Справа № 369/6433/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/522/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 49 03.05.2017

УХВАЛА
Іменем України
03 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5
з участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в межах кримінального провадження №0000114 апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України повернутий прокурору, -

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2017 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України повернутий прокурору для усунення недоліків.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що при повторному направленні до суду 14.03.2017 року обвинувального акту у даному кримінальному провадженні, прокурором не були повністю усунуті недоліки, зазначені в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.12.2016 року, а саме прокурором не були усунуті недоліки щодо неконкретності обвинувачення. Так, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 у невстановлений час та місці вступив у злочинний зговір із невстановленими слідством особами, матеріали відносно яких виділенні в окреме провадження, з метою реалізації умислу на відчуження земельної ділянки.

Не установлення часу, місця і осіб, із яким ОСОБА_7 вступив у злочинний зговір вказує на неконкретність сформульованого обвинувачення. Крім того, із сформульованого обвинувачення не можливо зробити висновок у чому проявилось використання ОСОБА_7 свого службового становища всупереч інтересам служби, які із його службових обов`язків ним були порушенні та вимоги яких нормативних документів не дотримано.

Також, суд посилається на те, що з обвинувального акту вбачається, що на заступників начальника ГУ Держземагенства у Київській області ОСОБА_7 і ОСОБА_9 покладено розгляд матеріалів щодо надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб. При цьому, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.05.2013 року зобов`язано Державне агентство земельних ресурсів України внести зміни до Державного земельного кадастру з зазначенням цільового призначення земельної ділянки площею 115,8643 га по АДРЕСА_1 , яка знаходилася в постійному користуванні ДП «Радіопередавальний центр» - земля сільськогосподарського призначення.

Тому, посилання у обвинувальному акті на ігнорування ОСОБА_7 відомостей генерального плану м. Бровари про те, що земельна ділянка площею 94,67 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , передбачена під розміщення транспортної розв`язки та житлово-цивільного і складського будівництва суперечить рішенню Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.05.2013 року та твердженню, що ОСОБА_7 діяв всупереч інтересам служби, оскільки останній діяв в межах своїх повноважень.

Зазначені недоліки на думку суду першої інстанції свідчать про неконкретність обвинувачення, що призводить до порушення права обвинуваченого на захист, а тому є підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення вказаних недоліків.

В апеляційній скарзі прокурор не погоджується з ухвалою суду, вважає її незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку прокурора, в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на норми закону України про кримінальну відповідальність та сформульоване конкретне обвинувачення, а тому посилання суду на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ч.2 ст. 291 КК України є помилковим.

Також, апелянт зазначає, що в обвинувальному акті чітко зазначено у чому проявилось використання ОСОБА_7 свого службового становища всупереч інтересам служби, які із його службових обов`язків ним були порушенні та вимоги яких нормативних документів не дотримано, що свідчить про те, що посилання суду на відсутність вказаної інформації є надуманим.

Крім цього, апелянт зазначає, що суд в порушення вимог КПК України, під час підготовчого судового засідання, досліджуючи обсяг висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, вдався до оцінки доказів.

Враховуючи зазначене, прокурор просить ухвалу суду скасувати, а обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України повернути до суду першої інстанції на новий розгляд для виконання вимог ст. ст. 314-316 КПК України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити;

