Справа № 367/2900/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/780/3/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 29.03.2017

УХВАЛА
Іменем України
29 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:
головуючого - судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілої: ОСОБА_10 ,
представника потерпілої: ОСОБА_11 ,
обвинуваченої: ОСОБА_12 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві кримінальну справу за апеляцією засудженої ОСОБА_12 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 26 серпня 2015 року, яким:
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Свободний РФ, росіянки, громадянки України, з середнюю освітою, вдови, не працюючої, прож. АДРЕСА_1 , має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судиму,
визнано винною та засуджено за ч. 1 ст. 115, ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_10 100000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку, ОСОБА_12 разом зі своєю сім`єю: чоловіком ОСОБА_14 та малолітнім сином ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала в орендованій квартирі АДРЕСА_2 .
Між ОСОБА_12 та ОСОБА_14 регулярно виникали сварки через побутові проблеми, під час яких відбувались бійки.
02.09.2012 р., приблизно о 20.15 год., між ними в квартирі АДРЕСА_2 , на побутовому ґрунті знову виникла сварка. Під час сварки ОСОБА_14 завдав ударів ОСОБА_12 , а вона його відштовхнула.
Через деякий час, приблизно о 22.00 год., сварка продовжилась, під час якої ОСОБА_14 вдарив ОСОБА_12 по нозі, від чого остання впала. ОСОБА_14 пішов, щось їй погрожуючи, а вона, щоб дізнатись, що він їй сказав, вийшла за ним в коридор, тримаючи в руці ніж, яким готувала їжу. Чоловік стояв в коридорі біля входу в кімнату, де бійка продовжилась, ОСОБА_14 наніс підсудній декілька ударів по голові, обличчю, правій руці і ногам, заподіявши легкі тілесні ушкодження. У відповідь на ці дії, на ґрунті виниклих неприязних відносин, з метою позбавлення життя, ОСОБА_12 підійшла до ОСОБА_14 , який вже стояв в кімнаті біля телевізора, і умисно кухонним ножем нанесла йому удар в передню поверхню грудної клітини праворуч від грудини, майже вздовж її краю, заподіявши тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки - рани довжиною 1,7 см прямолінійної форми по передній поверхні грудної клітки справа, що сполучалась з правою плевральною порожниною, з ушкодженням по ходу раневого каналу хрящової частини 3 ребра з грудиною, верхньої долі правої легені, серцевої сорочки, аорти і легеневої артерії над клапанами, 250 мл крові в порожнині перикарду, до 3 літрів крові в правій плевральній порожнині, яке супроводжувалось гострою крововтратою, внаслідок чого потерпілий помер на місці події.
В апеляції засуджена ОСОБА_12 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати її дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 124 КК України та призначити їй покарання, визначене санкцією цієї статті, а в разі найбільш суворого виду покарання, передбаченого вказаною нормою закону, врахувати положення ст. ст. 69-1, 79 КК України. Крім того, просить зменшити до розумного розмір грошової суми моральної шкоди на користь потерпілої. В решті вирок залишити без змін. Вказує, що судом неправильною кваліфіковані її дії, тобто неправильно застосований кримінальний закон через невідповідність призначеного їй покарання ступеню тяжкості злочину та її особі внаслідок надмірної суворості.
Вважає припущенням, що вона з метою позбавлення життя підійшла до свого чоловіка, який вже стояв в кімнаті біля телевізора, і умисно нанесла йому кухонним ножем удар в передню поверхню грудної клітини, яке жодним доказом не підтверджено.
Крім того, стверджує, що захищаючись від чергового удару, який їй мав нанести чоловік, відмахнулась рукою, в якій був ніж, і так вийшло, що поранила ножем останнього. Вказує, що ніяких неприязнених відносин між ними не виникало, а була звичайна сімейна сварка на побутовому ґрунті. Разом з тим, коли чоловік приходив додому п`яним, то бив її, спричиняючи їй тілесні ушкодження.
Також, вона вжила всіх можливих заходів щодо виклику швидкої медичної допомоги і сама намагалася зупинити кровотечу, але оскільки швидка допомога приїхала більш ніж через годину, то її чоловік помер від втрати крові.
