Справа № 201/6303/14-к
Провадження № - 1кп/201/307/2017
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 серпня 2017 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 30000947 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кочережки, Павлоградського району, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня-технічна, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого водієм охоронцем ПП «Явір-2005», проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:

13.04.2017 року, близько 12-00 годин, ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Хюндай-Туксон», державний номер НОМЕР_1 , який належить приватному підприємству «Явір-2005», на підставі технічного паспорту НОМЕР_2 , під`їхав до будинку АДРЕСА_3 .

Через деякий час, ОСОБА_3 , перед початком руху заднім ходом, не переконався, що це буде безпечним, і що позаду його автомобіля нема перешкод, не звернувся для забезпечення безпеки руху до інших осіб і рухаючись заднім ходом здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка яка знаходилася на полосі його руху.

Згідно висновку експерта № 1200-е від 24.04.2016 року в результаті ДТП пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням кісткових уламків, які відносяться до середньої тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась через грубе порушення ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху України, а саме:

-п.1.3- «Учасник дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»,

П.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдати матеріальних збитків»,

П. 10.9 «Під час руху транспортного засобу задніх ходом водій не повинен створювати небезпеки або перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб».

Згідно висновку експерта № 6/10.1-332 від 21.04.2017 року, з технічної точки зору дії водія ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.10.9 правил дорожнього руху України, та знаходяться у причинному зв`язку з настанням обставин даної ДТП.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному злочині визнав у повному обсязі, у скоєному розкаявся та надав показання, які повністю підтверджують обставини викладені в обвинувальному акті, зокрема про те, що він керував автомобілем «Хюндай-Туксон», державний номер НОМЕР_1 , 13.04.2017 року близько 12 годині 00 хвилин, під`їхав до будинку АДРЕСА_3 , рухаючись заднім ходом здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка знаходилася на полосі його руху. Відразу після цього він запропонував викликати швидку, однак потерпіла відмовилась і попросила привезти ї додому. Він відвіз потерпілу додому і все одно викликав швидку. Коли потерпіла перебувала в лікарні він надавав їй посильну допомогу, що підтверджується чеками, але коли до міста прилетіла донька потерпілої, то всіляке спілкування вона перервала і потерпіла звернулась з позовом до суду. Цивільний позов не визнає, так як його цивільно-правова відповідальність застрахована і саме страхова компанія має нести витрати по відшкодуванню шкоди.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють обставини кримінального провадження в частині події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчиненні і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо вказаних обставин, із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів, які їх підтверджують.

Що ж стосується розміру шкоди, заподіяної потерпілій ОСОБА_6 , то в цій частині судом досліджено всі докази надані позивачкою в обґрунтування позову та відповідачем в його заперечення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 доведена в повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до необережних злочинів невеликої тяжкості, данні про особу обвинуваченого який має зареєстроване місце проживання (т.2 а.с. 76), не судимий (т.2 а.с. 87), згідно характеристики, виданої з місця проживання позитивно характеризується (т.2 а.с.86), з місця роботи характеризується позитивно

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, часткове відшкодування матеріальної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням викладеного, обставин злочину та досудової доповіді, складеної Соборним районним сектором ЦМВ м. Дніпра Уповноваженого органу з питань пробації, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів необхідним та достатнім є призначення покарання у вигляді штрафу,

При цьому суд вважає за доцільне не призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки обставини дорожньо-транспортної пригоди, поведінка обвинуваченого після події не свідчать про суспільну небезпечність обвинуваченого на вулицях міста і, відповідно, необхідність застосування до нього такого покарання.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Вирішуючи заявлений ОСОБА_6 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 217 797,91 гривень, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні, з досліджених судом виписок з історії хвороби та чеків наданих потерпілою встановлено, що нею дійсно понесено витрати на лікування та харчування в період перебування в лікарні в загальній сумі 641,69 гривень витрати на лікарські засоби та продукти харчування в межах строку перебування в лікарні з 13.04.2017 по 15.05.2017 згідно виписки з медкарти стаціонарного хворого.

Вказані витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на підставі ст. 1166 ЦК України

Чеки на придбання продуктів харчування на загальну суму 167,70 гривень суд не приймає як витрати спричинені діями обвинуваченого, так як ці витрати понесені після лікування в стаціонарі (15.05.2017) і, в так як, ці чеки підтверджують придбання продуктів харчування, то ці в витрати потерпіла в будь-якому разі несла б в незалежності від наявності у неї травми.

Що стосується позовних вимог про стягнення 9720 гривень очікувана вартість лікування протягом року, 180 000 гривень - витрати на доглядальницю на рік, 17 640 гривень витрати на оздоровче лікування в санаторії, то в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, оскільки потерпілою не доведено вартість лікування на суму 9720 гривень, вартість оздоровчого оздоровче лікування в санаторії на суму 17 640 гривень, а також необхідність найму доглядальниці на суму 15 000 гривень на місяць, яка майже в п`ять разів перевищує мінімальну заробітну плату по Україні та майже в десять разі прожитковий мінімум на працездатну особу.

Що стосується витрат на переліт ОСОБА_7 до Дніпропетровська, то в судовому засіданні не встановлено доказів того, що ці витрати понесла саме потерпіла, а ОСОБА_8 з такими позовними вимогами до суду не зверталась, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

В той же час суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої витрати на поштові відправлення пов`язані з кримінальним провадженням в розмірі 37,20 гривень.

Вирішуючи заявлений потерпілої цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень, суд вважає встановленим, що потерпілій протиправними діями обвинуваченого спричинена моральна шкода, яка виразилась у моральних переживаннях потерпілої за своє здоров`я та життя під час ДТП; моральних переживаннях потерпілої в зв`язку зі спричиненими тілесними ушкодженнями, які потребували тривалого часу для лікування; моральних переживаннях потерпілої в зв`язку з порушенням нормальних життєвих зав`язків, викликаних травмами та неможливістю продовжувати той спосіб життя, який був у потерпілої до ДТП.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань потерпілої, її вік, а також матеріальний стан обвинуваченого. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену потерпілій протиправними діями обвинуваченого в 15 000 гривень.
Що стосується посилань сторони захисту на те, що шкоду має відшкодовувати страхова компанія, цивільно-правова відповідальність обвинуваченого у якій застрахована, то суд ці доводи не приймає до уваги, так як позивач вправі самостійно обирати особу, яка буде відповідати за позовом, а обвинувачений, в свою чергу, не позбавлений права вимагати відшкодування витрат в порядку регресу.
Питання про речові докази та судові витрати слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100, 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -
УХВАЛИВ
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 641,69, в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 гривень та судові витрати в розмір 37,20, а всього 15 678,89 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 703,68 гривень.

Речовий доказ автомобіль «Хюндай-Туксон», державний номер НОМЕР_1 , який належить ПП «Явір-2005» повернути ПП «Явір-2005», скасувавши арешт накладений на нього ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2017 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Копію вироку вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1