Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/165/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.07.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000145 за апеляційними скаргами прокурора, потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_9 в його інтересах, адвоката ОСОБА_10 - представника Моторного (транспортного) страхового бюро на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада 2016 року.

Цим вироком: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кіровограда, українець, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, працює офіціантом кафе, одружений, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
визнаний винуватим та засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Ухвалено запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді особистого зобов`язання на апеляційний період залишити без змін.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином 100 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 49 229,80 грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 35 000 грн.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином 1 781,72 грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 18 000 грн.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Управління поліції охорони в Кіровоградській області в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 45 138,91 грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Кіровоградської обласної лікарні 28 564,14 грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в сумі 5 362,08 грн.
Питання речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_11 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_12 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_13 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження та заподіяли тяжкі тілесні ушкодження, за наступних обставин.

27 грудня 2014 року близько 10 год. 30 хв. ОСОБА_8 , в порушення вимог п. 31.4, п. 31.4.5 (а) ПДР України, згідно яких:
п. 31.4. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:
п. 31.4,5. Колеса і шини:
а) шини легкових автомобілів ... мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1,6 мм,..., керував автомобілем «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , достовірно знав про технічну несправність транспортного засобу, що виражалась у встановленні на заднє ліве колесо шини з наднормовим зносом малюнку протектора, рухався навпроти будинку 2А по вул. 40 років Перемоги в м. Кропивницький, зі сторони вул. Айвазовського в напрямку вул. Кропивницького,

в порушення вимог п, п. 1.5. 2.3 (б, д) ПДР, згідно яких:

п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну...., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху,
проявив власну необережність та недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом та наближаючись до ділянки проїзної частини, яка на момент руху перебувала в слизькому стані, не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, грубо порушуючи вимоги п. 12.1 ПДР, згідно якого:
п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, .... і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не вибрав безпечну швидкість, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок руху транспортного засобу та рухаючись по проїзній частині, яка перебувала в слизькому стані, перед зустрічним роз`їздом з транспортним засобом, застосував гальмування та маневрування вліво, від чого відбувся занос автомобіля з подальшим виїздом на смугу зустрічного руху, де сталося зіткнення з автомобілем ВАЗ - 2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ-2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я.
Пасажир автомобіля ВАЗ - 210934 20, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення.
Пасажир автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я.
Пасажир автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент спричинення.
В апеляційних скаргах:

Прокурор не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та фактичні обставини кримінального провадження, просить дослідити докази, які характеризують особу обвинуваченого, вирок суду стосовно ОСОБА_8 скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що суд безпідставно прийшов до висновку про можливість виправлення (перевиховання) обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів за умови відбуття ним призначеного покарання, без позбавлення права керування транспортними засобами, залишивши поза увагою, вимоги ст. ст. 50, 65 КК України щодо мети покарання, яка полягає у попередженні вчинення особою нових кримінальних правопорушень, у тому числі і пов`язаних із забезпеченням безпеки дорожнього руху.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 без позбавлення спеціального права - керування транспортними засобами, суд не врахував, що джерело заробітку обвинуваченого не пов`язане із виконанням повноважень водія транспортних засобів.

Вказує, що судом призначено ОСОБА_8 покарання, яке за своєю суттю не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення особі обвинуваченого внаслідок м`якості, виходячи із принципів співрозмірності та достатності призначеного покарання невідворотності наслідків, які настали у відношенні до кримінального правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_7 просить вирок стосовно ОСОБА_8 в частині відшкодування моральної шкоди - змінити та стягнути з обвинуваченого на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень.

В обґрунтування вимог посилається на те, що суд не в повній мірі врахував, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, він отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №647 від 27.05.2015 р. відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення.

З моменту госпіталізації по теперішній час він вимушений періодично звертатися за медичною допомогою. З 27 грудня 2014 року по 14 січня 2015 року він знаходився в нейрохірургічному відділенні Кіровоградської обласної лікарні, де йому видалили селезінку. До 07 лютого 2015 року він перебував на амбулаторному лікуванні в Кіровоградській обласній лікарні. По теперішній час він вимушений періодично проходити амбулаторне лікування.

