11-сс/775/274/2017(м)

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі кримінальне провадження №0000229 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 серпня 2017 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Кубанка Оренбургської області Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні слідчого відділу Управління СБ України в Донецькій області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000229 від 13 липня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 07 квітня 2014 року в м. Донецьку Донецької області під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади РФ та ЗС РФ створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі «ДНР»).

З метою сприяння насильницькій зміні меж території України, на виконання завдань силового блоку терористичної організації «ДНР» з 07 квітня 2014 року на частині території Донецької області групами осіб, котрі здійснювали захоплення адміністративних будівель органів влади та правоохоронних органів на території Донецької області, після незаконного заволодіння зброєю та боєприпасами із зазначених будівель, утворено ряд незаконних збройних формувань, що увійшли до складу силового блоку терористичної організації «ДНР» та підпорядковувались керівникам «ДНР».

Достовірно усвідомлюючи ці обставини, ОСОБА_7 08-09 липня 2017 року, діючи з корисливих мотивів, з метою сприяння злочинній діяльності терористичній організації «ДНР» щодо дестабілізації суспільно політичної обстановки та втрати авторитету органів державної влади України, за вказівкою учасника терористичної організації «ДНР» ОСОБА_8 (проходить військову службу в батальйоні « ІНФОРМАЦІЯ_2 » і фактично перебуває на тимчасово окупованій території та входить до складу не передбачених законом збройних формувань так званої «ДНР»), перевіз з м.Донецьк на підконтрольну територію України протипіхотну міну ПОМ-2 Р1, ручні осколкові гранати та запали до них та передав їх громадянину ОСОБА_9 .. Вказані предмети повинні були бути використані під час вчинення вибуху на території дислокації полку «Азов» у м.Маріуполь Донецької області, який задіяний у проведенні антитерористичної операції на території Донецької області. 10 серпня 2017 року за вказівкою учасника терористичної організації «ДНР» ОСОБА_10 . ОСОБА_7 перевіз з м.Донецьк на підконтрольну територію України предмети, схожі на ручні осколкові гранати типу РГД-5 у кількості 2 штук, предмети, схожі на тротилові шашки масою 400 гр. у кількості 6 штук та предмети, схожі на УЗРГМ у кількості 2 штук. Вказані предмети ОСОБА_7 повинен був доставити до м.Маріуполь та за вказівкою ОСОБА_8 передати невстановленій особі.

При цьому ОСОБА_7 , діючи з єдиним умислом на сприяння діяльності терористичній організації «ДНР», усвідомлював, що терористична організація «ДНР», діяльності якої він сприяє, функціонує на території України незаконно, та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії (зокрема, артилерійські обстріли), які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України, військовослужбовцями ЗС України та інших військових формувань України, задіяних у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей України.

Так, на початку липня 2017 року ОСОБА_7 прибув до м.Маріуполь Донецької області з м.Донецьк, з метою передачі громадянину ОСОБА_9 протипіхотної міни ПОМ-2 Р1, ручних осколкових гранат та запалів до них. Вказані предмети в подальшому повинні були бути використані для вчинення вибуху на території дислокації полку «Азов» у м.Маріуполь Донецької області, який задіяний у проведенні антитерористичної операції на території Донецької області. Вказані дії ОСОБА_7 виконував за вказівкою свого знайомого ОСОБА_11 (проходить військову службу в батальйоні « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), який в м.Донецьк на початку червня 2017 року під час зустрічі із ОСОБА_7 запропонував йому перевезти вищевказані предмети у м.Маріуполь Донецької області за винагороду у 500 доларів США, на що він погодився. 10 серпня 2017 року ОСОБА_7 на виконання раніше отриманого завдання від ОСОБА_8 здійснив перевезення на територію України предмети, схожі на ручні осколкові гранати типу РГД-5 у кількості 2 штук, предмети, схожі на тротилові шашки масою 400 гр у кількості 6 штук, та предмети, схожі на УЗРГМ у кількості 2 штук.

10 серпня 2017 року ОСОБА_7 було затримано в порядку, передбаченому ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

11 серпня 2017 року ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

12 серпня 2017 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області клопотання слідчого СВ Управління СБ України в Донецькій області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задоволено, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 08 жовтня 2017 року включно, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі за її змістом захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, як незаконну та необґрунтовану, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого, звільнивши ОСОБА_7 з під варти. Зазначає, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не є можливим, оскільки підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку повідомлено ОСОБА_7 , не є обґрунтованою. Вказує, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого не перевірив наявність обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу, передбачених ст.178 КПК України. Звертає увагу, що матеріали провадження не містять жодних даних з приводу того, що ОСОБА_7 був обізнаний про зміст посилки, яку він передав ОСОБА_9 , та мав умисел на вчинення терористичного акту, а також, що він взагалі якимось чином пов`язааний терористичною організацією.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, прокурора, який відстоював законність і обґрунтованість судового рішення, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Виходячи з вимог статей 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя дотримався вимог статей 177, 178, 193 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, наявність ризиків зазначених у ст.177 цього Кодексу, а також доведеність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст.178 КПК України повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Зазначена підозра судом правильно визнана обґрунтованою, оскільки матеріали провадження містять достатні дані з приводу цього, в тому числі: протоколи допитів підозрюваного ОСОБА_7 ; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_9 ; протокол огляду транспортного засобу від 10 серпня 2017 року; протокол пред`явлення для впізнання особи ОСОБА_9 ОСОБА_7 та протокол допиту свідків під час проведення пред`явлення для впізнання; протокол проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 , висновками вибухотехнічних експертиз; матеріали, зібрані оперативними підрозділами, що є у відповідності до ч.2 ст.99 КПК України доказом, а саме рапортами оперативних співробітників Управління СБ України в Донецькій області.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про наявність реальних ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, передбачених ст.177 КПК України.

Європейський суд в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, що само по собі може спонукати його до втечі шляхом виїзду за кордон або на територію, що на даний момент контролюється представниками терористичної організації «Донецька народна республіка», де він постійно проживає, що фактично підтверджується матеріалами кримінального провадження та самою підозрою, постійного місця мешкання в м.Маріуполі не має, зареєстрований на території, яка тимчасово окупована представниками терористичної організації «ДНР».

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, приймаючи рішення про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження; перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню або ж вчинення іншого кримінального правопорушення чи його продовження.

Колегія суддів також звертає увагу, що рішення слідчого судді в даному випадку цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини щодо забезпечення не тільки прав підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів з огляду на тяжкість та специфіку самої підозри, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства (рішення ЄСПЛ у справах Летельє проти Франції, W проти Швейцарії).

Крім того, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, правильно врахував вимоги ч.5 ст.176 КПК України, відповідно до яких інші види запобіжного заходу з врахуванням підозри ОСОБА_7 взагалі не можуть бути застосовані.

Тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу в саме такий спосіб процесуального примусу.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 серпня 2017 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів

Апеляційного суду Донецької області