ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 556/939/17
Рядок статзвіту № 55

11.08.2017 року. смт. Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі Володимирецького районного суду кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 13 січня 2015 року за №0000001 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не працюючого, колишнього військовослужбовця військової частини, рядовий запасу, раніше не судимого,

У вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_5 у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, діючи умисно, із метою тимчасово ухилитися від військової служби, 08 грудня 2014 року, без поважних причин, не прибув із відпустки до місця служби - військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалась поблизу міста Дебальцево Донецької області, а перебував за місцем свого проживання у селі Антонівка Володимирецького району Рівненської області (окрім періодів перебування на лікуванні із 15 по 16 грудня 2014 року, із 17 травня по 02 червня 2015 року, із 01 по 10 вересня 2015 року у Володимирецькій центральній районній лікарні та із 28 березня по 28 квітня 2016 року у Рівненському військовому шпиталі), де проводив час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував до 28 листопада 2016 року, після чого повернувся у розташування військової частини.

Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, тобто як нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

10 серпня 2017 року між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором військової прокуратури Рівненського гарнізону ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості, за якою підозрюваний ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.

Відповідно до угоди про визнання винуватості прокурор військової прокуратури Рівненського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 407 КК України, щодо узгодженого покарання з урахуванням положень ст.ст. 53, 69-1 КК України у виді 2 (два) роки позбавлення волі, зі звільненням відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання із призначенням іспитового строку 1 (один) рік та згоди сторін на його призначення, щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 КПК України та щодо наслідків невиконання угоди, передбачених ст. 476 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, яке йому пред`явлено. Визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України в повному обсязі, щиро розкаявся, визнав фактичні обставини справи, встановлені під час досудового розслідування.

Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та пояснив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги закону, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468 - 475 КПК України.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно обвинувального акту, обвинуваченому ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, яке, враховуючи положення ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

За таких обставин суд вважає доведеним те, що військовослужбовець ОСОБА_2 не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, і кримінальна відповідальність за вказаний злочин передбачена ч.3 ст. 407 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину проходження військової служби в зоні АТО.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Суд в порядку ст. 474 КПК України шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що взяті обвинуваченим на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

Враховуючи викладене, вивчивши надані матеріали, перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК та КК України, суд дійшов до переконання про наявність всіх правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 10 серпня 2017 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором військової прокуратури Рівненського гарнізону ОСОБА_3 .

За вчинений злочин обвинувачений ОСОБА_5 підлягає покаранню, яке відповідає санкції ч.3 ст. 407 КК України, узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості, а саме у виді 2 (двох) років позбавлення волі, із звільненням відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання із призначенням іспитового строку.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні немає.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 10 серпня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000001 від 13.01.2015 року між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором військової прокуратури Рівненського гарнізону ОСОБА_3 .

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом визначеного судом строку 1 (один) рік не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації;

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди про винуватість є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду через Володимирецький районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч.4 ст.394 КПК України: обвинуваченим виключно з підстав призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст.477 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому угода не може бути укладена.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1