Посилається на те, що правопорушення, вчинене обвинуваченим спричинило негативні зміни у його житті: переживання та спогади, насторогу, тривогу, емоційні та тілесні реакції при згадуванні події, що відбулась; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, нервозність, дратівливість, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.

Потерпілий ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції в частині відшкодування йому моральної шкоди - змінити та стягнути з ОСОБА_8 на його, користь в якості відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень.

В обґрунтування вимог посилається на те, що суд не в повній мірі врахував, що після ДТП він потребує продовження реабілітації, що приносить душевний біль. Після ДТП, він відчуває страх від поїздок на транспорті. Керування автомобілем було частиною його роботи.

Правопорушення, вчинене ОСОБА_8 спричинило негативні зміни у його житті: переживання та спогади, насторогу, тривогу, емоційні та тілесні реакції при згадуванні події, що відбулась; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, нервозність, дратівливість, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.

Вказує, що після ДТП він вимушений проходити стаціонарне та амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу. Впродовж всього періоду лікування він почувався незручно, дискомфортно, був змушений пристосовуватися до негативних умов існування. Не може спокійно сидіти та лежати. Під час лікування потребував сторонньої допомоги, з приводу чого почував себе як джерело клопоту та обмежень для близьких. З моменту госпіталізації після ДТП та по теперішній час вимушений періодично звертатися за медичною допомогою. На даний час після лікування проходе реабілітацію.

Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 , які подали аналогічні апеляційні скарги, не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просять вирок суду першої інстанції змінити через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Стягнути з ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_6 - 5 000 грн. та на користь ОСОБА_7 - 2 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що при призначенні покарання обвинуваченому суд не врахував всі обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність тяжких наслідків.

Крім того вказують, що обвинувачений має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, постійне місце роботи, позитивно характеризується за місцем роботи, на утриманні у нього знаходиться дружина та малолітня дитина.

Посилаються на те, що ОСОБА_8 під час вчинення кримінального правопорушення перебував у тверезому стані, обставин обтяжуючих покарання, судом не встановлено, у зв`язку з чим виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства.

Також, зазначають, що з урахуванням фінансового становища обвинуваченого, принципу розумності та справедливості, моральну шкоду завдану злочином ОСОБА_6 слід визначити у розмірі 5 000 грн., а ОСОБА_7 у розмірі 2 000 грн.

Представник Моторного (транспортного) страхового бюро - адвокат ОСОБА_10 просить вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.11.2016 року стосовно ОСОБА_8 , скасувати в частині вирішення цивільного позову до МТСБУ, призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.
Свої вимоги обгрунтовує тим, що на даній стадії позов до МТСБУ є передчасним, оскільки потерпілі мають змогу отримати вирок суду, який набрав законної сили та звернутися до МТСБУ в порядку ст. 35 Закону України й отримати страхове відшкодування.

Посилається на те, що у суду першої інстанції не було законних підстав для стягнення матеріальної шкоди з МТСБУ, оскільки позовні вимоги УДСО були заявлені солідарно до МТСБУ та винуватця ДТП ОСОБА_8 , який у судовому засіданні позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди визнав у повному обсязі, та не висловлював згоди у вигляді письмової заяви на відшкодування шкоди за рахунок МТСБУ.

Також зазначає, що судом першої інстанції не вірно визначено розмір матеріальної шкоди за пошкодження транспортного засобу, не враховано коефіцієнт фізичного зносу, не зменшено суму на розмір податку, визначеного законом, не перевірено чи надавалися УДСО до МТСБУ документи, що підтверджують факт проведення ремонту, що давало б можливість вирішення питання доплати вказаної суми.

Відповідно до висновку про розмір шкоди сума 45 138 грн. це вартість відновлювального ремонту (без урахування зносу). Натомість, відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобі» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно вказаного висновку про розмір шкоди було також розраховано і вартість матеріального збитку в розмірі 35 243,85 грн.

Також посилається на те, що вирішуючи цивільні позови ОСОБА_7 та ОСОБА_6 суд не врахував, що відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання відшкодування, насамперед повинно бути звернення до МТСБУ. Для отримання відшкодування особа, яка має право на відшкодування подає МТСБУ відповідну заяву.