Вказує, що має дитину, якій на даний час три роки і п`ять місяців, а її батьки- пенсіонери, допомагають у вихованні дитини, тому суд першої інстанції на наявності пом`якшуючих її покарання обставин навіть при засудженні за ч. 1 ст. 115 КК України безпідставно не застосував ст. 79 КК України.
Звертає увагу, що суд при призначенні їй покарання визнав однією з обставин, що пом`якшують відповідальність, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями ОСОБА_14 . Фактично це є не пом`якшуючою обставиною, а ознакою злочину, передбаченого ст. 123 КК України чи ст. 116 КК України.
Крім того, вона доглядає малолітню дитину, а тому не може працевлаштуватися, тому вважає, що сума моральної шкоди, яку суд визначив є занадто великою і вона її фізично не зможе сплатити.
Заслухавши доповідача,
підсудну ОСОБА_15 яка підтримала свою апеляцію в дебатах та в останньому слові,
захисника ОСОБА_9 , яка підтримала подану засудженою апеляцію, просила її задовольнити та перекваліфікувати дії ОСОБА_12 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України;
захисника ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляцію, просив її задовольнити та перекваліфікувати дії ОСОБА_12 на ст.119 КК України;
потерпілу та її представника, які заперечували проти задоволення поданої апеляції, просили вирок залишити без змін;
думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції,
провівши судове слідство, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція засудженої підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 7.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.)
Висновок суду про те, що саме внаслідок злочинних дій засудженої наступила смерть потерпілого доведена сукупністю наведених у вироку та досліджених у судовому засіданні доказів. Як на досудовому слідстві, так і в судових засіданнях ОСОБА_12 не заперечувала факту заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, і це не заперечується і в апеляційній скарзі ОСОБА_12 . З цього приводу вона даваланаступні показання:
-допитана в судовому засіданні ОСОБА_12 свою вину в скоєнні інкримінованого їй злочину не визнала, вказувала що не мала наміру вбивати свого чоловіка ОСОБА_14 , лише захищалась від нього ножем, коли він її бив.
Повідомила, що 02.09.2012 р., чоловік близько 20.30 год. прийшов додому у нетверезому стані. Вона в цей час на кухні ножем чистила картоплю, готувала вечерю та нагадала чоловіку, що він обіцяв більше не пити. З цього приводу між ними знову виникла сварка. ОСОБА_14 вдарив її в плече, а коли вона повернулась долонею по обличчю, внаслідок чого вона вдарилась об навісну шафу, а потім відштовхнула його. Через деякий час в них знову виникла сварка, ОСОБА_14 знову почав її бити, вдарив по нозі, від чого вона впала. Чоловік пішов, щось їй погрожуючи, а вона, щоб дізнатись, що він їй сказав, вийшла за ним в коридор. Чоловік стояв в коридорі біля входу у кімнату. Там бійка продовжилась, чоловік сильно вдарив її, від чого вона вдарилась головою об комору, а вона, захищаючись, пошкрябала його. Коли він почав підходити, щоб знову нанести удар, вона, захищаючись, відмахнувшись, нанесла в грудну клітку чоловіка удар ножем, який постійно тримала в руці. Після цього, ОСОБА_14 пішов в кімнату, а вона на кухню, поклала ніж і повернулась в кімнату, де намагалась допомогти чоловікові, який лежав на підлозі. Потім викликала швидку медичну допомогу. Руки та ніж вона помила. Коли приїхали медичні працівники, то повідомили, що чоловік помер.
