АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/721/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/83/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.336 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Кременецького районного суду від 27 грудня 2016 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, не працюючий, раніше не судимий, -

визнаний невинуватим та виправданий за недоведеністю у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та кримінальне провадження щодо нього закрито.

Органами досудового розслідування, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, будучи відповідно до Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та у зв`язку з проведенням часткової мобілізації згідно з Указом Президента від 14.01.2015 року №14/2015 Про часткову мобілізацію та Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, військовозобов`язаним, старшим солдатом запасу Збройних Сил України, визнаний 02.02.2015 року військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 придатним з обмеженнями до проходження військової служби, всупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст.1, 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Указом Президента від 14.01.2015 року №14/2015 Про часткову мобілізацію, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, отримавши 06 лютого 2015 року близько 17 год. повістку про обов`язок його явки на 07 лютого 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки до військової частини для проходження військової служби на вказаний день не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 та не відправився до команди № НОМЕР_1 , що перебувала в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 .

Крім того, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, 10 березня 2015 року приблизно о 14 год., перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_2 в службовому кабінеті військового комісара, отримавши наказ військового комісара ОСОБА_9 з`явитися на 10 год. 00 хв. 11 березня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшої відправки до військової частини для проходження військової служби, відмовився отримувати повістку, вийшов із приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 та не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 11 березня 2015 року, не відправився до команди № НОМЕР_3 , що перебувала в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_4 , чим допустив ухилення від призову на військову службу за мобілізацією.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст.336 КК України, як ухилення від призову за мобілізацією.

З цим обвинуваченням органу досудового слідства суд першої інстанції не погодився і виправдав ОСОБА_7 , оскільки стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ст.336 КК України і призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд однобічно та упереджено оцінив докази, на яких ґрунтується обвинувачення,

Посилається на те, що суд з порушенням норм ст.ст. 290, 346, 352 КПК України, допитав свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ..

Вважає, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про виклик свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , покази яких могли істотно вплинути на висновки суду.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що проведення медичного обстеження ОСОБА_7 не відповідало вимогам Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ та вважає, що після ознайомлення з ним ОСОБА_7 не вчинив жодних дій, спрямованих на оскарження їх результатів.

Вважає, що вина ОСОБА_7 повністю доведена наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора адвокат ОСОБА_8 посилається на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, тому вважає, суд законно ухвалив виправдувальний вирок. Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просить її задовольнити, крім того вважає, що до обвинуваченого слід застосувати ст. 75 КК України, в судових дебатах захисника ОСОБА_8 , в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , які просять вирок суду залишити без змін, вважають його законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, провівши часткове судове слідство, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог цього кодексу, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, досліджених та оцінених відповідно до ст. 94 цього кодексу.

Як встановлено перевіркою, суд при ухваленні вироку дотримався вимог цього закону та обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність в суді пред`явленого ОСОБА_7 звинувачення.

Відповідно до ст.336 КК України, ухилення від призову за мобілізацією має місце у випадку, коли особа, яка отримала повідомлення (повістку), не з`являється без поважних причин до призовного пункту в строки, зазначені у повідомленні, або хоча і не отримала його, але знає про призов і не з`являється до призовного пункту протягом місяця.

Таким чином, відповідальність за вказаною статтею закону настає за неявку без поважних причин до призовного пункту особи після отримання нею повідомлення, або знаючи про таку явку, не з`являється до військової частини.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він, отримавши 06 лютого 2015 року повістку про обов`язок явки на 07 лютого 2015 року до призовного пункту у вказаний день не з`явився, а 10 березня 2015 року, отримавши наказ військового комісара з`явитися 11 березня 2015 року до призовного пункту відмовився отримувати повістку та 11 березня 2015 року не з`явився у призовний пункт.

Таким чином, за висновком органу слідства, має місце ухилення ОСОБА_7 від призову за мобілізацією.

