ВИРОК
Іменем України
31.05.2017 року м. Львів
Франківський районний суд м.Львова, в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №40000152 від 22 лютого 2014року, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, працюючого лікарем-стоматологом в ДПС України Клінічний госпіталь, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Судом встановлено, що 20.02.2014 року в після обідній період часу ОСОБА_5 , знаходячись біля під`їзду будинку №10 по вул.Житомирській в м.Львові, під час конфлікту з колишньою дружиною ОСОБА_6 , який виник між ними на побутовому ґрунті, наніс останній умисні тілесні ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині винуватим себе не визнав і суду пояснив, що в лютому 2014 року домовився з своєю колишньою дружиною ОСОБА_6 про зустріч з дитиною. Запропонував поїхати з дитиною в торговий центр «Ашан», однак мати заперечила, відбулася суперечка. Після чого ОСОБА_6 почала наносити удари по склі машини. Завів машину і хотів рушати, однак зачепив мати, і вона впала. Пізніше зателефонувала мати ОСОБА_6 та сказала щоб я привіз дитину в Куликів, де йому повідомили що він побив ОСОБА_6 .
Не зважаючи на не визнання своєї вини у вчиненому, винуватість обвинуваченого в інкримінованому йому злочині підтверджується доказами безпосередньо дослідженими судом в судовому засіданні.
Так, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 20.02.2014 року між нею та колишнім чоловіком відбувся конфлікт. Чоловік подзвонив та сказав, що хоче бачити дитину, і вони домовилися про зустріч на 15.00 год. Під час зустрічі чоловік повідомив, про те що хоче поїхати в «Ашан», але вона не погодилася. Чоловік посадив дитину на переднє сидіння і закрив дверки автомобіля, вона їх відкривала, після чого чоловік її штовхнув. Пояснила, що від цього впала, після чого чоловік підійшов до неї і ногою штовхнув її, потім вдарив кулаком біля вуха. Внаслідок цього втратила свідомість, одяг був подертий, телефон загубила.
Показами даними в судовому засіданні свідком ОСОБА_7 , який пояснив, що йому подзвонив знайомий ОСОБА_8 та повідомив що ОСОБА_5 побив ОСОБА_6 . Вони приїхали, піднялися на третій поверх, ОСОБА_6 сиділа в коридорі, вони її підняли, завели машину і відвезли в лікарню. Після того поїхали в Жовківський РВ для написання заяви. Додатково зазначив, що самого побиття не бачив, потерпіла дзвонила з чужого телефону, була побита, їй тяжко було встати, одяг весь був у болоті, тканина штанів та курточки були пошкоджені.
Показами даними в судовому засіданні свідком ОСОБА_9 , який пояснив що 20 листопада 2014 року йому зателефонувала ОСОБА_6 та сказала що ОСОБА_5 її побив. Після того він подзвонив знайомому, та вони приїхали до неї. Потерпіла була в коридорі, в неї були численні рани на руці, на чолі. Разом з ОСОБА_7 вони відвезли її до лікарні швидкої допомоги, потім в Жовківський РВ для написання заяви, потім відвезли в Куликів. Додатково зазначив, що потерпіла телефонувала не з свого номеру.
Свідок ОСОБА_10 пояснила, що 20.02.2016 року була на кухні, почула крики на вулиці. Підійшла до вікна і побачила як жінка доганяла мужчину, вдарила його пару раз сумкою, він її відштовхнув. Чоловік сів в машину і хотів їхати, жінка стала бити ліктем в переднє шкло водія. Він вийшов з машини, штовхнув її сильно, сів в машину і поїхав.
Свідок ОСОБА_11 пояснив, що вечором в двері подзвонила стривожена жіночка, попросила дозволу подзвонити в органи міліції. Додатково зазначив, що пам`ятає як її боліла грудна клітка.
Також вина обвинуваченого доведена висновком судово-медичної експертизи, зокрема висновком експерта №9/14, згідно якого у громадянки ОСОБА_6 при обстеженні в лікарні, огляді виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма вигляді струсу головного мозку, множинні крововиливи на голові, обличчі, грудях, животі, правій кистці, рана на долоні правої кистці, гемартроз/ крововилив / правового суглобу. Вказані ушкодження могли утворитися 20 лютого 2014 року від дії тупих предметів і відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_12 свій висновок підтримав, додатково зазначив, що потерпіла лежала на лікуванні в стаціонарі.
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.05.2014 року та довідкою за результатами проведення впізнання підтверджується, що свідок ОСОБА_10 впізнала особу під №3 гр. ОСОБА_5 , як особу котра в кінці лютого 2014 року нанесла тілесні ушкодження особі на ім`я ОСОБА_13 біля будинку АДРЕСА_2 , в якому вона проживає разом з своєю дитиною.
Оцінюючи докази в сукупності суд визнає їх допустимими, належними, достатніми та достовірними і такими, які об`єктивно і повно доводять вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочині.
Судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_5 , який не визнає вини у вчиненому та вважаються такими, що даються з метою уникнути кримінальної відповідальності і спростовуються переліченими вище доказами.
З приводу показів наданих в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, щодо них в двері подзвонила жінка, просила подзвонити в органи міліції судом до уваги не беруться, оскільки даний факт знає зі слів свого чоловіка.
Суд критично оцінує показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Свідок ОСОБА_15 не була очевидцем події, свідок ОСОБА_16 зазначив, що потерпіла била по склі машини. На думку суду викривлення обставин справи з їх боку викликане тим, що дані свідки є друзями обвинуваченого. Отже, суд вважає дані свідчення свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , надуманими і такими, що направлені на уникнення обвинуваченим відповідальності за вчинення злочину.
Дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, конкретні обставини вчинення злочину; особу винного, що раніше не судимий, працює, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, характеризується позитивно за місцем проживання, відсутністю обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.
Оскільки з дня вчинення ОСОБА_5 злочину, на даний час минули строки давності, встановлені п.2 ч.1 ст.49 КК України, перебіг давності строків притягнення до кримінальної відповідальності не переривався, однак обвинувачений свою вину у вчиненні злочину не визнав і про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності клопотань не заявляв, суд на підставі ч.5 ст.74 КК України приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання.
Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд,
З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.
На підставі ст. ст. 49, 74 ч. 5 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1