- оголошеними в судовому засіданні показаннями ОСОБА_12 , даними в якості підозрюваної, згідно яких вона повідомила, що 02.09.2012 р.її чоловік повернувся додому близько 20.15 год. сильно п`яний, вона в цей час чистила картоплю на кухні і почала його за це сварити. ОСОБА_14 роздягнувся, ходив по квартирі в шкарпетках і трусах, підійшов до неї і штовхнув її. Сварка продовжилась, далі чоловік вдарив її в плече, а коли вона повернулась, то вдарив долонею в обличчя, через що вона вдарилась об навісну шафу. Вона відштовхнула його, а чоловік вдарив її ногою по нозі і став йти по коридору в кімнату, кажучи, що якщо її ще почує, то приб`є. Вона закрила кран і пішла запитати, що він сказав. Чоловік стояв між коридором та кімнатою, знову вдарив її ногою, від чого вона вдарилась головою об двері комори. Вона розізлилась, підійшла до чоловіка, який стояв в кімнаті біля телевізора, і ножем, яким чистила картоплю та тримала в руках, вдарила його десь в область грудей. Чоловік дійшов до дивана, впав на нього, став хрипіти. Вона підбігла до нього і поклала на підлогу. Викликала швидку допомогу, помила ніж та руки. Медичні працівники повідомили, що чоловік помер. (т. 1 а.с. 26-27);
- оголошеними в судовому засіданні показаннями ОСОБА_12 , даними в якості обвинуваченої, які аналогічні за змістом показам наданими нею в якості підозрюваної, окрім того, що вона намагалась втекти від чоловіка, але він почав її хватати за одяг, руки та перешкоджати її втечі. В коридорі ОСОБА_14 знову вдарив її долонею по обличчю, від чого вона ударилась головою об двері комори. Чоловік відскочив від неї, а потім, коли вона побачила, що він знову підходить до неї, через те, що в неї накипіло, за те, що чоловік бив її при дитині, вдарила його ножем в сторону грудей.
Колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_12 судом першої інстанції невірно кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України, за ознакою умисне вбивство, оскільки ретельно дослідивши докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу засудженої, колегія суддів приходить до висновку, що умислу на вбивство потерпілого у ОСОБА_15 не було.
Так, будучи неодноразово допитаною під час проведення досудового розслідування, так і в судовому засіданні ОСОБА_15 , визнаючи сам факт нанесення потерпілому удару ножем і заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень, від який останній помер, твердила, що не мала умислу на позбавлення життя потерпілого. Ці твердження нічим не спростовані. Ні під час проведення попереднього слідства, ні в судових засіданнях, як в суді першої інстанції, так і апеляційної, не доведено, що засуджена мала намір вчинити вбивство потерпілого.
Сам собі факт нанесення потерпілому удару ножем в груди не може свідчити про умисел засудженої на вбивство.
Колегія суддів вважає встановленим той факт, що ОСОБА_12 мала реальну можливість довести свій умисел на вбивство потерпілого до кінця, при наявності такого, оскільки, в момент нанесення йому удару ножем потерпілий та засуджена знаходились у квартирі вдвох, але ОСОБА_12 цього не зробила, що свідчить про те, що наміру вбивати потерпілого у засудженої не було.
Про відсутність умислу ОСОБА_12 на позбавлення життя потерпілого свідчать і її дії після вчинення злочину, зокрема, як встановлено в ході розгляду справи в суді, вона сама викликала швидку та міліцію, допомогла потерпілому лягти на підлогу, намагалась зупинити кровотечу, привести його до тями.
Сукупність усіх доказів у справі, дії засудженої свідчать про те, що в момент завдання удару ножем потерпілому ОСОБА_14 смерть потерпілого не охоплювалась умислом засудженої. Умисел засудженої був спрямований на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Смерть потерпілого не охоплюється умислом засудженої і щодо наслідку її вина є необережною.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вчинений засудженою злочин необхідно розглядати не як умисне вбивство, а як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, що спричинило його смерть і кваліфікувати дії ОСОБА_12 за ч.2 ст.121 КК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги покази підсудної на те, що нанесення ОСОБА_14 удару ножем відбулось в коридорі квартири АДРЕСА_2 , оскільки, виходячи із показань ОСОБА_12 , які вона давала на досудовому слідстві в якості підозрюваної (де вона повідомила, що удар ножем нанесла чоловіку, коли той стояв в кімнаті біля телевізора), та з протоколу огляду місця події від 02.09.2012 р. (де вказано про наявність плям крові на занавісці), такі дії були вчинені саме в кімнаті вказаної вище квартири.