Однак, заяви та належно засвічені копії необхідних документів до МТСБУ не надавались, що не дає право потерпілим на отримання страхового відшкодування, оскільки право на отримання відшкодування за рахунок МТСБУ, виникає у потерпілого не з моменту настання ДТП, а з моменту звернення до МТСБУ у встановленому Законом порядку. Позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 по справі таких вимог закону не виконали, а отже не набули права на отримання страхового відшкодування, оскільки таке відшкодування може відбуватися лише у чіткій відповідності до Закону.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 , які підтримали свої апеляційні скарги та заперечили проти апеляційних скарг прокурора, потерпілих та Моторного (транспортного) страхового бюро; прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та потерпілих, заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 та Моторного (транспортного) страхового бюро; потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх представника ОСОБА_12 , які підтримали свої апеляційні скарги та апеляцію прокурора, заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого його захисника та Моторного (транспортного) страхового бюро; представника цивільного позивача ОСОБА_13 , який підтримав апеляції прокурора та потерпілих, проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 та Моторного (транспортного) страхового бюро заперечував; перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , задоволенню не підлягають, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника-адвоката ОСОБА_9 та представника Моторного (транспортного) страхового бюро адвоката ОСОБА_16 , слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, до суду надало заяву у якій підтримує свою апеляційну скаргу і просить розгляд справи провести без участі представника МТСБУ.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, крім визнання ним винуватості, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах провадження і в апеляційних скаргах ніким з учасників процесу не заперечуються.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюється.

При розгляді доводів апеляційних скарг колегія суддів відповідно до ст. 404 КПК України виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом першої інстанції.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено порушень кримінального процесуального закону, які ставили б під сумнів правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення.

Разом з тим доводи апеляційних скарг сторони захисту, що призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції не повною мірою дотримався вимог ст. 50, 65 КК України і призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, заслуговують на увагу.

Так, згідно із ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Положеннями ст. 65 КК України регламентовані загальні засади призначення покарання. Зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 75 КК України якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому суд ухвалює звільнити засудженого від відбування покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, щовідповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції послався на те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, одружений, на утриманні має малолітню дитину ОСОБА_17 25.08.2014 р., вчинив злочин з необережності, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і дійшов висновку про відсутність підстав для застосування стосовно обвинуваченого ст. 75 КК України.

Проте, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав до застосування ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_17 покарання, оскільки судом не враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше (т.2 арк.к.п.46), має постійне місце проживання (т.2 арк.к.п.44), сталі соціальні зв`язки, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (т.2 арк.к.п.47, 48), одружений, має на утриманні дружину, яка не працює та малолітню дитину ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 арк.к.п.39-42), працює, вчинив злочин з необережності. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому відсутні.

Як під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, висловлював жаль з приводу вчиненого, неодноразово публічно вибачився перед потерпілими. Його родина почала добровільно вживати дієві заходи, щодо відшкодування потерпілим завданої кримінальним правопорушенням шкоди, зокрема потерпілим було перераховано по 3 000 грн., що свідчить про дієве каяття обвинуваченого та бажання виправити ситуацію.

Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений ОСОБА_8 також отримав тяжкі тілесні ушкодження (консолідований перелом обох сідничних кісток, кісток правої тазової кістки, черезацетабулярний перелом лівої половини тазу; післятравмотичний деформуючий артроз правового кульшового суглобу ІІІ ст.; комбінованого контрактура правового кульового суглобу; вкорочення правої н/кінцівки на 2 см.; виражений больовий синдром; порушення функції правового кульшового суглобу, опори та ходи ІІ ст.), тривалий час проходив курс лікування.

