Справа № 579/650/15-к
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
15 червня 2017 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі судді - ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

потерпілого - ОСОБА_6

представника потерпілого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кролевець справу про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, приватного підприємця, військовозобов`язаного, зареєстрованого за місцем проживання та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не судимого , -

- за ч. 1 ст. 172 КК України , -

В С Т А Н О В И В:
ФОП ОСОБА_4 , будучи фізичною особою-підприємцем, який згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № НОМЕР_1 , яке видане Кролевецькою райдержадміністрацією 23.07.1998 року, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків та інших обов`язкових платежів ( НОМЕР_2 ), здійснюючи діяльність, пов`язану з наданням комерційних послуг, роздрібна торгівля в спеціалізованих магазинах залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами, яку з 01.09.2009 року він здійснює у орендованому приміщенні, розташованому за адресою АДРЕСА_2 , грубо порушив законодавство про працю при наступних обставинах.

Так, ФОП ОСОБА_4 , займаючись підприємницькою діяльністю та маючи щодо найманих працівників право прийому на роботу та звільнення з роботи, будучи наділеним організаційно-розпорядчими функціями, умисно, прийняв та допустив з березня 2012 року на роботу продавцем ОСОБА_6 у орендоване приміщення за адресою АДРЕСА_2 , використовуючи його найману працю протягом тривалого часу з березня 2012 року по травень 2014 року, не уклав трудовий договір з останнім та не зробив відповідний запис у трудову книжку, не зареєстрував в фондах соціального страхування, у зв`язку з чим не здійснював сплату страхових внесків.

При цьому ОСОБА_4 , умисно ігноруючи вимоги законодавства про працю, грубо порушуючи вимоги п. 6 ч.1 ст. 24 КЗпП України, згідно із яким трудовий договір з фізичною особою укладається з обов`язковим додержанням письмової форми та ст. 24-1 КЗпП України, якою передбачено, що у разі укладення трудового договору між працівником та фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання, письмовий трудовий договір з ОСОБА_6 не уклав і в Кролевецькому районному центрі зайнятості його не зареєстрував. Також , в порушення вимог ч. 3 ст. 48 КЗпП України, згідно якої працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу, та вимог ч.4 ст. 48 КЗпП України, відповідно до якої до трудової книжки заносяться відомості про роботу, ОСОБА_4 трудову книжку на потерпілого не оформив та не здійснив записи до неї про те, що ОСОБА_6 фактично працював у нього продавцем в період часу з березня 2012 року по травень 2014 року. Також, всупереч вимогам чинного трудового законодавства ОСОБА_4 в порушення вимог ст.30 Закону України «Про оплату праці» упродовж вищевказаного часу не забезпечував обліку робочого часу ОСОБА_6 , та в порушення ч.1 ст.115 КЗпП України не дотримувався передбаченої законодавством дворазової виплати заробітної плати протягом місяця. Всупереч вимогам ст.253 КЗпП України протягом вищевказаного періоду ОСОБА_4 не зареєстрував ОСОБА_6 в фондах соціального страхування, внаслідок чого останній був позбавлений гарантованого ст. 46 Конституції України права на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, безробіття з незалежних від особи обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, в тому числі позбавлений права на нарахування пенсії відповідно до ст.ст. 8, 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 172 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в ході судового розгляду вину не визнав повністю, дав показання про те, що навесні 2012 року виникла необхідність реалізації значної кількості будівельних матеріалів. Подав оголошення. Йому зателефонував ОСОБА_6 . Вони зустрілись в м. Кролевець, пл. Свободи, 4, обговорили всі питання, останній був готовий реалізувати будівельні матеріали на умовах цивільно-правової угоди. Зі змісту розмови він зрозумів, що ОСОБА_6 чи був оформлений підприємцем, чи пообіцяв оформитись. Вони домовились. ОСОБА_6 повинен був отримати відсоток від реалізованих будівельних матеріалів близько 2%. Йому був переданий товар і він приступив до його реалізації. Крім того, він ремонтував телефони. ОСОБА_6 в травні 2014 року був запідозрений в нестачі товару, була запланована фінансова перевірка та прийнято рішення припинити з ним відносини. ОСОБА_6 зник. Цивільно-правовий договір між ними не укладався. В трудових відносинах з ОСОБА_6 він не перебував.

