Справа № 314/1569/16-к
Провадження № 1-в/314/1291/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, у скоєному злочині вину визнає, щиро розкаюється, під час відбування покарання був працевлаштований, має заохочення, чим заслужив на умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 01 червня 2009 року Центральним районним судом м. Сімферополя АР Крим за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України до 9 років позбавлення волі, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) у строк основного покарання за вироком Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 01 червня 2009 року зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 11 березня 2009 року до 17 червня 2009 року, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі, в установах виконання покарань знаходиться з 13 березня 2009 року. За час утримання у Сімферопольському слідчому ізоляторі управління ДПтС України в АР Крим вимоги режиму утримання порушував, за що мав три дисциплінарні стягнення, які погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не мав. З 25 липня 2009 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№101). За час відбування покарання характеризується наступним чином: за сумлінну поведінку та ставленням до праці шість разів заохочувався правами начальника колонії, має три дисциплінарні стягнення, накладені правами начальника відділення за порушення режиму відбування покарання та встановленої форми одягу, а також у зв`язку з вилученням саморобного електрообігрівача, з яких два стягнення погашені, одне стягнення не зняте та не погашене у встановленому законом порядку. На виробництві установи працевлаштований на дільниці швейка, до праці ставиться добре, надану роботу виконує вчасно та в повному обсязі. Згідно ст. 118 КВК України, залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі у період з 2013 року по 2015 рік. Приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення». У скоєному злочині вину визнає. Спостережною комісією установи розглядались матеріали засуджених щодо можливості застосування пільг, зокрема до засудженого ОСОБА_4 на вирішення ставились наступні питання: про можливість застосування зміни умов тримання, відповідно до ст. 101 КВК України, протокол № 22 від 16 вересня 2013 року, висновок недоцільно, про можливість застосування зміни умов тримання, відповідно до ст. 82 КК України, протокол № 12 від 31 березня 2015 року, висновок недоцільно, про можливість умовно-дострокового звільнення, відповідно до ст. 81 КК України, протокол № 2 від 15 січня 2016 року, висновок недоцільно. Комісія установи вважає, що засуджений ОСОБА_4 не довів своє виправлення, тому відносно нього не доцільно застосовувати ст. 81 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали особової справи, вислухавши засудженого ОСОБА_4 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів подання встановлено, що під час знаходження у Сімферопольському слідчому ізоляторі управління ДПтС України в АР Крим ОСОБА_4 вимоги режиму утримання порушував, за що мав три дисциплінарні стягнення, які погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.

З 25 липня 2009 року засуджений відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№101). За час відбування покарання характеризується наступним чином: за сумлінну поведінку та ставленням до праці шість разів заохочувався правами начальника колонії, однак має три дисциплінарні стягнення, накладені правами начальника відділення за порушення режиму відбування покарання та встановленої форми одягу, а також у зв`язку з вилученням саморобного електрообігрівача, з яких два стягнення погашені, одне стягнення не зняте та не погашене у встановленому законом порядку.

Згідно з довідками, засуджений був працевлаштований протягом лютого-вересня 2014 року, у листопаді 2014 року та протягом квітня-грудня 2015 року, у період з 2013 по 2015 роки залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі.

Однак поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання, в тому числі, що безпосередньо передує вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення, не була стабільно позитивною та активною.

Формально ОСОБА_4 дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що шість разів заохочувався правами начальника колонії за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Однак наявність заохочень само по собі ще не свідчить про виправлення засудженого та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, оскільки поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчать шість стягнень, накладених правами начальника слідчого ізолятору та правами начальника відділення, з яких п`ять стягнень погашені, одне стягнення не зняте та не погашене у встановленому законом порядку.

Крім того, з характеристики, наданої адміністрацією Кам`янської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), вбачається, що засуджений ОСОБА_4 приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення». Однак, матеріали особової справи засудженого взагалі не містять відомостей про те, що ОСОБА_4 приймав участь в реалізації цих програм. Крім того, у судовому засіданні засуджений не зміг навіть згадати на участь у яких програмах він подавав заяву по прибуттю до Кам`янської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101).

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_4 довів своє виправлення та перевиховання.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а його відношення до праці протягом певного періоду часу (а саме часу, який безпосередньо передував вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення) пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що його участь у будь-якій праці безперечно повинна потягнути за собою його умовно-дострокове звільнення.

Встановлено, що ОСОБА_4 відбуває покарання за скоєння ним тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України (зґвалтування, вчинене повторно або особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених статтями 153-155 цього Кодексу).

Також, суд враховує, що до засудженого вже було застосовано заохочувальну норму, а саме ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2016 року у строк основного покарання за вироком Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 01 червня 2009 року зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 11 березня 2009 року до 17 червня 2009 року. На думку суду, відбута ОСОБА_4 на теперішній час частина покарання є недостатньою для його виправлення та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

При вивчених обставинах на теперішній час суд погоджується з висновком комісії Кам`янської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101) та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

15.03.2016
15.03.2016

23.03.2016