Справа №591/3295/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/105/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Суми, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз 31.07.2009 року Путивльським райсудом Сумської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст.309, 70 КК України до позбавлення волі на строк 6 років, звільнився по відбуттю строку покарання,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України

з участю прокурора - ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2016 року відносно ОСОБА_6 надійшли апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 .

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання змінити, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на два роки із звільненням ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням. В іншій частині вирок залишити без змін.

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 просить вирок районного суду відносно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з призначенням засудженому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за цим законом у виді 4 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без зміни.

Як вбачається з вироку суду, 08 червня 2016 року, у денний час доби, більш точного часу встановити в ході досудового розслідування, не вдалось можливим, ОСОБА_6 , перебуваючи на сьомому поверсі будинку АДРЕСА_2 , звернув увагу на кладове приміщення, дерев`яні двері якого мали на його погляд не надійний замок. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконні заволодіння чужим майном, таємно, повторно, переконавшись, що його дії залишаються непоміченими, шляхом підбору ключа, що належать особисто йому, відчинив замок та проник у кладове приміщення, власником якого є ОСОБА_10 звідки викрав майно, яке належить ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , завдавши потерпілим майнової шкоди на суму 1126 грн.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання за цим законом у виді 3 років позбавлення волі

Строк відбуття покарання рахувати з дня затримання з 08.06.2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_6 строк перебування його під вартою з 08.06.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Судові витрати відшкодовані за рахунок обвинуваченого.

Питання речових доказів вирішено в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що:

- при призначенні покарання судом не враховано, що обвинувачений належні висновки для себе зробив, став на шлях виправлення, потерпілі його пробачили, а тому, при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину суд мав право застосувати до підзахисного при призначенні покарання положення ст. ст. 69, 75 КК України призначивши покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті та звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Вимоги поданої апеляційної скарги прокурор мотивує тим, що:

- при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_6 , вчинено корисливий злочин, який є тяжким злочином та безпідставно призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, проте ці обставина істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину та є складовою одного пункту ч. 1 ст. 66 КК України;

- позитивна характеристика за місцем мешкання це відомість, яка характеризує особу та визнана судом, як пом`якшуюча покарання обставина, однак, ця обставина істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину,

- суд при ухваленні вироку визнає обставиною, яка пом`якшує покарання сімейний стан обвинуваченого, проте, ОСОБА_6 після звільнення з місць відбування покарання не вжив ніяких заходів для працевлаштування та утримання свої родини, а став на злочинний шлях вчинення корисливих кримінальних правопорушень;

- призначаючи покарання, суд не об`єктивно оцінив дані, які характеризують особу ОСОБА_6 , зазначивши про те, що обвинувачений неодноразово засуджувався та відбував реально покарання у виді позбавлення волі на певний строк, однак на шлях виправлення не став, а продовжив після відбуття покарань вчинення корисливих злочинів, що свідчить про те, що належних висновків після застосування примусу з боку держави для себе він не зробив.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

У поданих на апеляційну скаргу прокурора запереченнях, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, вважаючи її необґрунтованою.

Заслухавши доповідь головуючого судді про зміст оскарженого судового рішення, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити вимоги поданої захисником апеляційної скарги, та відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та підтримала апеляційну скаргу прокурора, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та у поданих апеляційних скаргах не оспорюються.

Дії ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України кваліфіковано вірно.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд мав право застосувати до нього ст.ст. 69, 75 КК України, призначивши покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті та звільнити від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Крім того, судом враховано стан здоров`я обвинуваченого та його сімейний стан.

Поряд з цим, колегія суддів враховує те, що при застосуванні положень ст. ст. 69, 75 КК України враховуються дані також і про особу обвинуваченого. Тому, приймаючи до уваги те, що обвинувачений маючи не зняту та не погашену судимість не зробив для себе належних висновків і знову вчинив злочин, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення.

А тому, на думку колегії суддів, з урахуванням зазначених даних про особу обвинуваченого, відсутні обґрунтовані підстави щодо застосування відносно нього положень ст.69 та ст. 75 КК України.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на порушення судом закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, на думку колегії суддів також є необгрунтованими.

При призначенні ОСОБА_6 покарання судом враховано те, що заподіяна потерпілим шкода відшкодована, думка потерпілих, які просили суворо його не карати.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що після звільнення з місць відбування покарання ОСОБА_6 не вжив ніяких заходів для працевлаштування та утримання своєї родини, на думку колегії в цілому не впливають на правильність висновків суду, оскільки судом саме з урахуванням всіх обставин кримінального провадження було призначено обвинуваченому до відбування реальне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції передбаченої ч.3 ст. 185 КК України.

Доводи прокурора про те, що щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину є складовою одного пункту ч. 1 ст. 66 КК України, на думку колегії є безпідставними, оскільки за своїм змістом дані обставини розкривають різні критерії оцінки поведінки обвинуваченого.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, належним чином дослідив усі обставини кримінального провадження, оцінив перевірені докази, правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України та з урахуванням положень ст. 65 КК України в цілому призначив справедливе покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтованих доводів, які б свідчили про наявність підстав для зміни чи скасування вироку суду, апеляційні скарги захисника та прокурора не містять.

За таких обставин, з урахуванням вищезазначеного колегія суддів прийшла до висновку про те, що відсутні підстави для задоволення вимог зазначених в апеляційних скаргах захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 .

З урахуванням даних щодо звільнення ОСОБА_6 29.09.2016 року із Сумського СІЗО УДПтС України в Сумській області у зв`язку з закінченням строку тримання під вартою (а.п. 145) є підстави зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08 червня 2016 року по 29 вересня 2016 року включно, в порядку визначеному ч.5 ст. 72 КК України, із співвідношення: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 28 вересня 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 - без задоволення.

Зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08 червня 2016 року по 29 вересня 2016 року включно, в порядку визначеному ч.5 ст. 72 КК України, із співвідношення: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.