Також, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_8 вчинив необережний злочин за відсутності обставин, що обтяжують його покарання, що істотно знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення.
Крім того, ситуація, за якої сталася дорожньо-транспортна пригода, хоча і пов`язана з порушенням обвинуваченим Правил дорожнього руху, проте не залежала цілком і виключно від дій останнього, оскільки дане кримінальне правопорушення вчинене з необережності, у складних дорожніх умовах, пов`язаних зі штучно створеною ожеледицею на окремій ділянці асфальтного покриття, а внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений і сам отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Колегія суддів зауважує, що позиція потерпілих їх представника та прокурора про призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям, з огляду на конкретні обставини справи, характер дорожньо-транспортної пригоди, не є визначальною для суду при вирішенні питання про можливість виправлення обвинуваченого за умови призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Посилання представника потерпілих на те, що обвинувачений вину визнав лише під час судового розгляду, тому таке визнання вини не може бути враховано судом в якості пом`якшуючої обставини, не заслуговують на увагу, оскільки - щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність.
Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про суворість призначеного покарання та не врахування всіх обставин кримінального провадження та обставин, що пом`якшують покарання знайшли своє підтвердження і підлягають врахуванню при визначенні покарання обвинуваченому.
У зв`язку з наведеним, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, враховуючи особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху раніше не притягувався, має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні дружину, яка не працює та малолітню дитину ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив злочин з необережності, його молодий вік, стан здоров`я та конкретні обставини кримінального правопорушення, колегія суддів вважає можливим за наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, які перелічені вище, пом`якшити призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції основне покарання.

Зокрема колегія суддів вважає, що виправлення таперевиховання ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства. За своїм видом і розміром призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання із встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України та покладенням обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України є справедливим, необхідним та достатнім для його перевиховання, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як ним самим, так і іншими особами, відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Колегією суддів не приймаються до уваги як належні твердження прокурора про необхідність призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Обвинувачений кримінальне правопорушення вчинив вперше, раніше до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не притягувався, вчинив кримінальне правопорушення у тверезому стані, має на утриманні дружину та малолітню дитину ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_2 , має постійне місце роботи.

Крім того, ОСОБА_8 вчинив необережний злочин за відсутності обставин, що обтяжують його покарання, що істотно знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення.

За таких обставин, враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи, з урахуванням конкретних обставин, за яких відбулась вказана дорожньо-транспортна пригода, характеру допущених ОСОБА_8 порушень Правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень, колегія суддів вважає що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоцільність застосовування стосовно обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Твердження потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про збільшення стягнення на їхню користь моральної шкоди, колегія суддів вважає необгрунтованими.

Цивільні позови у частині стягнення на користь потерпілих моральної шкоди, вирішені судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 128, 129 КПК України, при їх вирішенні судом також враховані відповідні положення ЦК України щодо відшкодування завданої шкоди та роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судове рішення в цій частині є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає принципам достатності та справедливості.

Зокрема, при визначенні розміру грошового стягнення в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, суд першої інстанції у повній мірі врахував характер і тривалість страждань потерпілих, ступінь фізичного болю, який відчували та продовжують відчувати останні внаслідок заподіяних їм травм, істотність вимушених змін в їх життєвих стосунках, майновий стан обвинуваченого.

Керуючись принципом розумності та справедливості, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 35 000 грн., та на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 18 000 грн., оскільки саме у таких сумах вона у сукупності відповідатиме характеру і обсягу спричинених страждань та іншим негативним наслідкам, що настали та не призведе до безпідставного збагачення, а тільки компенсує завдану потерпілим моральну шкоду.

Стосовно апеляційних доводів представника цивільного відповідача МТСБУ, про те, що цивільні позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не звернулися до МТСБУ, не подали заяви про отримання відшкодування, не надали оригіналів або належним чином засвідчених копій документів для з`ясування обставин та прийняття рішення щодо виплати відшкодування, тобто не виконали вимог ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», колегія вважає наступне.

Відповідно до матеріалів провадження, про дорожньо-транспортну пригоду МТСБУ було повідомлено письмово за встановленим зразком Управлінням ДСО при УМВС в Кіровоградській області (т.3 арк.к.п.67). Згідно відповіді МТСБУ за даним повідомленням було заведено справу № 25499 (т.3 арк.к.п.71). У вказаному повідомленні зазначені усі фактичні обставини ДТП та потерпілі, адреси місць їх проживання та контакті дані.

