Справа №575/305/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/63/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 11 жовтня 2016 року, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Велика Писарівка, Великописарівського району, Сумської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого 24 липня 2013 року Великописарівським районним судом Сумської області за ст.185 ч.1, ст.185 ч.3, ст.296 ч.1, ст.296 ч.4, ст.309 ч.1, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, учня 1 курсу Великописарівської філії ДНЗ «Охтирський центр ПТО»,

раніше судимого 09 грудня 2015 року Великописарівським районним судом Сумської області за ст. 296 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням за ст. 104 КК України з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , в якій він вказуючи на суворість призначеного йому покарання, просить вирок суду щодо нього змінити, пом`якшити призначене йому покарання шляхом застосування ст.69 КК України.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.185, ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України та йому призначено покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.15- ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_9 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Остаточно, на підставі ч.1 ст. 71 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Великописарівського районного суду Сумської області від 09 грудня 2015 року три місяці позбавлення волі і до відбуття ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 4 місяці.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою, строк відбуття покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з 24 травня 2016 року.

Відповідно ст. 72 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_9 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 1564, 92 гривень.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Зазначеним вироком також було засуджено ОСОБА_10 за ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, однак вирок відносно нього учасниками судового розгляду не оскаржувався.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги неповнолітній обвинувачений ОСОБА_9 зазначає, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, матеріальна шкода потерпілим відшкодована повністю, у зв`язку з чим вони просили суворо його не карати. Також вказує, що з 8 років був позбавлений батьківського піклування, оскільки батько був в місцях позбавлення волі.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 31 січня 2016 року, близько 18 години, неповнолітній ОСОБА_9 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 , відігнувши металеву решітку, проникли до приміщення гаража належного ОСОБА_11 , що знаходиться по АДРЕСА_1 , звідки вчинили крадіжку майна, заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 5310 грн.

Крім того, ОСОБА_9 на початку січня 2016 року, близько 15 год., проник через паркан до господарства потерпілого ОСОБА_12 , що знаходиться по АДРЕСА_2 , де за допомогою сокири, відкрив двері житлового будинку, звідки вчинив крадіжку майна, заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 3656 гривень.

13 лютого 2016 року, близько 14 год. ОСОБА_9 , проник до господарства належного ОСОБА_13 , що знаходиться по АДРЕСА_2 , де з приміщення літньої кухні, в яке потрапив через розбите ним скло у вікні, вчинив крадіжку майна, заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на 768 гривень.

Крім цього, у період часу з 15 по 20 квітня 2016 року, близько 16 год., ОСОБА_9 , через отвір у паркані проник на територію станції технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться по АДРЕСА_3 , яка належить потерпілому ОСОБА_14 , де через отвір у вхідних дверях, проник до приміщення, звідки вчинив крадіжку майна потерпілого на суму 707, 61 гривень

28 та 29 квітня 2016 року, близько 16 год., ОСОБА_9 , через отвір у паркані знову проник на територію станції технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться по АДРЕСА_3 , та належить ОСОБА_14 , де з приміщення для ремонту автомобілів, в яке потрапив через вікно шляхом віджиму металевої решітки, вчинив крадіжку майна потерпілого на загальну суму 5454,06 гривень.

Крім цього, ОСОБА_9 , 06 травня 2016 року, близько 14 години, проник до господарства, що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_15 , де з приміщення літньої кухні вчинив крадіжку майна потерпілої на загальну суму 150 гривень.

Того ж дня, 06 травня 2016 року, через невеликий проміжок часу ОСОБА_9 знову повернувся до господарства ОСОБА_15 , що по АДРЕСА_1 та проникнувши до приміщення літньої кухні здійснив крадіжку металевих виробів на загальну суму 200 грн, однак розпорядитися викраденим не зміг, оскільки його незаконні дії були помічені.

Заслухавши доповідь судді, пояснення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_10 , який також підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_7 який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

За змістом апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 вбачається, що висновки суду стосовно доведеності його винуватості у скоєнні кримінальних правопорушень за обставин, зазначених у вироку, та кваліфікація його дій за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України не оспорюються.

Що стосується доводів обвинуваченого про незаконність вироку в частині призначення йому покарання, оскільки суд не врахував повне відшкодування шкоди, неповнолітній вік та позицію потерпілих щодо призначення покарання, то колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається зі змісту вироку, ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні восьми епізодів крадіжок чужого майна, і ці дії були кваліфіковані за ст.15 - ч.3 ст.185 КК України та за ч.3 ст.185 КК України. При цьому ОСОБА_9 вчинив всі ці злочини в період іспитового строку, будучи засудженим 09 грудня 2015 року за ч.2 ст.296 КК України до двох років позбавлення волі.

І призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції повністю дотримався вимог ст. 65 КК України, та урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується задовільно, його неповнолітній вік, щире каяття у скоєному та призначив покарання у мінімальному розмірі передбаченому санкцією ч.3 ст.185 КК України.

При цьому, враховуючи кількість вчинених крадіжок та вчинення їх під час іспитового строку, підстав для застосування ст. 69 КК України, тобто призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого санкцією ч.3 ст. 185 КК України, як про це вказує обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, суд першої інстанції не вбачав, і з цим погоджується колегія суддів.

Крім того, призначаючи остаточне покарання обвинуваченому, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_9 вчинив дані злочини до повного відбуття покарання за попереднім вироком від 09 грудня 2015 року, і призначив покарання із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України, прийнявши рішення про часткове приєднання невідбутого покарання у виді 3 місяців позбавлення волі.

В ході апеляційного перегляду вироку, колегія суддів також не знайшла обставин, які б пом`якшили покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_9 злочинів, тобто підстав для застосування ст. 69 КК України до призначеного судом покарання шляхом зміни вироку, як про це просить обвинувачений в апеляційній скарзі, не вбачається, тому його апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Що стосується доводів обвинуваченого про повне відшкодування завданих збитків потерпілим, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ОСОБА_9 добровільно особисто шкоду потерпілим не відшкодовував, викрадені речі, якими він незаконно заволодів, повернуті працівниками правоохоронних органів законним володільцям.

Посилання ж на ті обставини, що обвинувачений з 8 років був позбавлений батьківського піклування, оскільки батько був в місцях позбавлення волі, самі по собі істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та не можуть слугувати підставами для застосування положень ст. 69 КК України.

Таким чином, підстав вважати покарання несправедливим внаслідок суворості, на думку колегії суддів, не має, як відсутні і обставини для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, при цьому колегія суддів звертає увагу і на чисельність епізодів злочинної діяльності ОСОБА_9 .

За таких обставин, призначене ОСОБА_9 покарання є необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Крім того, на підставі ч.5 ст. 72 КК України (в новій редакції) колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , який також засуджений оскаржуваним вироком від 11 жовтня 2016 року і заявив відповідне клопотання під час апеляційного розгляду, весь строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 11 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_9 , залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.

Зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 строк тримання під вартою із 24 травня 2016 року по 10 січня 2017року включно.

Зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк тримання під вартою із 19 лютого 2016 року по 10 січня 2017року включно.

Зарахування строку обом обвинуваченим провести з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі згідно вимог ч.5 ст.72 КК України.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

.