Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/495/17-к
Провадження № 1-кп/376/42/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"01" березня 2017 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора Сквирського відділу ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Сквира Київської області кримінальне провадження за № 0000063 від 09.02.2017 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Терешки Сквирського району Київської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Терешки Сквирського району Київської області, українця, громадянин України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 136 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

27.07.2016, близько 18 години 00 хвилин ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , рухалися ґрунтовою дорогою, що знаходиться неподалік вул.. Першотравневої у с. Терешки Сквирського району на гужовому возі, належного ОСОБА_8 який ним керував. При цьому, ОСОБА_8 , порушив положення п.п.7.5, 22.2 Правил дорожнього руху, що виразилося в тому, що він розпочав рух гужовим возом не закріпивши на ньому вантаж, а саме - тюк соломи вагою 200 кг, після чого, допустив перевезення пасажира ОСОБА_9 без вжиття заходів, які б виключали можливість його перебування за боковими та заднім габаритами возу, а саме перевозив ОСОБА_9 зверху на незакріпленому тюку соломи.

Тоді ж ОСОБА_8 не справився з керуванням внаслідок чого ОСОБА_9 впав на землю, після чого на нього зверху впав тюк вагою 200 кг, в результаті чого ОСОБА_9 отримав наступні тілесні ушкодження: поєднана травма грудної клітки, живота та тазу із розривом брижейки товстої кишки, що ускладнилося внутрішньою крововтратою (крововиливом в черевну порожнину (800 мл) та клітковину тазу), які згідно висновку експерта №57 від 16.09.2016 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_9 перебував у небезпечному для життя стані, що бачили ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які проявивши байдужість і неповагу до права людини на життя, не надали ОСОБА_9 допомогу при можливості надати таку допомогу, не повідомили про його стан належним установам чи особам та з місця події зникли, що в подальшому призвело до того, що ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 органами досудового слідства кваліфіковані за ч.3 ст.136 КК України як ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, при можливості надати таку допомогу, неповідомлення про такий стан особи належним установам чи особам, якщо це спричинило смерть потерпілого.
Під час підготовчого розгляду, сторонами по справі, була надана мирова угода від 13.02.2017 року про примирення укладена між обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_4 ..

Відповідно до цієї угоди: обвинуваченні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повністю визнають свою винуватість за ч. 3 ст. 136 КК України. Сторони угоди погодились на призначення покарання ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 136 КК України у вигляді 3-ох років обмеження волів на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробовуванням строком на 1 рік та покладанням обов`язків передбачених п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 136 КК України у вигляді 3-ох років обмеження волів на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробовуванням строком на 1 рік та покладанням обов`язків передбачених п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

В угоді сторонам роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, права та обов`язки сторін угоди.

Суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 473 КПК України роз`яснив обвинуваченим та потерпілій їх права, наслідки укладення угоди, наслідки затвердження та невиконання угоди про примирення.

Суд роз`яснив, що відповідно до ч. 3 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;

3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Згідно з ч. 3 ст. 424 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такий вирок можуть бути оскаржені в касаційному порядку:

1) засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди засудженого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою - сьомою статті 474 цього Кодексу, у тому числі не роз`яснення засудженому наслідків укладення угоди;

2) потерпілим, його представником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди потерпілого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; не роз`яснення потерпілому наслідків укладення угоди;

3) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Відповідно до ч. 1 ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження угоди про примирення для обвинуваченого є обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу, тобто відмова від права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують.

Згідно з ч. 5 ст. 474 КПК України перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд з`ясував в обвинувачених, чи цілком вони розуміють:

1) що вони мають право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;

3) характер кожного обвинувачення;

4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 474 КПК України суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевірив, що угода відповідає вимогам кримінального та кримінально-процесуального законодавства. При цьому, судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам законодавства, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Укладення угоди було добровільним, сторони примирилися. Відсутні підстави вважати, що виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є неможливим.

Потерпілій роз`яснено, що згідно з ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про примирення вона має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Обвинуваченим та потерпілій суд роз`яснив, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом і відповідно до ст. 389-1 КК України умисне невиконання засудженим угоди про примирення карається арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 473 КПК України суд роз`яснив потерпілій, що наслідком укладення та затвердження угоди про примирення для потерпілого є обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Згідно з ч. 5 ст. 474 КПК України перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд з`ясував у потерпілій, чи цілком вона розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу.

Прокурор в судовому засіданні вважав, за необхідне затвердити дану угоду, оскільки вона відповідає інтересам суспільства та не порушує права третіх осіб.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні просила затвердити укладену угоду про примирення від 13 лютого 2017 року та призначити узгоджене сторонами покарання.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнали себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 136 КК України, в обсязі обвинувачення, просили застосувати узгоджений вид та міру покарання у разі затвердження угоди та заявили, що здатні реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Перевіривши угоду про примирення на відповідність вимогам КПК та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.3 ст.136 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнали себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості і відповідно до вимог ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні.
Судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін.
Виходячи з викладеного, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст. 471 КПК України. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджена міра покарання - у виді обмеження волі та з іспитовим строком, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимі, добровільно відшкодували завдані збитки та відсутність обставин, які обтяжують покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених в ст. 65 КК України.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 цілком розуміють права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Процесуальні витрати, згідно обвинувального акта у справі відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, суд
УХВАЛИВ :

Затвердити угоду про примирення від 13 лютого 2017 року укладену між обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_4 по кримінальному провадженню 0000063 від 09.02.2017 року.

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 136 КК України.

Призначити ОСОБА_6 узгоджене сторонами угоди про примирення покарання за ч. 3 ст. 136 КК України у вигляді обмеження волі строком 3 роки.

На підставі ст. 75 КК УкраїниОСОБА_6 від відбування покарання звільнити з випробовуванням з іспитовим строком один рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 136 КК України.

Призначити ОСОБА_7 узгоджене сторонами угоди про примирення покарання за ч. 3 ст. 136 КК України у вигляді обмеження волі строком 3 роки.

На підставі ст. 75 КК УкраїниОСОБА_7 від відбування покарання звільнити з випробовуванням з іспитовим строком один рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений сторонами кримінального провадження до Апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення та на підставах, визначених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1