Цивільні позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися у визначені Законом строки до МТСБУ з письмовими заявами про страхове відшкодування, що підтверджується квитанціями про надсилання поштового відправлення на адресу МТСБУ та повідомленнями про вручення листів одержувачу (т.4 арк.к.п.99-106).

Додатками до вказаних вище заяв були надані усі передбачені ст. 35 Закону копії документів, засвідчених заявниками (паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера платника податків; епікризів, виписок з медичних карток; чеків та квитанцій на придбання медичних препаратів та лікарських засобів на вказану у заяві суму). У своїх заявах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказували, що готові надати оригінали поданих в копіях документів на першу вимогу МТСБУ.

Оригінали додатків до заяв про страхове відшкодування безпосередньо судом були досліджені в судових засіданнях 17.12.2015 року (т.3 арк.к.п.214-215), 15.06.2016 року (т.4 арк.к.п.75-76) та 04.07.2016 року (т.4 арк.к.п.107-109). МТСБУ належним чином повідомлялось про вказані судові засідання та мало можливість приймати участь в дослідженні вказаних доказів. Дані заяви цивільними позивачами були подані в межах трирічного строку, передбаченого пп. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону.

Також, не заслуговують на увагу твердження представника цивільного відповідача МТСБУ про порушення учасниками ДТП ст. 33.1.4 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не надання МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка протягом трьох робочих днів, та не надання відомостей про місцезнаходження ТЗ та пошкодженого майна, контактних номерів телефонів та свою адресу.

Пунктом 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 Закону, передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 854 від 30.06.2015 року (т.1 а.к.п.216) ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні в Кіровоградській обласній лікарні з 27.12.2014 року по 12.01.2015 року. За таких підстав ОСОБА_8 з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, оскільки знаходився на стаціонарному лікуванні.

За таких же поважних підстав ОСОБА_6 не мав можливості виконати обов`язок щодо письмово надання до МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, оскільки згідно висновку судово-медичної експертизи № 646 від 27.05.2015 року (т.1 арк.к.п.192) та виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого № 23829 (т.3 арк.к.п.101) він перебував на стаціонарному лікуванні в Кіровоградській обласній лікарні з 27.12.2014 року по 19.01.2015 року.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з вимогами апеляційної скарги представника Моторного (транспортного) страхового бюро в частині визначення розміру матеріальної шкоди за пошкодження транспортного засобу.

Відповідно до п. а, п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Частиною 2 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому

законодавством.

Згідно висновку експерта № 934 від 05.06.2015 року за результатами судової авто товарознавчої експертизи, вказана експертиза проводилася в тому числі на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395.

Відповідно до п. 8.3. Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини ВТВ.

При проведенні судової автотоварознавчої експертизи, експертом у своєму висновку № 934 від 05.06.2015 року, крім вартості відновлювального ремонту КТЗ визначено ще й вартість матеріального збитку завданого власникові колісного транспортного засобу ВАЗ 210934 20 реєстраційний № НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП станом на 27.12.204 року, який складає 35243,85 грн. який розрахований з урахуванням зносу в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Враховуючи, що вказаний вище пошкоджений транспортний засіб на час постановлення вироку судом першої інстанції, не був відремонтований власником, докази здійснених витрат на його відновлення Управлінням поліції охорони в Кіровоградській області до суду надані не були, з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Управління поліції охорони в Кіровоградській області підлягають стягненню не вартість відновлювального ремонту в розмірі 45 138,91 грн., а вартість матеріального збитку (реальні збитки), завданого власнику транспортного засобу у сумі 35 243,85 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно із п. 1 п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Істотних порушень вимог КПК України, які є підставою для скасування судового рішення, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційні скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника-адвоката ОСОБА_9 та представника Моторного (транспортного) страхового бюро - адвоката ОСОБА_10 слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника-адвоката ОСОБА_9 та представника Моторного (транспортного) страхового бюро - адвоката ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада 2016 року стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання та стягнення матеріальної шкоди з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Управління поліції охорони в Кіровоградській області.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Управління поліції охорони в Кіровоградській області матеріальну шкоду в сумі 35 243,85 грн.
В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: підписи.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2