Провадження № 11-кп/780/71/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 55 01.02.2017

УХВАЛА
Іменем України
01 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднані кримінальні провадження №0000001 та №0000048 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівське, Прилуцького району, Чернігівської обл., громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, призваного 21 жовтня 2013 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить військову службу за контрактом у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), солдат, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , раніше судимий вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 22.07.2014 року за ст.407 ч.1 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком рік,
визнано винним та засуджено за ч.3 ст.407 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, за ч.4 ст. 407 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
Згідно ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання ОСОБА_8 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.07.2014 року, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду, призначено ОСОБА_8 остаточну міру покарання у виді 3 років 60 днів позбавлення волі.
Відповідно до ст. 72 ч.5 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк тримання його під вартою на стадії досудового розслідування та судового розгляду, а саме, період з 29.08.2016 року по 25.10.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду ОСОБА_8 , будучи 02 листопада 2014 року відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 02 листопада 2014 року № 204 (по стройовій частині) прийнятим на військову службу за контрактом на особливий період та призначеним на посаду радіотелефоніста мінометної батареї 2 механізованого батальйону, будучи повинним під час проходження військової служби, солдатом, який як військовослужбовець Збройних Сил України, керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 126 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, 17 грудня 2014 року біля 8 години, реалізуючи свій злочинний умисел, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, без поважних причин, не з`явився на службу до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , та до 15 вересня 2015 року знаходився за місцем проживання в с. Товкачівка Прилуцького району Чернігівської області, а вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, та 15 вересня 2015 року добровільно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .
Крім цього, відповідно до ст.ст. 1,4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президент України «Про часткову мобілізацію»: від 17.03.2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII; від 06.05.2014 року № 454/2014р. затвердженого Законом України від 06.05.2014 року № 1240-VII ; від 21.07.2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014 року № 1595-VIІ; від 14.01.2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 14.01.2015 року № 1 13-VI11, з 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
ОСОБА_8 , будучи 02.11.2014року відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № НОМЕР_4 (по стройовій частині) призваним 21.10.2013 року ІНФОРМАЦІЯ_2 на строкову військову службу, прийнятим на військову службу за контрактом на особливий період та призначеним на посаду радіотелефоніста мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_2 , відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.12.2014 року №263 ОСОБА_8 з 11.12.2014 року зарахований в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , під час проходження військової служби, як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, в період з 29.03.2016р. по 28.08.2016р., діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, умисно, без поважних причин, в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .
29.08.2016 року ОСОБА_8 був затриманий працівниками правоохоронних органів, після чого того ж дня він був доставлений до військової прокуратури Білоцерківського гарнізону.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2016 року та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_8 зазначив, що суд не врахував його процесуальну поведінку, щире каяття, характеризуючи дані, участь в АТО, те. що він має постійне місце проживання, та фінансово допомагає сестрі, яка має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Посилається на те, що вказаний злочин вчинив у зв`язку з тим, що проживає в будинку, співвласницею якого також є сестра та її діти, а мати, з якою він не спілкувався тривалий час, приблизно 9 років, хотіла продати будинок без його відома, чим могла залишити його та сестру без постійного житла.

У зв`язку з вищевикладеним обвинувачений вважає вирок суду несправедливим у зв`язку з його суворістю.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 відхилити, а вирок суду залишити без змін. Вказує, що судом першої інстанції повною мірою були досліджені обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, рішення суду відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а призначене судом покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого. При цьому, при призначенні обвинуваченому покарання судом були враховані всі обставини, зазначені обвинуваченим в апеляційній скарзі, та суд прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 лише в умовах ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який підтримав подану обвинуваченим апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд даного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про суворість призначеного йому покарання, то вони не грунтуються на матеріалах справи.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до статті 12 КК України, є злочином середньої тяжкості (ч.3 ст. 407 КК України) та тяжким злочином (ч.4 ст. 407 КК України), дані про особу обвинуваченого, який за місцем проходження служби та місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проходив службу в зоні АТО, також судом враховано наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

За таких обставин, на думку колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.ч.3,4 ст. 407 КК України та остаточне покарання, визначене за правилами ст.ст. 70, 71 КК України за своїм видом та розміром відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого. Підстав для призначення більш м`якого покарання чи застосування ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає. При цьому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства, оскільки вказані злочини вчинені ним під час іспитового строку, який був визначений вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 22.07.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_8 був засуджений за тотожний злочин, що свідчить про порушення ним умов застосування ст. 75 КК України та робить неможливим повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_8 , а також про безпідставність доводів його апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2016 рокущодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26.10.2016р. по 01.02.2017р. включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом 3-х місяців з дня проголошення ухвали, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

_______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4