Дата документу Справа № 313/290/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/956/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №313/290/16-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винними і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними і засуджено за те, що вони 14.01.2012 року приблизно о 02 годині 40 хвилин, попередньо домовившись, діючи з прямим умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном, поєднане з насильством, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, з корисливих мотивів, знаходячись біля домоволодіння АДРЕСА_3 , нанесли удари руками та ногами по голові та тулубу потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, подряпини шкіри, синці, травматичний набряк м`яких тканин голови, що супроводжувалися вегето-судинними і астеноневротичними синдромами з тривожно депресивним компонентом, які згідно висновку експерта №298 від 28.05.2012 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, понад 6, але не більше 21 дня та заволоділи мобільним телефоном «Nokiа-1616» чорного кольору, вартістю 200 грн., в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 10 грн., на рахунку якої знаходилось 20 грн., за допомогою якого потерпілий намагався викликати допомогу, тим самим відкрито заволоділи вказаним мобільним телефоном, чим спричинили матеріальний збиток потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 230 грн.

Дії ОСОБА_7 і ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи (розбій), вчинений за попередньою змовою осіб.

Їм обом призначено покарання за ч.2 ст.187 КК із застосуванням ст.69 КК по 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК обвинувачених звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1-2 ч.1 ст.76 КК.

Вирішено питання про запобіжний захід, цивільний позов та речові докази у справі.

В апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 рішенням суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених, просить його скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченим за ч.2 ст.187 КК покарання по 7 років позбавлення волі кожному з конфіскацією майна. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що судом не враховано, що обвинувачені визнали вину та розкаялися у вчиненому злочині лише після допиту потерпілого та свідків, таким чином про «щирість» каяття мова йти не може. Також суд не врахував, що збитки обвинуваченими відшкодовано лише під час судового розгляду. Тому рішення суду про можливість застосування ст.69 КК належним чином не мотивоване. Крім того, приймаючи рішення про звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, суд належним чином не мотивував, які саме обставини давали суду підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання. А тому застосування до обвинувачених ст.75 КК є безпідставним, а призначене їм покарання - надто м`яким.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 зазначає, що потерпілий ОСОБА_9 категорично заперечує проти апеляційної скарги прокурора та вважає недоцільним застосування до обвинувачених того виду покарання, яке вимагає призначити прокурор. А тому потерпілий просить залишити скаргу без задоволення, а вирок без змін.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, яка повністю підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги; обвинувачених, які заперечили проти вимог скарги та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК, оскільки в апеляційній скарзі не порушується питання щодо оскарження висновків суду першої інстанції стосовно доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого їм кримінального правопорушення і правильності кваліфікації їх дій, колегія суддів вирок в зазначеній частині не перевіряла і не досліджувала. У зв`язку з чим, вважає встановленим вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК, за обставин встановлених судом першої інстанції і зазначених ним в оскарженому вироку.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

Згідно зі ст.69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд в достатній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинувачених, обставини, що пом`якшують покарання.
Зокрема суд врахував, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 раніше не судимі, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебувають, за місцем проживання характеризуються задовільно, кожен із них має на утриманні малолітню дитину, обвинувачені повністю визнали свою вину, щиро розкаялися у скоєному злочині, відшкодували завдані потерпілому збитки, що обґрунтовано визнано судом в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинувачених.
А тому суд першої інстанції, врахувавши зазначені обставини, а також наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, і головне те, що потерпілий категорично заперечував проти призначення їм реального покарання, дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування при призначенні покарання обвинуваченим положень ст.69 КК, належним чином мотивувавши своє рішення.
Крім того, колегія суддів зважає і на те, що під час судових дебатів в суді першої інстанції прокурор також просив суд, з урахуванням наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання, призначити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК.
Як випливає з положень ст.75 КК, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення має бути належним чином умотивовано.

Приймаючи рішення про звільнення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, суд врахував відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинувачених. Також суд врахував і правову позицію потерпілого у провадженні, який категорично заперечував проти призначення обвинуваченим покарання пов`язаного з позбавленням волі, оскільки останні в повному обсязі відшкодували йому завдану шкоду. Крім того, суд зважив і на те, що з моменту вчинення злочину минуло 5 років протягом яких обвинуваченими будь-яких кримінальних правопорушень вчинено не було, кожен із них за цей час створив сім`ю. Дані обставини красномовно свідчать про те, що виправлення обвинувачених, яке є головною метою призначення покарання, можливе без їх ізоляції від суспільства в умовах постійного тривалого контролю з боку органів пробації.

А тому заперечення прокурора про те, що суд належним чином не мотивував, які саме обставини дали суду підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання, є безпідставними.

Крім того, вирішуючи питання щодо законності призначеного обвинуваченим покарання, апеляційний суд також враховує і те, що в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, поданих на адресу апеляційного суду, представник потерпілого зазначив, що потерпілий ОСОБА_9 категорично заперечує проти призначення обвинуваченим покарання, на якому наполягає прокурор, оскільки обвинувачені одружені, мають на утриманні малолітніх дітей, стали на шлях виправлення. А тому потерпілий просить вирок суду залишити без змін.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів дійшла глибокого переконання, що призначене обвинуваченим покарання із застосуванням ст.69 КК та із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК відповідає принципам і меті покарання та є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Відтак вирок міськрайонного суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4