Справа №585/5017/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/372/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Окрема думка судді
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 березня 2017 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні його клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання у порядку передбаченому ч.5 ст. 72 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 15 червня 2017 року вищезазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_3 без задоволення.
Не погоджуюсь з зазначеним рішенням колегії суддів Апеляційного суду Сумської області, виходячи з наступного.
У ч.5 ст. 72 КК України зазначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Статтею 51 КК України також визначено види покарань серед яких є позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
При цьому, у ч.5 ст. 72 КК України не конкретизовано який з зазначених видів позбавлення волі охоплюється положеннями зазначеної норми.
Відповідно до положень ст. 147 Конституції України офіційне тлумачення Конституції України та законів України дає Конституційний Суд України.
За таких обставин суд першої чи апеляційної інстанції не мають будь-яких повноважень щодо тлумачення положень ч.5 ст. 72 КК України.
Поряд з цим ч.5 ст. 72 КК України не встановлює будь якої заборони щодо застосування зазначених норм відносно осіб яким призначено довічне позбавлення волі.
Крім цього, у ч.2 прикінцевих положень Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зазначено, що цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Обвинувальний вирок відносно ОСОБА_3 набрав законної сили, покарання не відбуто повністю.
З урахуванням зазначених положень, таке обмеження права засудженого може вплинути на вирішення питання щодо застосування відносно нього положень, передбачених ч.2 ст. 7, ч.2, ч.7 ст. 151 КВК України, що є порушенням ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, ч.2 ст. 87 КК України, передбачено, що актом помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Зі змісту ст. 21 Конституції України вбачається, що всі люди є рівними у своїх правах.
З урахуванням зазначеного, за відсутності прямої заборони щодо застосування положень вказаного закону до осіб засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі, вважаю, що відсутні законні підстави щодо обмеження права засудженого ОСОБА_3 на застосування відносно нього положень ч.5 ст. 72 КК України, що може обмежити його вищезазначені права, у зв`язку з чим вважаю, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а ухвала Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 березня 2017 року скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_3 щодо зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України.
Суддя Апеляційного суду
Сумської області ОСОБА_4 .