Крім того, показання ОСОБА_12 , даними нею на досудовому слідстві в якості підозрюваної, суд вмотивовано поклав в основу обвинувального вироку, оскільки вони взаємоузгоджуються з іншими, дослідженими та оціненими судом першої інстанції доказами, в тому числі і з об`єктивними, якими є протокол огляду місця подіївід 02.09.2012 р9відпвоідно до якого на килимі біля трупа, на покривалі дивану, на підлозі, на занавісці та на дверях ванної кімнати є плями і краплі речовини бурого кольору(т. 1 а.с. 4-12); висновки судово-медичної експертизи від 24.10.12 № 67/322, акт судовомедичного дослідження від 24.10.12 №322, акт судово медичного дослідження від 22.10.12 № 154мк,висновок судово-медичної експертизи від 11.09.12 № 36/102(о) (т.1 а.с.90-96, 101-102), які указують на тілесні ушкодження, їх локалізацію як у потерпілого так і у засудженої, тому зміну показів підсудної на досудовому слідстві при допиті її в якості обвинуваченої та в судовому засіданні суд правильно розцінив, як намагання останньої уникнути покарання за скоєне.
Відповідно до статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, і перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Твердження ОСОБА_12 про те, що вона нанесла удар потерпілому захищаючись від його побоїв, на думку колегії суддів є безпідставними та спростовуються показами самої засудженої при допиті в якості підозрюваної (т.1 а.с.26-27), яка вказувала, що між нею та потерпілим виникла сварка в ході якої вони наносили удари один одному та штовхали один одного. І в подальшою, вона розізлилась на нього , підійшла до чоловіка і в кімнаті біла телевізора нанесла йому удар ножем , яким чистила картоплю і який постійно тримала в руках. Удар нанесла в груди. Ці показання обґрунтовано прийняті судом із мотивів зазначених вище.
Доводи апеляції про необхідність перекваліфікації дій засудженої на ст.118 КК України ба ост.124 КК України не є переконливими, оскільки, як встановлено судом, тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_12 заподіяв під час обопільної сварки та бійки, тобто в обстановці, що не свідчить про знаходження її в стані необхідної оборони.
Засуджена ОСОБА_12 як на досудовому слідстві так і в суді не заперечувала, що між нею та потерпілим виникла сварка, яка перейшла в штовханину один одного, під час якої вона нанесла удар потерпілому ножем у груди. Крім того, показання підсудної про те, що потерпілий наносив їй удари по нозі, та іншим частинам тіла не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються висновком судово-медичної експертизи, відповідно до якого у ОСОБА_12 виявлені забій м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки зліва та 4 синця правої верхньої кінцівки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
За таких обставин колегія суддів вважає, що з боку потерпілого не було такого суспільно небезпечного посягання, яке б потребувало негайного відвернення чи припинення шляхом завдання йому удару ножем у життєво важливий орган. Аналіз досліджених доказів у справі свідчить про те, що ОСОБА_12 під час заподіяння смерті потерпілому не перебувала у стані необхідної оборони.
Посилання засудженої на показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які на її думку підтверджують той факт, що потерпілий ОСОБА_14 постійно бив засуджену і в з`язку з чим вони бачили на її руках синці, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_18 які пояснили, що синці на руках у засудженої були в зв`язку з тим, що вона під час сварок дряпала обличчя потерпілому, а він її тримав за руки, щоб вона цього не робила. Свідок ОСОБА_18 також зазначав, що його брат ОСОБА_14 засуджену ніколи не бив. Крім того, свідок ОСОБА_17 в ході апеляційного розгляду справи зазначила, що засуджена пояснювала їй наявність синців тим, що вона балувалася з потерпілим і внаслідок цього з`явились синці. Показання свідка ОСОБА_19 лише підтверджують факт постійних сварок між потерпілим та засудженою та наявність у неї синців.
На думку колегії суддів, попердня поведінка потерпілого ОСОБА_14 не указує сама по собі на те, що ОСОБА_12 перебувала у стані необхідної особони.
Доказів, які б підтвердили наявність такого стану на час завдання потерпілому тілесного ушкодження, у справі не забрано.