Потерпілий ОСОБА_6 дав показання про те , що з березня 2012 року працював у ФОП ОСОБА_4 . Влаштувався на роботу по оголошенню в газеті, продавцем магазину будівельних матеріалів. Зустрівся з ОСОБА_4 на базі будівельних матеріалів в АДРЕСА_3 . Він йому повідомив, що після випробувального терміну буде працевлаштований офіційно. Наступного дня він був на роботі в магазині будівельних матеріалів в АДРЕСА_2 . Графік роботи з 8 години до 18 години без перерв та вихідних. Виконував роботу продавця будівельних матеріалів з оплатою 50 грн. в день, в середньому в місяць 1200 грн. Оплата один раз в кінці місяця. Через декілька місяців роботи він звернувся до ОСОБА_4 з приводу офіційного працевлаштування, та неодноразово в подальшому звертався до ОСОБА_4 з приводу офіційного працевлаштування, однак останній трудову книжку не оформляв, трудовий договір не укладав, в офіційному працевлаштуванні відмовляв. Останній рік роботи до травня 2014 року ОСОБА_4 заробітну плату йому не виплачував. Коли він нагадав про заборгованість по заробітній платі, ОСОБА_4 вказував, що в магазині не так розміщені товари і він може його звільнити. Так, він, ОСОБА_6 , виявив недостачу великої кількості будівельних матеріалів. Йому сказали, що буде ревізія, а ОСОБА_8 сказав, що в нього будуть проблеми. В травні 2014 року він вийшов з магазину. У нього не було іншого варіанту, як втекти. Інших продавців в магазині, крім нього не було.

Свідок ОСОБА_6 відмовився давати показання з посиланням на ст. 63 Конституції України, мотивуючи тим, що потерпілий - його син.

Свідок ОСОБА_9 дала показання про те , що з березня 2012 року по 2 травня 2014 року її син ОСОБА_6 працював продавцем будівельних матеріалів у ФОП ОСОБА_4 в магазині по АДРЕСА_2 з 7 години до 18 години , вихідних не було. Вона за характером своєї роботи була в м. Кролевець, заходила в магазин, де ОСОБА_6 працював продавцем, бачила, що ОСОБА_6 вів зошит про продаж товару, показував ОСОБА_4 зошит та здавав виторг, це бачила вона особисто, коли заходила до магазину, і після роботи вони з сином їхали додому в село. Бачила, як ОСОБА_6 продавав товари в магазині, виконував роботу продавця. Зі слів сина їй відомо, що ОСОБА_4 трудову книжку ОСОБА_6 не оформляв, трудовий договір не укладав. Вона з чоловіком неодноразово вказували сину на необхідність офіційного працевлаштування, однак, ОСОБА_4 йому відмовляв. Крім роботи продавця він виконував роботу, не обумовлену трудовим договором, перебирав яблука, цибулю, виносив ящики на базар. ОСОБА_6 переживав, що трудові правовідносини не оформлені офіційно, та протягом останнього року йому не виплачується заробітна плата. ОСОБА_6 не надавалися відпустка, лікарняні та вихідні дні. ОСОБА_6 не утримував свою сім`ю, дружину та дитину, протягом останнього року роботи в магазині у зв`язку з невиплатою заробітної плати.

Свідок ОСОБА_10 дав показання про те , що ОСОБА_6 працював у магазині будівельних матеріалів, що напроти ТОВ "Якста", років два-чотири тому. Він заходив у магазин один раз в неділю або один раз в місяць. ОСОБА_6 в магазині стояв за прилавком, продавав будівельні матеріали. Крім ОСОБА_6 в магазині в якості продавця нікого не бачив. Графік роботи магазину з ранку до 17 години. ОСОБА_6 не менше одного року працював у магазині. Власником магазину та власником товару був ОСОБА_4 . Коли ОСОБА_6 не встигав консультувати людей та продавати товар, він просив його допомогти віднести мішок цементу. ОСОБА_6 зник на півроку у зв`язку з ревізією.

