У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
"02" серпня 2017 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю представника особи, що подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000511, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 Кримінального процесуального Кодексу України,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді із даною скаргою на бездіяльність слідчого у рамках вказаного кримінального провадження, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 Кримінального процесуального Кодексу України, а саме пункту 3 частини першої цієї статті, тобто наявністю випадків, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу

Скарга умотивована тим, що 21 вересня 2015 року в ході досудового розслідування цього кримінального провадження на виконання ухвали Печерського районного суду № 757/33518/15-к від 14.09.2015, у індивідуальному сейфі № 94, що розташований у сховищі індивідуальних сейфів у приміщенні Дарницького відділення ПАТ Укрсоцбанк який орендував її чоловік ОСОБА_5 , та за дорученням користувалась вона ОСОБА_4 , проведено обшук.

Відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.09.2015 (справа № 757/33518/15-к) старшому слідчому в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_6 надано дозвіл на обшук в індивідуальному сейфі № НОМЕР_1 , що розташований у сховищі індивідуальних сейфів у приміщенні Дарницького відділення ПАТ Укрсоцбанк, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень, а також відшукання у вказаному вище сховищі та вилучення речей і документів, пов`язаних із діяльністю ТОВ Актів Груп, які можуть бути використані як докази його протиправної діяльності.

За результатами вказаної слідчої дії, згідно протоколу, крім іншого, вилучено грошові кошти в сумі: 66500 доларів США, 4500 свро і 20000 гривень.

Вказані грошові кошти, на думку заявника, вилучені незаконно оскільки вони належать особі, яка подала скаргу та її матері ОСОБА_7 .

Зокрема, як вказує автор звернення, вона вирішила зберігати заощаджені особисті кошти в сумі 4500 євро та 20000 гривень у банку.

З цією метою вона попросила свого чоловіка ОСОБА_5 надати їй доручення на користування орендованим ним індивідуальним банківським сейфом № 94.

05.12.2014 ОСОБА_5 у приміщенні Дарницького відділення ПАТ "Укрсоцбанк надав останній письмове доручення на користування його індивідуальним сейфом № 94.
Крім цього, у жовтні 2014 року особа, яка подала скаргу взяла в борг 66500 доларів СІ1ІА у своєї матері ОСОБА_7 для придбання житла, про що написала відповідну розписку.
Після цього, з метою забезпечення збереження вказаних грошових коштів вона поклала свої заощадження в сумі 4500 Євро та 20000 гривень і отримані в борг у мами ОСОБА_7 в сумі 66500 доларів США у вказаний індивідуальний сейф, однак, вказані грошові кошти були вилучені в ході обшуку.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/3128/17 від 04.05.2017 з нею за позовом ОСОБА_7 стягнуто борг 1797235 грн., річні % - 61 599,24 грн.
На це майно арешт у визначений КПК України строк накладений не був, а тому в силу положень зазначеного Кодексу таке майно має бути повернуто володільцю, але слідчий, на цей час, їй, як власнику майно не повернув, з огляду на наведене особа просить цю скаргу задовольнити та повернути їй грошові кошти у сумі 66500 доларів США, 4500 євро, 20000 гривень.

Також автор скарги порушує питання про поновлення строку оскарження визначеного ст. 304 КПК України на вказане процесуальне рішення слідчого, з огляду на його пропуск з поважних причин.
У судовому засіданні представник особи, що подала скаргу ОСОБА_3 підтримала цю скаргу, просила задовольнити з вказаних в ній підстав, зауваживши, що арешт на тимчасово вилучене майно накладено не було у визначені КПК України строки, а тому таке майно слід повернути власнику.

У судове засідання слідчий та прокурор будучи повідомленими про нього згідно ст. 135 КПК України, не з`явилися, про поважні причини неявки регламентовані ст. 138 вказаного Кодексу не повідомили, у зв`язку з чим, слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 вказаного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у відсутність сторін, що не з`явилися та дослідивши матеріали судового провадження, заслухавши думку ОСОБА_3 , приходить до наступного.

Щодо питання поновлення строку оскарження.

У разі невиконання слідчим передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України обов`язку по негайному поверненню майна, вилученого під час обшуку за умови неподання слідчим протягом 48 годин клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, починається бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
При цьому така бездіяльність слідчого має триваючий характер, оскільки моментом виконання обов`язку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України, по поверненню тимчасово вилученого майна є власне, повернення майна особі, у якої воно було вилучено, з огляду на що підстав для поновдлення строку немає, так як він не пропущений.
Оцінюючи безпосередньо обгрунтованість скарги, слід зазначити наступне.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Зокрема, Кримінальний процесуальний Кодекс України розділяє поняття «тимчасово вилученого майна» та «майна до якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку».

Так, згідно ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
В свою чергу, відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України майном до якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку є вилучені речі та документи, які входять до переліку майна, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та/або відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу.
Стаття 303 КПК України вказує на те, що під час досудового розслідування маже бути оскаржена лише бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні саме тимчасово вилученого майна володільцем тимчасово вилученого майна.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
У цьому випадку, в ході судового розгляду, заявник та її представник, у супереч ст.ст. 22, 26 КПК України, не довели факт того, що володільцем тимчасово вилученого майна у індивідуальному сейфі, який орендує ОСОБА_5 , є ОСОБА_4 .
Надану ними документацію та пояснення з цього питання слідчий суддя сприймає, як таку, що ґрунтується на сумнівах та є за своєю суттю припущенням, але наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так як факт того, що ОСОБА_4 мала право користуватися індивідуальним сейфом свого чоловіка безззаперечено не засвідчує факту того, що вилучене тимчасове майно під час обшуку належить їй.
Не підтверджує цього факту і рішення Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/3128/17 від 04.05.2017, так як останнє лише вказує на наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем по справі.

ЦК України розділяє поняття права володіння та права користування, тобто останні є не тотожними.
За таких обставин, слідчий суддя враховуючи вищезазначене, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга не підлягає задоволенню, як необґрунтована, тобто являється за своєю суттю такою, що є сумнівною, однак наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-29, 131-132, 167-169, 171, 236, 303-307, 309, 310, 369-372, 376, 395 КПК України слідчий судя

п о с т а н о в и в :
У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000511, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 Кримінального процесуального Кодексу України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Слідчий суддя: ОСОБА_1