обвинуваченого та його захисника, які проти апеляційної скарги прокурора заперечували та просили відмовити в її задоволенні;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.3 ч.3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт серед іншого повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.
Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він, будучи службовою особою та зловживаючи службовим становищем в інтересах третіх осіб, відчужив земельну ділянку ДП «Радіопередавальний центр» площею 94,67 га з комунальної власності, чим спричинив тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам територіальної громади м. Бровари Київської області.
З метою реалізації свого злочинного умислу для досягнення мети незаконного збагачення третіх осіб, ОСОБА_7 , спільно з невстановленими особами розробив узгоджений план протиправних дій, який полягав у підписанні останнім наказу про припинення права користування земельною ділянкою ДП «Радіопередавальний центр» площею 94,67 га в адміністративно-територіальних межах м. Бровари Київської області, видані наказів про надання дозволу на розробку проектів землеустрою та затвердження проектів землеустрою на отримання земельних ділянок у власність третіх осіб.
Згідно правової кваліфікація кримінального правопорушення, яка міститься в обвинувальному акті, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України (в редакції закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення), а саме у зловживанні службовим становищем, тобто в умисному, в інтересах третіх осіб використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам.
Відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, які висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Відповідно до вимог п.13 ч.1 ст. 3, ст. 20, ст. 277, ст. 291 КПК України обвинувачення у вчиненні злочину вважається сформульованим, якщо у ньому викладене твердження про вчинення особою діяння, передбаченого Особливою частиною КК України із викладенням у ньому ознак цього діяння, зазначених у диспозиції відповідної статті Особливої частини КК України і посиланням на обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному процесі.
Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягають: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Обов`язковою ознакою інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 злочину (в редакції закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення) є використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби в інтересах третіх осіб.
При цьому, як вбачається з обвинувального акту, треті особи, в інтересах яких діяв ОСОБА_7 , органами досудового розслідування не встановленні.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції послався на неконкретність пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, а саме на не установлення часу, місця та осіб, із якими ОСОБА_7 вступив у злочинний зговір, а також на те, що із сформульованого обвинувачення не можливо зробити висновок у чому проявилось використання ОСОБА_7 свого службового становища всупереч інтересам служби, які із його службових обов`язків ним були порушенні та вимоги яких нормативних документів не дотримано.
З даним висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується.
Крім цього, при апеляційному розгляді кримінального провадження апеляційним судом було встановлено наступне.

Як вбачається з обвинувального акту, затвердженого прокурором від 13.03.2017 року, ОСОБА_7 обвинувачується у зловживанні службовим становищем, тобто в умисному, в інтересах третіх осіб використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України (в редакції закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення).

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» від 21.02.2014 року № 746-VII, який набрав чинності 28.02.2014 року, до ст. 364 КК України були внесенні зміни і за ч.2 ст. 364 КК України кримінально караним визнано вчинене особою зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.
Тобто, законодавцем до об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 364 КК України (зловживання владою або службовим становищем) внесено мету одержання неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи.
Згідно з ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.
Формулюючи обвинувачення за ч.2 ст. 364 КК України та кваліфікуючи дії обвинуваченого в редакції статті закону про кримінальну відповідальність, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення, орган досудового розслідування послався лише на те, що ОСОБА_7 , будучи службовою особою та зловживаючи службовим становищем, за попередньою змовою з невстановленими досудовим слідством особами, в інтересах третіх осіб, відчужив земельну ділянку ДП «Радіопередавальний центр» площею 94,67 га з комунальної власності, чим спричинив тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам територіальної громади м. Бровари Київської області.
При цьому орган досудового розслідування не зазначив, ні в формулюванні обвинувачення, ні в правовій кваліфікації кримінального правопорушення мети вчинення злочину одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи, яка входить до об`єктивної сторони складу злочину та в силу ст. 91 КПК України підлягає обов`язковому доказуванню у кримінальному провадженні.
Приймаючи до уваги положення ст. 5 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що формулювання обвинувачення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 364 КК України в редакції Закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення, викладенні в обвинувальному акті від 13.03.2017 року не узгоджуються з дією й чинністю Законів у часі.
Формулювання обвинувачення і правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невідповідності обвинувального акта, складеного щодо ОСОБА_7 , вимогам ст. 291 КПК України та рішенням щодо повернення його прокурору для усунення недоліків.
Підстав для скасування ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2017 року колегія суддів не вбачає, в зв`язку з чим залишає апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а ухвалу суду без змін, із урахуванням доповнень, викладених у мотивувальній частині даної ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України повернутий прокурору залишити без змін, із урахуванням доповнень, викладених у мотивувальній частині даної ухвали.

СУДДІ ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4