22.08.2017 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 533/44/17
провадження 1-кп/533/10/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 серпня 2017 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілого ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000338, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02.12.2016 року, за обвинуваченням,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтави, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працює, професійно-технічна освіта, не одружений, громадянин України, інвалід ІІ групи загального захворювання, судимого:

1) вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 02.01.2002 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. Згідно ст.75 КК України звільнено з іспитовим строком 1 рік;

2) вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 02.08.2004 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. Звільнений умовно-достроково;

3) вироком Октябрського районного суду м.Полтава від 23.02.2011 року за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.263, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково;

4) вироком Октябрського районного суду м.Полтава від 09.02.2016 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік;

5) вироком Ленінського районного суду м.Полтава від 26.06.2017 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.360, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки;

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:
02.12.2016 року близько 08 годин 00 хвилин ОСОБА_4 , за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, на автомобілі «Мазда» приїхали з м.Полтава в село Лутовинівка, Козельщинського району Полтавської області.

Перебуваючи у селі Лутовинівка Козельщинського району Полтавської області, обвинувачений, повторно, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, шляхом виставлення віконного скла, проник до житлового будинку, який належить потерпілому ОСОБА_3 , розташований за адресою: АДРЕСА_2 , звідки через вікно виніс телевізор «SAMSUNG» моделі LE 32C450E1W 100, мобільний телефон «Nokia 2700 classik». Після чого знову проник у будинок, але був помічений свідком ОСОБА_6 , який спав у будинку. Обвинувачений, разом із невстановленою особою, взяли вищевказане майно, а також мобільний телефон «Samsung Galaxy GT S5302», картку пам`яті, та намагались зникнути з місця злочину, але обвинувачений був затриманий мешканцями села при втечі.

Загальна вартість майна, яке намагався викрасти обвинувачений разом із невстановленою особою, складає 4391 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 , повторно, за попередньою змовою групою осіб, здійснив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у житло, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений вину визнав, підтвердив фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті, показав, що разом із знайомим приїхав на автомобілі до села Лутовинівка, де вони залізли через вікно у будинок та викрали речі, а після того, як їх помітили, намагався втекти разом із телевізором та телефоном, але був спійманий мешканцями села.

При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів, прокурором висловлено думку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, тому необхідно обмежитися допитом обвинуваченого, допитом потерпілого, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого, письмових доказів, необхідних для вирішенні долі речових доказів.

Обвинувачений, потерпілий погодились з думкою прокурора.

Враховуючи те, що обвинувачений у судовому засіданні свою вину визнав повністю, фактичні обставини справи ніхто з учасників судового розгляду не оспорював, суд у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів у судовому засіданні щодо до тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Судом роз`яснено, що у такому випадку сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку судове рішення з підстав заперечення цих обставин.

Сторони кримінального провадження проти даного рішення суду не заперечували.

Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, допитом потерпілого, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого, письмових доказів, необхідних для вирішення долі речових доказів.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні вказаного злочину визнав повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним злочину, описані в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. У скоєному щиро розкаюється.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий показав, що 02.12.2016 року йому зателефонувала дружина, яка повідомила про вчинення крадіжки з їх будинку. Коли він прибув до будинку, то побачив вибите скло, після чого прибіг його син та повідомив, що злодіїв затримано. Потерпілий побіг по вулиці та побачив там обвинуваченого разом із телевізором, якого затримали мешканці села. Іншій крадій втік на автомобілі, як повідомили сусіди.

Суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого, письмові докази, необхідні для вирішенні долі речових доказів, вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом, а його дії органами досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, характер та ступінь участі обвинуваченого у спільному вчиненні злочину, дані про особу обвинуваченого, який вчинив злочин під час іспитового строку, визначеного вироком Октябрського районного суду м.Полтава від 09 лютого 2016 року, має захворювання туберкульозом, є інвалідом ІІ групи загального захворювання, перебуває на обліку у лікаря нарколога внаслідок вживання наркотиків та стимуляторів, синдром залежності, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, у скоєному щиро розкаявся.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, не встановлено.

Беручи до уваги вищевказане, думку прокурора, потерпілого, відповідно до загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі, як необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчиненню нових правопорушень, на строк в межах, передбачених санкцією ч.3 ст.186 КК України з врахуванням ст.68 КК України.

Суд не вбачає підстав для застосування ст.69 КК України, за клопотанням обвинуваченого, за відсутності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Враховуючи те, що злочин вчинено 02.12.2016 року, тобто до постановлення вироку Ленінського районного суду м.Полтава від 26.06.2017 року, яким обвинуваченого засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.360, ч.1 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, суд вважає за необхідне застосувати ч.4 ст.70 КК України та призначити за сукупністю злочинів остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим покаранням.

Оскільки обвинувачений вчинив злочин протягом іспитового строку, визначеного вироком Октябрського районного суду м.Полтава від 09.02.2016 року, то остаточне покарання слід призначити за сукупністю вироків згідно ст.71 КК України, частково приєднавши до призначеного за цим вироком покарання, покарання, призначене за вироком Октябрського районного суду м.Полтава від 09.02.2016 року.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Враховуючи те, що обвинувачений вже відбуває покарання у виді позбавлення волі, строк дії ували про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту сплинув, відсутність клопотань сторони обвинувачення, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого будь-якого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати, які підлягають стягненню на користь потерпілого або держави, відсутні.

Оскільки обвинувачений має захворювання на туберкульоз, суд не вважає за необхідне у відповідності до ст.537 КПК України, тимчасово, до набрання цим вироком законної сили, залишати обвинуваченого в установі попереднього ув`язнення.

З вироку Ленінського районного суду м.Полтава від 26.06.2017 року вбачається, що до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили та обвинуваченого затримано в залі суду 26.06.2017 року. Згідно розпорядження суду вирок набрав законної сили 03.08.2017 року.

Таким чином, у відповідності до ч.5 ст.72 КК України необхідно зарахувати обвинуваченому в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26 червня 2017 року по 03.08.2017 року.

На підставі вищенаведеного, керуючись ч.4 ст.70, ст.71, ч.3 ст.349, ст.ст.368-370, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Визнати винуватим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м.Полтава від 26.06.2017 року, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.71 КК України до призначеного даним вироком покарання частково приєднати покарання, призначене вироком Октябрського районного суду м.Полтава від 09.02.2016 року, остаточно визначивши покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26 червня 2017 року по 03 серпня 2017 року.

Речові докази:

-телевізор SAMSUNG» моделі LE 32C450E1W 100 240 B 50/60 Гц 120 Вт, мобільний телефон «Nokia 2700 classik», мобільний телефоном «Samsung Galaxy GT S5302», карту пам`яті - повернути потерпілому ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Козельщинський районний суд Полтавської області.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, надіслати обвинуваченому в порядку, визначеному ст.376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1