Свідок ОСОБА_11 дав показання про те , що познайомився з ОСОБА_6 в 2013 році, який працював продавцем у магазині будівельних матеріалів напроти заводу "Якста". Інших продавців не було . В нього був зошит, в який він записував, що привезли та що продав. ОСОБА_6 працював у магазині з 2013 року до того моменту, коли зник. Він міг попросити його щось допомогти, коли не встигав сам, за роботу оплачував. ОСОБА_4 запросив його провести ревізію, оскільки ОСОБА_6 запідозрили у зникненні чогось із магазину . Коли вони проводили ревізію, ОСОБА_6 знаходився в магазині 30 хвилин , після чого зник. Результати ревізії йому не відомі.

Свідок ОСОБА_12 дав показання про те , що знає ОСОБА_6 , заходив до нього в магазин, допомагав грузити мішки, він йому платив гроші, ОСОБА_6 не розказував, чи перебував в трудових відносинах, він чув про недостачу в магазині, це розказував ОСОБА_6 . Бачив на столі лежали якісь телефони. ОСОБА_6 працював в якості продавця більше року та пояснював, що його господар ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_13 дав показання про те , що потерпілий ОСОБА_6 йому говорив, що працював у ОСОБА_4 продавцем у магазині біля "Яксти" , ніяких документів не показував, коли він зайшов щось купити, ОСОБА_6 відповів, що працює продавцем у магазині. Працював рік чи більше року. Він бачив, що ОСОБА_6 отримував товар , виконував роботу продавця. Зі слів ОСОБА_6 магазин належить ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_14 дав показання про те , що вони з ОСОБА_6 односельчани , знає, що ОСОБА_6 працював продавцем у магазині напроти "Яксти", бачив, як привозили цемент, будівельні матеріали. Він був грузчиком, працював на базі близько півроку, їм сказали скільки чого загрузити і відвезти в магазин, вони виконували , завоз був один раз в неділю. ОСОБА_4 , це його начальник. ОСОБА_6 приймав товар. Чий товар, йому не відомо .

Свідок ОСОБА_8 дав показання про те , що ОСОБА_6 знаходився в магазині господарських товарів по вул. Петровського , 7 з травня 2012 року по травень 2014 року. Там були товари ОСОБА_4 . Які між ними були відносини, йому достовірно не відомо , ОСОБА_6 чи допомагав, чи реалізовував ОСОБА_4 товари. З ОСОБА_6 він зустрічався до того моменту, коли останній втік, ОСОБА_6 ніколи не скаржився.

Свідок ОСОБА_15 дала показання про те , що в даний час в неї неприязні відносини з ОСОБА_6 . Весною, коли вона була на роботі, до неї зайшов ОСОБА_6 , шукав роботу, запропонувала звернутися до ОСОБА_4 . Чула розмову, яка відбулася між ними , ОСОБА_6 повідомив, що в нього є дозвіл на роботу. Їй відомо, що ОСОБА_6 продавав товар , в магазині була два-три рази , хто власник товару , хто продавець, їй не відомо . ОСОБА_6 їй розповів, що техпрацівник і хтось йому допомагає , він з ними розраховувався. Відносини з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірвались , ОСОБА_6 зник з магазину.

Свідок ОСОБА_16 дала показання про те , що ОСОБА_6 запропонував прибирати в магазині , була в магазині разів вісім на протязі трьох місяців . ОСОБА_6 був начальником чи продавав товар, невідомо. Він сказав, що треба робити (прибирати). Він ще ремонтував телефони. Крім ОСОБА_6 в магазині був ще продавець. ОСОБА_4 в магазині ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_17 дала показання про те, що була залучена до перевірки порушення трудового законодавства ФОП ОСОБА_4 , в ході якої виявлено неоформлення трудового договору з працівником , продавцем магазину будівельних матеріалів ОСОБА_6 , який працював з березня 2012 року до весни 2014 року, виявлено порушення вимог ЗУ "Про оплату праці", не велися табелі обліку робочого часу, відсутні відомості про виплату заробітної плати, не виплачувалася заробітна плата, не здійснювалося відрахування на соціальне страхування. ОСОБА_4 їй пояснив, що трудовий договір з ОСОБА_6 не укладав , останній працював продавцем з березня 2012 року по травень 2014 року , заробітна плата йому не виплачувалась, про що надав письмове пояснення та довідку. За наслідками перевірки нею було складено акт перевірки та внесено припис ФОП ОСОБА_4 про усунення порушень трудового законодавства, який останнім не виконано.

Даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ФОП ОСОБА_4 зареєстрований 23 липня 1998 року , вид діяльності 47.52 роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно - технічними виробами в спеціалізованих магазинах (т. 2 а.с.76), свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_3 (т.2 а.с.55), договором оренди нерухомого майна від 1 вересня 2009 року, згідно якого ФОП ОСОБА_4 прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 , з метою торгівлі непродовольчими товарами (т. 2 а.с.67-71), заяви ОСОБА_6 від 23 грудня 2014 року, згідно якої ОСОБА_6 працював в ФОП ОСОБА_4 продавцем в магазині будівельних матеріалів до травня 2014 року без трудового договору, від укладення якого ФОП ОСОБА_4 відмовлявся, чим порушено його трудові права (т. 2 а.с.3), акту перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 18-25-041/2 ФОП ОСОБА_4 , згідно якого в ході перевірки ФОП ОСОБА_4 встановлено, що обов`язки продавця у магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 " за адресою АДРЕСА_2 , з березня 2012 року по травень 2014 року виконував ОСОБА_6 без укладення трудового договору, без оформлення трудових відносин, запис до трудової книжки не внесено, табелі обліку використання робочого часу не велися, відомості про виплату заробітної плати не велися, заробітна плата ОСОБА_6 не нараховувалася, не здійснювалися відрахування до фондів державного соціального страхування та не сплачувались страхові внески, у зв`язку з чим ОСОБА_6 не є застрахованою особою, чим порушено вимоги ч. 1, ч. 2 ст.24, 24-1, ч. 2, ч. 3 ст.48 КЗпП України, ч. 2 ст.30 Закону України "Про оплату праці", ч.1 ст.94, ст.253 КЗпП України та додатків до нього у виді пояснень ОСОБА_4 , за змістом яких трудові відносини з ОСОБА_6 не були оформлені, довідки про ненарахування заробітної плати ОСОБА_6 (т.2 а.с.46-49, 52, 53), припису державного інспектора праці № 18-25-041/2 від 10 лютого 2015 року, внесеного ФОП ОСОБА_4 , за змістом якого останньому приписано забезпечити виконання вимог ч 1, ч. 2 ст.24, ч. 2, ч. 3 ст.48 КЗпП України , ч. 2 ст.30 Закону України "Про оплату праці", ч.1 ст.94 , ст.253 КЗпП України в строк до 10 березня 2015 року (т. 2 а.с.50), повідомлення Глухівської ОДПІ, згідно якої звіти за формою 1-ДФ від ФОП ОСОБА_4 до Кролевецького відділення не надходили (т.2 а.с.58), повідомлення УПФУ в Кролевецькому районі Сумської області з доданим розрахунком, згідно якого ФОП ОСОБА_4 повинен був сплатити за найманого працівника ОСОБА_6 з березня 2012 року по травень 2014 року єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 12506 грн. 21 коп. (т. 2 а.с.60-61), повідомленням Кролевецького районного центру зайнятості, згідно якого між ФОП ОСОБА_4 та найманими працівниками в Кролевецькому РЦЗ в період з червня 2012 року по травень 2014 року трудові договори не реєструвались (т. 2 а.с.65), акту № 173/171/ від 27 березня 2015 року "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_4 щодо своєчасності , достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 1 березня 2012 року по 31 травня 2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору , оформлення трудових відносин з працівниками , правильності нарахування , обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування , виконання вимог валютного та іншого законодавства з 1 березня 2012 року по 31 травня 2014 року Глухівської об`єднаної державної податкової інспекції, згідно п.2.3.1. якого ФОП ОСОБА_4 господарську діяльність здійснював без найманих працівників, п. 2.5 перевіркою правильності нарахування та утримання єдиного внеску із сум винагород за виконані роботи (надані послуги) за цивільно правовими договорами встановлено, що ФОП ОСОБА_4 господарська діяльність здійснювалась без залучення праці найманих працівників, п. 2.4.2. операції від надання майна в оренду (суборенду) - не встановлено (т.3 а.с.3-25) підтверджується , що злочин вчинено обвинуваченим за обставинами, викладеними у вироку.