Доводи апеляції засудженої про те, що даний злочин вона вчинила в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання потерпілого, а тому її дії необхідно кваліфікувати за ст. 116 або 123 КК України, також не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.
Із матеріалів справи, зокрема, показань ОСОБА_12 як на досудовому слідстві так і в суді вбачається, що ОСОБА_12 сварилась з потерпілим і під час цієї сварки останній ударив її, спричинивши легкі тілесні ушкодження. У зв`язку з цим у ОСОБА_12 , на ґрунті виниклих неприязних стосунків виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, і з цією метою, з мотивів неприязні завдала один удар кухонним ножем у груди, спричинивши тяжке тілесне ушкодження, що потягло смерть.
По справі проведено судово-психіатричну експертизу, згідно з висновками якої ОСОБА_12 під час вчинення інкримінованого діяння у стані фізіологічного афекту не перебувала.
Крім того, як вбачається із показань ОСОБА_12 причиною конфлікту між нею та потерпілим були саме претензії з боку ОСОБА_12 до потерпілого з приводу вживання ним алкогольних напоїв, що і призвело в подальшому до сварки з нанесенням один одному тілесних ушкоджень.
Поведінку потерпілого, хоча вона і була неправильною, не можна визнати такою, що викликала у ОСОБА_12 сильне душевне хвилювання.
Неправильність поведінки потерпілого, а також інші обставини, що пом`якшують покарання, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_12 і вважати призначене покарання надмірно суворим, підстав не вбачається.
Що стосується доводів захисника ОСОБА_8 про те, що смерть потерпілого ОСОБА_14 сталася з необережності - наявними у справі доказами спростовуються.
ОСОБА_12 , як вже зазначалося, визнала, що в процесі сварки і бійки умисно нанесла удар в область грудей потерпілого, не бажаючи його смерті.
Спрямовуючи удари у життєво важливий орган і, як свідчать наслідки, ОСОБА_12 мала усвідомлювати, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, діючи, таким чином, з непрямим умислом, який також є суб`єктивною складовою злочину, передбаченого ст.121 КК України.
З врахуванням того, що в апеляції засудженої не порушувалось питання щодо посилення призначеного судом першої інстанції ОСОБА_12 покарання, інші учасники процесу вирок суду не оскаржували, а апеляційний суд перекваліфіковує дії засудженої з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України, яка передбачає більш м`яке покарання, колегія суддів вважає за неможливе посилити призначене ОСОБА_12 покарання. Призначене судом першої інстанції покарання із застосуванням положень ст..69 КК України необхідно залишити без змін із мотивів наведених судом першої інстанції у вироку.
Підстав для пом`якшення призначеного покарання, також колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що потерпілій ОСОБА_10 , в результаті неправомірних дій засудженої була завдана значна моральна шкода в розмірі 100 000 грн., яка полягає у душевних стражданнях, яких потерпіла зазнала у зв`язку із загибеллю сина, тому суд правильно прийняв рішення про відшкодування ОСОБА_12 завдану потерпілій ОСОБА_10 моральну шкоду. При цьому, суд належним чином врахував характер вчиненого засудженою злочину, конкретні обставини справи, в тому числі -поведінку ОСОБА_14 , який спровокував конфліктну ситуацію, а також ту обставину, що засудженою добровільно відшкодована завдана майнова шкода. Доводи апеляції в цій частині є безпідставними.
Інших істотних порушень вимог кримінального чи кримінально-процесуального законодавства, апеляційний суд не вбачає.
З огляду на викладене, вирок Ірпінського міського суду щодо ОСОБА_12 підлягає зміні, а апеляція засудженої до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України ( в редакції 1960 року), колегія суддів , -
У Х В А Л И Л А :
Апеляцію ОСОБА_12 задовольнити частково.
Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 26 серпня 2015 року щодо ОСОБА_12 змінити.
Перекваліфікувати дії ОСОБА_12 з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України.
Призначити ОСОБА_12 покарання за ч.2 ст.121 КК України з застосуванням ст.69 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бутиоскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців .

С У Д Д І :
(підпис) (підпис) (підпис)