Проте, в ході судового розгляду такий висновок свого підтвердження не знайшов, про що вірно вказав суд у вироку, виправдовуючи ОСОБА_7 за вказаною статтею закону.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в зв`язку із мобілізацією 02.02.2015 року ОСОБА_7 пройшов військово-лікарську комісію та за її результатами його визнано обмежено придатним до військової служби.

Відповідно до висновку лікаря-офтальмолога ОСОБА_17 від 02.02.2015 року ОСОБА_7 придатний до військової служби з обмеженнями. Графа Придатний за графами ТДВ А не заповнена. Підпис, прізвище, ініціали, печатка військового комісаріату відсутні.

ОСОБА_7 в зв`язку з погіршенням зору, не погодившись з висновком ВЛК, надав лікарю-окулісту військово-лікарської комісії ОСОБА_17 консультативне заключення ПП Любанок Поліклініки Медікус від 05.02.2015 року, згідно якого ОСОБА_7 рекомендовано нагляд офтальмолога за місцем проживання, курси відновно-періодичного лікування 2-4 рази на рік, зоровий режим, окулярна чи контактна корекція зору, курси лікування та контроль в динаміці.

Оскільки, ОСОБА_7 хворіє близорукістю, має послаблений зір, користується окулярами та із заключення Тернопільської приватної клініки Медікус зміни по зору в нього були суттєві, з метою підтвердення діагнозу 06.02.2015 року лікар-офтальмолог ОСОБА_17 видала ОСОБА_7 направлення до окуліста в Тернопільську обласну клінічну лікарню (КЗ ТОР Тернопільська університетська лікарня ) на додаткове обстеження.

Відповідно до акту дослідження стану здоров`я комунального закладу Тернопільська університетська лікарня від 16.02.2015 року ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному обстеженні з 09 лютого 2015 року по 16 лютого 2015 року, за результатами якого йому поставлено діагноз: центральна дегенерація сітківки правого ока, міопія середнього ступеня обох очей.

Таким чином, в суді достовірно встановлено, що ОСОБА_7 не ухилявся від призову за мобілізацією, а проходив додаткове обстеження в Тернопільській обласній лікарні за станом здоров`я.

На відсутність у ОСОБА_7 прямого умислу на ухилення від призову за мобілізацією вказує і те, що він 06.02.2015 року та 10.03.2015 року прибув до Кремнецько-Шумського ОРВК, що підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами та показами свідків.

Таким чином, в суді достовірно встановлено, що ОСОБА_7 від проходження медичної комісії та від призову за мобілізацією не ухилявся і виконав вимоги Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, пройшов 02 лютого 2015 року військово-медичну комісію та з`явився до військомату 06 лютого та 10 березня 2015 року.

Належним чином оцінивши наведені вище докази суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність даних про ухилення ОСОБА_7 від призову за мобілізацією.

Щодо посилання прокурора в апеляційній скарзі на невідповідність вироку вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості з підстав неврахування судом показів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 та ОСОБА_21 , які ніби-то підтверджували вину ОСОБА_7 , є безпідставними, оскільки вони лише давали показання стосовно обставин справи, а питання доведеності вини вирішує суд, давши аналіз і всім зібраним по справі доказам, в тому числі і показанням цих свідків.

Крім того, допитані в суді апеляційної інстанції, за клопотанням прокурора, свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , будь-яких даних про обставини справи не повідомили.

Посилання прокурора на те, що суд з порушення вимог КПК України допитав свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 є необґрунтовані. Допит вказаних свідків суд провів відповідно до ст.352 КПК України. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Разом з тим, виправдовуючи ОСОБА_7 суд в резолютивній частині вироку вказав і про закриття кримінального провадження.

Проте, відповідно до ст. 373 КПК України вирок є виправдувальний і обвинувальний, тому вказівку суду щодо закриття кримінального провадження слід виключити, як зайво зазначену.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення судом першої інстанції вимог закону, які були би підставами для скасування виправдувального вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Кременецького районного суду від 27 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Виключити з резолютивної частини вироку суду вказівку про закриття кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2