Справа № 737/963/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/284/2017
Категорія - ст. 115 ч. 1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 13 липня 2016 року за № 0000221 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2016 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с/г. К-Маркса Кзилтуського району Кокчетавської області Республіка Казахстан, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, одружений, непрацюючий, проживаючий та зареєстрований по АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2015 року за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 (два) роки, -

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2015 року і за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку у законну силу залишено тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з дня його затримання 13 липня 2016 року.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_8 тримання його під вартою з 13 липня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у відповідності до положень ч.5 ст. 72 КК України.

Питання речових доказів вирішене в порядку ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 липня 2016 року близько 23 год. 30 хв., ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на подвір"ї господарства АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою умисного вбивства наніс ОСОБА_9 3 удари ножем в різні частини тіла, а саме один удар в область грудної клітки, один удар в область черевної порожнини та один удар в область лівого ліктя, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани на передній поверхні черевної стінки, що служить початком раньового каналу, який проникає в черевну порожнину, ушкоджуючи сальник та судини брижі клубової кишки, колото-різаної рани грудної клітки, різаної рани лівого ліктя, які за висновком судово-медичної експертизи № 165 від 13 липня 2016 року належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в прийомному покої Куликівської ЦРЛ від масивної крововтрати, що виникла внаслідок колото-різаного поранення живота із пошкодженням сальника і клубової кишки з брижею.

Своїми умисними діями, що виразились в умисному вбивстві ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 115 КК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 , перекваліфікувати його дії на ч.2 ст. 121 КК України та призначити покарання в межах санкції саме цієї статті. Посилаючись на п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», зазначає, що питання щодо умислу необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, а тому аналізуючи всі обставини, захисник переконаний, що у обвинуваченого був умисел на завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 внаслідок насильства потерпілого, від якого ОСОБА_8 захищався та яке створювало реальну небезпеку життю чи здоров`ю обвинуваченого, внаслідок чого останньому були спричинені легкі тілесні ушкодження.

Крім того, автор скарги звертає увагу на недотримання судом першої інстанції положень ст.ст. 23, 94 КПК України, оскільки оцінюючи зібрані докази та обґрунтовуючи мотиви, суд у вироку поклав в основу одні докази та критично оцінив інші, внаслідок чого і прийшов до необґрунтованого висновку про визнання вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

В запереченнях потерпілий ОСОБА_10 просить залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, а вирок суду без змін, оскільки доводи скарги є не чим іншим як намагання ухилитися від відповідальності за умисне вбивство.

Інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача, доводи захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію обвинуваченого, який підтримав свого адвоката, заслухавши думку прокурора, що заперечував проти задоволення апеляційної скарги вказавши на її безпідставність та наполягав на законності вироку місцевого суду, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає. Таке рішення колегія суддів ґрунтує наступним чином.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні ним умисного вбивства ОСОБА_9 підтверджується сукупністю доказів, зібраних по кримінальному провадженню в ході досудового розслідування, перевірених у судовому засіданні в установленому кримінальним процесуальнім законом порядку, та яким суд дав належну правову оцінку.

Так, сам обвинувачений у судовому засіданні вказав, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наносив потерпілому тілесні ушкодження з причин особистих неприязних стосунків.

Потім у веранді почалася між ними бійка, ОСОБА_8 при цьому сильно ударився головою, в подальшому бійка поступова перемістилася в двір та саме цей проміжок часу обвинувачений не пам`ятає.

Проте, факт нанесення Ревку ударів ножем саме обвинуваченим після закінчення сварки підтвердили свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 . Зокрема, свідок ОСОБА_12 показала, що 12 липня 2016 року в господарстві ОСОБА_13 між ним і ОСОБА_14 відбувся конфлікт, в ході якого ОСОБА_15 та інші присутні випроводили за межі господарства. Через незначний час ОСОБА_16 повернувся і одразу ж ОСОБА_17 , який зустрів його біля хвіртки у своє господарство, поскаржився присутнім в господарстві свідкам, в тому числі і ОСОБА_12 про те, що його ножем поранив ОСОБА_18 . Аналогічні показання щодо динаміки розвитку подій та заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 дали в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Обґрунтовано суд першої інстанції послався і на ряд інших доказів, давши їм правильну оцінку та виклавши у вироку, а тому вірно прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Наведені докази спростовують доводи апеляційної скарги захисника про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого.

Необґрунтованими колегія суддів вважає доводи автора скарги у тій частині, де він посилаються на те, що ОСОБА_19 в момент сварки з ОСОБА_20 мав умисел лише на заподіяння тілесних ушкоджень.