Повне не визнання обвинуваченим ОСОБА_4 в ході судового розгляду своєї вини у скоєнні злочину суд розцінює як обраний спосіб захисту з метою ухилитися від відповідальності за скоєний злочин. Незважаючи на те, що обвинувачений вину не визнав, його вина повністю підтверджується вище проаналізованими доказами, які в сукупності повністю доводять його вину у вчиненому злочині.

Намагання ОСОБА_4 переконати суд про наявність між ним та ОСОБА_6 цивільно- правових відносин спростовується вищепроаналізованими доказами.

Суд вважає за необхідне покласти в основу вироку показання потерпілого ОСОБА_6 , які він давав в ході судового розгляду, згідно яких з березня 2012 року по травень 2014 року він працював у ФОП ОСОБА_4 продавцем в магазині будівельних матеріалів в АДРЕСА_2 , він звертався до ОСОБА_4 з приводу офіційного працевлаштування, однак останній трудову книжку не оформляв, трудовий договір не укладав, в офіційному працевлаштуванні відмовляв, які є логічними, послідовними за змістом та незмінними.

Допитані в ході судового розгляду свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 підтвердили, що ОСОБА_6 працював продавцем в магазині будівельних матеріалів в АДРЕСА_2 .

Актом перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 18-25-041/2 ФОП ОСОБА_4 , складеному за наслідками перевірки уповноваженою особою у встановленому порядку підтверджується , що ОСОБА_6 працював продавцем у магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 " за адресою АДРЕСА_2 , з березня 2012 року по травень 2014 року без укладення трудового договору, без оформлення трудових відносин , запис до трудової книжки ФОП ОСОБА_4 не внесено (т. 2. а.с. 46-49).

Приписом державного інспектора праці № 18-25-041/2 від 10 лютого 2015 року, внесеного ФОП ОСОБА_4 , підтверджується порушення вимог ч 1, ч. 2 ст.24, ч. 2, ч. 3 ст.48 КЗпП України, ч. 2 ст.30 Закону України "Про оплату праці", ч.1 ст.94 , ст.253 КЗпП України та трудових прав ОСОБА_6 (т. 2 а.с.50).

Акт перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 18-25-041/2 ФОП ОСОБА_4 та припис державного інспектора праці № 18-25-041/2 від 10 лютого 2015 року є чинними, у встановленому законом порядку не скасовані , протиправними не визнані.

В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження протиправність діяння з боку державного інспектора праці в частині перевірки та складення акту перевірки та припису № 18-25-041/2 , оскільки перевірка проведена після внесення відомостей до ЄРДР (т. 1 а.с.5), на підставі постанови слідчого від 19 січня 2015 року (т.2 а.с.43) та на підставі направлення на проведення перевірки від 10 лютого 2015 року № 01-23-04 (т. 1 а.с. 201) уповноваженою особою заступником начальника відділу Територіальної державної інспекції з питань праці у Сумській області.

За змістом акту № 173/171/ від 27 березня 2015 року документальної позапланової виїзної перевірки Глухівської об`єднаної державної податкової інспекції ФОП ОСОБА_4 господарську діяльність здійснював без залучення праці найманих працівників (т.3 а.с.3-25).

Показання ОСОБА_6 , дані в ході судового розгляду в сукупності підтверджуються, узгоджуються та взаємодоповнюються з показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та вище проаналізованими доказами.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_4 , дані ним в ході судового розгляду про те , що між ним та ОСОБА_6 виникли цивільно - правові відносини з реалізації будівельних матеріалів, за змістом яких ОСОБА_6 повинен був реалізувати будівельні матеріали в магазині АДРЕСА_2 , та отримати 2 % від реалізованих будівельних матеріалів та не приймає їх до уваги з тих підстав, що вони повністю спростовуються вище проаналізованими судом доказами.

Намагання ОСОБА_4 переконати суд в тому, що його обвинувачення пов`язане з його громадською діяльністю, суд розцінює як обраний спосіб захисту з метою ухилитися від відповідальності за скоєний злочин.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_6 , показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та вищепроаналізованими доказами .

