Справа № 456/1702/17
Провадження № 1-кп/456/308/2017
ВИРОК
іменем України
12 липня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

законного представника ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_7 ,

представник кримінальної міліції ОСОБА_8 ,

представника Стрийського МРВ з питань пробації ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Стрию кримінальне провадження по обвинуваченню неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з незакінченою базовою освітою, не одруженого, не працюючого, депутатом не являється, учня 8 класу ЗСШ №1 м. Стрия, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України ,-

ВСТАНОВИВ:
13.02.2017 року близько 14:00 години, неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в приміщенні спортзалу ЗСШ № 1, що в м. Стрий по вул. Незалежності, 11, після закінчення уроку фізкультури, підійшов до учительського стола, на якому під час уроку знаходилися мобільні телефони учнів, звідки забрав свій мобільний телефон та в цей час у нього виник умисел на вчинення крадіжки іншого мобільного телефону.
В подальшому, неповнолітній ОСОБА_4 , реалізовуючи свій прямий злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, переконавшись, що його дій ніхто не бачить, таємно, викрав із учительського стола мобільний телефон марки «Prestigio MUZE F3» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 вартістю 1 500 грн., в якому знаходилася сім-картка оператора мобільного зв`язку «МТС» вартістю 15 грн., на рахунку якого були грошові кошти в сумі 35 грн., який перебував у користуванні неповнолітнього ОСОБА_10 та заховав у портфель, яким надалі розпорядився на власний розсуд.
Внаслідок вчиненого кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_11 завдано шкоду на загальну суму 1 550 гривень.
У судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному визнав повністю та показав, що дійсно 13.02.2017 року, перебуваючи в приміщенні СЗШ №1 м. Стрия, після закінчення уроку фізкультури, викрав з учительського столу мобільний телефон марки «Prestigio MUZE F3», який належить ОСОБА_10 .. Просить суд відносно нього не призначати кримінальне покарання, а застосувати заходи виховного характеру. В скоєному розкаюється та запевняє суд, що подібного більше не повториться.
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала заявлене клопотання, просила застосувати щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 заходи виховного характеру.
Потерпіла ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду клопотання в якому вказує, що претензій до обвинуваченого не має та просить суд суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_4 і дати можливість йому виправитись без призначення кримінального покарання.
Враховуючи те, що обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

На підставі вище наведеного, суд допитавши обвинуваченого в присутності законного представника, дослідивши характеризуючі дані та дослідивши матеріали кримінального провадження прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті доведена у судовому засіданні повністю.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Пом`якшуючими вину обвинуваченого ОСОБА_4 обставинами, суд вбачає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення злочину неповнолітнім.

Виходячи зі змісту ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Враховуючи заявлене неповнолітнім обвинуваченим та його захисником клопотання про застосування відносно нього примусових заходів виховного характеру, яке було підтримано законним представником неповнолітнього обвинуваченого, заслухавши думку прокурора, представника служби у справах дітей, преставника кримінальної поліції, суд, вважає, що є всі підстави для застосування відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у відповідності до ст. 105 КК України, а саме передати неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 під нагляд бабусі ОСОБА_5 з якою обвинувачений постійно проживає, оскільки обвинувачений розкаюється у вчиненому, є раніше не судимим, активно сприяв розкриттю злочину, шкоду відшкодував, позитивно характеризується по місцю проживання, своєю поведінкою довів, що його виправлення може відбутися без призначення кримінального покарання, а також запевнив суд, що подібного більше ніколи не повториться.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 5 про практику застосування судами України законодавства про злочини неповнолітніх, вирішуючи питання про звільнення неповнолітніх від кримінальної відповідальності із застосуванням до них примусових заходів виховного характеру, суди мають виходити з вимог статей 97 і 105 КК України .

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться в постанові від 5 травня 2006 р. № 2 "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України) допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Хоча в законі не передбачено обов`язкове отримання згоди батьків або осіб, які їх заміняють, на передачу їм неповнолітнього під нагляд, суд має отримати таку згоду.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України у віці 15 років, а отже відносно нього може бути застосовано примусовий захід виховного характеру, передбачений п.3 ч.2 ст. 105 КК України, а саме передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання.

Згідно ч.3 ст. 88 КК України особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Керуючись ст. ст. 105, 185 ч.1 КК України, ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Згідно п.3 ч.2 ст. 105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 від кримінального покарання та застосувати відносно нього примусові заходи виховного характеру, а саме передача ОСОБА_4 під нагляд бабусі ОСОБА_5 терміном на 1 (один) рік.

Речовий доказ мобільний телефон марки «Prestigio MUZE F3» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_11 , залишити у власності останньої.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області з підстав передбачених ст. 394 КПК України.
Головуючий-суддя ОСОБА_1