільного відшкодування потерпілому завданих збитків і спричиненої моральної шкоди, а також позиції потерпілого, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, та з урахуванням особи винного, приходить до висновку про можливість призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 296 КК України.

З урахуванням викладених обставин та сукупності даних про обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 296 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини цієї статті, у виді позбавлення волі на строк один рік.

Колегія суддів вважає, що саме таке покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним, справедливим, та достатнім, і сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись 374, 405, 407, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити відносно ОСОБА_7 в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, - один рік позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 24 лютого 2017 року по 20 квітня 2017 року у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку, не пізніше наступного дня після його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_2