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених потерпілим та свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, показання потерпілого та свідків об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_8 , дані ним в ході судового розгляду з тих підстав, що йому достовірно нічого не відомо.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_15 , дані нею в ході судового розгляду з тих підстав, що в магазині була два- три рази , хто власник товару, хто продавець їй не відомо та ще й з тих підстав, що остання перебуває в неприязних відносинах з потерпілим, про що підтвердила суду.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_16 , дані нею в ході судового розгляду з тих підстав, що їй не відомо був ОСОБА_6 начальником чи продавав товар. Докази того, що в магазині був інший продавець, про що повідомила суду свідок, відсутні.

За вказаних підстав суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

За змістом акту № 173/171/ від 27 березня 2015 року документальної позапланової виїзної перевірки Глухівської об`єднаної державної податкової інспекції цивільно-правові договори не укладались.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив суду відсутність цивільно-правового договору.

Судом детально проаналізовано договір оренди нерухомого майна від 1 вересня 2009 року, згідно якого ФОП ОСОБА_4 прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 з метою торгівлі непродовольчими товарами, за змістом якого орендар має право за згодою орендодавця здавати майно в суборенду п. 6.2 Договору (т. 2 а.с.67-71). Однак судом встановлено, що ФОП ОСОБА_4 в суборенду нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_6 не передавав, що підтверджується п. 2.4.2. акту № 173/171/ від 27 березня 2015 року документальної позапланової виїзної перевірки Глухівської об`єднаної державної податкової інспекції, згідно якого операції від надання майна в оренду (суборенду) не встановлено (т.3 а.с.3-25).

На розсуд суду відсутність договору суборенди та відсутність державної реєстрації як фізичної особи підприємця ОСОБА_6 виключає наявність цивільно - правових відносин між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , який за таких обставин не міг займатися підприємницькою діяльністю з надання комерційних послуг по роздрібній торгівлі в спеціалізованих магазинах будівельними матеріалами за адресою АДРЕСА_2 без офіційного використання приміщення та без державної реєстрації ФОП.

Поняття «інше грубе порушення законодавства про працю», яке використане законодавцем у частині 1 статті 172 КК України, має оціночний характер, а тому для з`ясування характеру порушення слід звертатися до відповідних норм Кодексу законів про працю України. У кожному конкретному випадку воно повинно встановлюватися, виходячи з об`єктивних та суб`єктивних ознак вчиненого діяння.

Визнання порушення законодавства про працю грубим залежить від оцінки таких критеріїв, кожний з яких має самостійне значення: характеру порушуваних трудових прав людини; категорії працівника, права якого порушуються; об`єктивних ознак здійснюваного порушення (тривалість, систематичність, тяжкість можливих наслідків, кількість потерпілих тощо); суб`єктивних ознак здійснюваного порушення (злісність мотивів, особисті неприязні стосунки тощо).

Отже, вирішуючи питання про те, чи є порушення законодавства про працю грубим, суд у кожному окремому випадку має виходити з характеру порушених трудових прав людини, обставин, за яких вчинено це порушення, яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду.

Зазначені обставини вказують, що своїми діями, які тривали протягом двох років, ОСОБА_4 порушив вимоги законодавства, що формують зміст права на працю і його гарантії, а саме: охоронюване положеннями Кодексу законів про працю України та Закону № 1058-ІV право ОСОБА_6 на офіційне оформлення трудових відносин та пов`язаний з цими відносинами соціальний захист.

Вчинене ОСОБА_4 порушення законодавства про працю є грубим з огляду на характер порушених прав ОСОБА_6 , зокрема конституційно гарантованого права на працю. При цьому відсутність офіційного оформлення трудових відносин зумовила несприятливий юридичний стан потерпілого у вигляді відсутності запису у трудовій книжці про трудовий стаж за фактично відпрацьований час протягом двох років, що слід розцінити як негативні юридичні наслідки для ОСОБА_6 у сфері трудових відносин, соціального та пенсійного забезпечення.

Крім того, грубість порушення законодавства про працю у діях ОСОБА_4 полягає й у його тривалості та припиненні лише у зв`язку з небажанням працівника миритися з порушенням його трудових прав, фактичному припиненні трудових правовідносин з роботодавцем та зверненням потерпілого до правоохоронних органів.

Суд визнає вчинене ОСОБА_4 порушення законодавства про працю як грубе.