Так, дії ОСОБА_20 , які в апеляційній скарзі вказані як протиправні, на які посилається апелянт, закінчилися у веранді будинку, де вони знаходилися в момент сварки, і потреби захищатися з ножем від дій потерпілого та заподіювати тілесні ушкодження вже на подвір`ї у обвинуваченого не було. Як встановлено судом, ОСОБА_8 повернувся до себе додому, узяв ніж, з яким прийшов додому до ОСОБА_9 і умисно заподіяв йому тілесні ушкодження біля хвіртки господарства. За таких обставин, дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати як умисне убивство.

Крім того, обвинуваченим було нанесено три удари ножем в різні частини тіла потерпілого, що жодним чином в такій ситуації не свідчить лише про намір нанесення тілесних ушкоджень, а навпаки вказує на умисел щодо вбивства потерпілого ОСОБА_20 .

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що ОСОБА_8 скоїв умисне вбивство, а саме враховуючи кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого - обвинувачений ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин наніс потерпілому удари ножем у життєво важливі органи грудну клітку та черевну порожнину, суд приходить до переконання, що обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого та свідомо допускав їх настання. Висновком судово-медичної криміналістичної експертизи підтверджується, що тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого, утворились від дії предмета з колючо-ріжучими властивостями, яким може бути ніж, вилучений у господарстві обвинуваченого.

Таким чином, обставини, що зумовили конфлікт, характер насильства, застосований потерпілим, який не створював реальної небезпеки життю чи здоров`ю обвинуваченого, завдання обвинуваченим трьох ударів ножем у життєво важливі органи живіт та грудну клітку, свідчать про те, що ОСОБА_8 скоїв умисне вбивство потерпілого ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.

Колегія суддів наголошує, що доводи захисника не відповідають дійсності, оскільки про це вказує і подальша поведінка обвинуваченого, який навіть не намагався вчинити дії щодо надання відповідної допомоги потерпілому чи кликати на допомогу собі для захисту.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не перекваліфікував його дії за ч.2 ст.121 КК України.

З таким висновку суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки такі висновки є законними та обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутні ознаки необхідної оборони, оскільки при даному розвитку конфлікту між обвинуваченим та потерпілим були відсутні певні умови для необхідної оборони, оскільки як слідує з ряду встановлених та перевірених доказів, сам конфлікт закінчився у веранді господарства ОСОБА_9 .

Необґрунтованими визнає колегія суддів також доводи адвоката в тій частині, де вони посилаються на те, що у обвинуваченого ОСОБА_19 не було умислу на заподіяння смерті потерпілому Ревку і про це він ввесь час наголошував, оскільки ці свідчення обвинуваченого направленні на пом`якшення покарання. Крім того, такі показання спростовують показаннями вже вказаних свідків, а також показаннями свідка ОСОБА_21 , яка показала, що почула з вулиці лайку свого чоловіка, крики, вийшла на веранду, з боку траси чула крики, ОСОБА_8 забіг у хату кричав «стій, уб`ю». Згодом зайшов до хати та сказав, щоб вона ішла у хату, чекала гостей. А тому показання обвинуваченого, що він не пам`ятає розвитку усіх подій та не мав умислу на вбивство, колегія суддів вважає такими, що покликані завести суд в оману.

Крім того, згідно висновку судово-медичної експертизи № 996 від 08 вересня 2016 року у гр. ОСОБА_8 маються тілесні ушкодження у вигляді: подряпин на обличчі, кистях обох верхніх кінцівок, синців та забиття м"яких тканин шиї, обох верхніх кінцівок, котрі виникли від дії тупих предметів і як усі в сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров"я чи незначної стійкої втрати працездатності та могли утворитись 12 липня 2016 року. У крові та сечі ОСОБА_8 виявлено алкоголь в концентрації в крові - 1,5‰, в сечі - 1,8‰, що може відповідати межі між легким та середнім ступенем алкогольного сп`яніння (а.с.89- 90). Тому показання щодо відсутності умислу на позбавлення особи життя та забуття певних обставин події суд розцінює як захисну версію.

Також суд враховує, що ОСОБА_8 будучи раніше судимим та маючи не зняту і непогашену судимість за злочин, пов`язаний з посяганням на життя і здоров`я людини, вчинив нове особливо тяжке кримінальне правопорушення, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення та схильність до вчинення кримінальних правопорушень направлених проти життя та здоров`я особи.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б були безумовними підставами для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Дії ОСОБА_8 за ст. 115 ч. 1 КК України органами досудового розслідування і судом кваліфіковані правильно.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено у відповідності із ст.65 КК України в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, з урахуванням вимог Загальної частини КК України,з урахуванням ступені тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 без змін.

На підставі ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, починаючи з 12 грудня 2016 року по 31 березня 2017 року, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили і підлягає виконанню з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4