Оцінивши всі зібрані по справі докази, суд вважає, що факт скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_4 доказаний повністю .

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 172 КК України, оскільки він вчинив інше грубе порушення законодавства про працю.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Пом`якшуючих обставин покарання ОСОБА_4 суд не вбачає.

Суд враховує, що обвинувачений вчинив злочин вперше, за місцем проживання характеризується позитивно .

Обтяжуючих обставин покарання суд не вбачає .

Враховуючи тяжкість скоєного злочину, особу винного, його задовільний майновий стан, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу ближче до мінімальної межі, оскільки саме даний вид покарання на думку суду є справедливим , покарання у виді штрафу в межах санкції закону буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі та більш м`якого покарання, яке встановлено в санкції ч.1 ст. 172 КК України з застосуванням ст. 69 КК України.

Суд вважає за необхідне запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувати.

Доводи захисника та обвинуваченого про недоведеність винуватості останнього з огляду на вище викладене є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_4 прийняв на роботу продавцем ОСОБА_6 у орендоване приміщення, за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи його найману працю протягом тривалого часу з березня 2012 року по травень 2014 року, не уклав трудовий договір з останнім та не зробив відповідний запис у трудову книжку, відомості в ЄРДР внесені 25 грудня 2014 року.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. ст. 5, 12 КК України злочин, вчинений ОСОБА_4 , передбачений ч.1 ст. 172 КК України, є злочином невеликої тяжкості, за вчинення якого, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину минуло два роки .

Таким чином обставини кримінального провадження та наведені положення діючого кримінального законодавства дають суду підстави для звільнення ОСОБА_4 від кримінального покарання.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 40000 грн.

ОСОБА_6 та його представник цивільний позов підтримали повністю.

Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов не визнав повністю.

Цивільний позов потерпілого, на думку суду, підлягає частковому задоволенню.

Вина ОСОБА_4 доведена у вчиненні злочину, в результаті якого грубо порушено законодавства про працю відносно ОСОБА_6 .

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до змісту ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п.4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач як на підставу вимог про відшкодування моральної шкоди серед іншого посилається на те , що він переживав з приводу незаконних дій відповідача, який не оформив трудові відносини , хоча він в нього працював. Два роки роботи не включені до трудового стажу та не будуть обраховуватися при обчисленні пенсії. Такими діями йому спричинена психологічна травма , принижено його людську гідність. Невиплатою заробітної плати йому спричинені додаткові моральні страждання , він вимушений був шукати інші , крім основної роботи джерела доходу для своєї сім`ї. Вказане вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Він вимушений з вини відповідача майже два роки ходити в суд, бо відповідач всіляко затягував судові засідання .

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

ОСОБА_6 в судове засідання не були надані докази, на які він посилається як на підставу своїх вимог про стягнення моральної шкоди , а саме, про те, що йому спричинена психологічна травма.

Суд не може прийняти до уваги як підставу відшкодування моральної шкоди тривалість судового розгляду.

Суд визнає частково обґрунтованими доводи позивача про заподіяння йому моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яких зазнав позивач у зв`язку з протиправною поведінкою до нього, та внаслідок порушення його законних прав, передбачених законодавством України про працю , необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

По справі доведена вина обвинуваченого в спричиненні ОСОБА_6 зазначеної моральної шкоди і, виходячи з вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, ОСОБА_4 зобов`язаний відшкодувати цю шкоду.

Визначаючи розмір такої шкоди, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд крім іншого враховує характер і тривалість моральних страждань позивача.

Суд оцінює моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Суд вважає, що відшкодування моральної шкоди, яку суд оцінив в розмірі 5000 грн., є достатнім для розумних потреб позивача та не призведе до його збагачення.

В іншій частині позову про стягнення моральної шкоди слід відмовити за необґрунтованістю позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.1 ст.124 КПК України з ОСОБА_4 підлягають стягненню витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого в розмірі 10925грн.

Відповідно до ст. 49, 74 КК України, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України,-

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України та призначити йому за цим законом покарання у виді двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.

ОСОБА_4 звільнити від покарання відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 5000 грн. моральної шкоди .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 витрати на правову допомогу в розмірі 10925 грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України , якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок , якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Кролевецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1