Дата документу Справа № 335/7006/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/191/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/7006/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія - ст. 364 ч. 2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003592, за апеляційною скаргою процесуального прокурора на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 364 КК України, внесеному в ЄРДР за № 0003592 від 08.08.2015 року повернуто до Запорізької місцевої прокуратури № 2.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні, із Запорізької місцевої прокуратури № 2 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0003592 від 08.08.2015 року.

Під час підготовчого судового засідання суд встановивши, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України зазначив наступне.

Відповідно до обвинувального акту злочин є закінченим з моменту здійснення оплати за договором № СЕМТДЗОГ-230315 від 23.03.2015 року на підставі платіжного доручення №251 від 07.04.2015 року.

Разом з тим, в обвинувальному акті не зазначено, ким було складено та підписано платіжне доручення, хоча це має суттєве значення. Не зазначено адресу місцезнаходження Управління державної казначейської служби у Комунарському районі м. Запоріжжя, у якій сплачені грошові кошти. Тобто не зазначено місце вчинення злочину. Таким чином, зазначений факт позбавив суд можливості в підготовчому судовому засіданні правильно визначити територіальну підсудність даного кримінального провадження.

Крім того, суд зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 412 КПК України судові рішення у будь-якому разі підлягають скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

Правильно визначити підсудність кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні суд не мав можливості, а зміна підсудності в ході судового розгляду положеннями КПК України не передбачена.

За таких обставин, суд першої інстанції повернув обвинувальний акт прокурору.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за наслідками підготовчого судового засідання вже повертався прокурору ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. Відповідна ухвала була оскаржена прокурором та ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28.09.2016 року скасована. Проте, суд повторно як підставу повернення обвинувального акту прокурору вказав, що не зазначено, ким було складено та підписано платіжне доручення, адресу місцезнаходження Управління державної казначейської служби. Крім цього, суд зазначив, що злочин вважається закінченим з моменту здійснення оплати за договором № СЕМТДЗОГ-230315 від 23.03.2015 року на підставі платіжного доручення №251 від 07.04.2015 року. Однак, у судовому засідання прокурором надавались відповідні пояснення, а саме, що ОСОБА_7 ставиться у вину підписання додаткових угод до договору про закупівлю товару за державні кошти № СЕМТДЗОГ-230315 від 23.03.2015 року, а перерахування грошей через Управління державної казначейської служби у Комунарському районі є наслідком скоєного злочину. Більш того, у матеріалах провадження є вилучене платіжне доручення №251 від 07.04.2015 року, підписане ОСОБА_7 та головним бухгалтером комунальної установи, яке може бути досліджене під час судового розгляду.

При цьому, в ухвалі Апеляційного суду Запорізької області від 28.09.2016 року вказано про чітке зазначення органом досудового розслідування місця вчинення злочину, та зауважено, що не зазначення в обвинувальному акті адреси Управління державної казначейської служби у Комунарському районі м. Запоріжжя, яке є установою з обслуговування розрахунків бюджетних установ, - не є обставиною, що стосується доведеності обвинувачення. Вважає, що повторне повернення обвинувального акту з підстав, визнаних Апеляційним судом Запорізької області незаконними, свідчить про упереджене ставлення судді та свідоме допущення порушень вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити нове підготовче судове засідання у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого та його захисників, які просили ухвалу районного суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та вислухавши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга процесуального прокурора задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Нормами ст.ст. 291, 109 КПК України закріплені вимоги до форми та змісту обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, недотримання яких та інших норм закону відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України дає суду підстави для прийняття відповідного рішення.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадження підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Колегія суддів погоджується з посиланням суду першої інстанції на те, що частина 2 статті 364 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_7 передбачає матеріальний склад злочину, оскільки склад злочину утворюється тільки у разі заподіяння тяжких наслідків, якщо вони полягають у заподіянні матеріальних збитків, що у 250 і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доході громадян і злочин. Відповідно до обвинувального акту злочин є закінченим з моменту здійснення оплати за договором №СЕМТДЗОГ-230315 від 23.03.2015 року на підставі платіжного доручення №251 від 07.04.2015 року. Разом з тим, в обвинувальному акті не зазначено, ким було складено та підписано платіжне доручення, хоча це має суттєве значення для детальної інформації обвинуваченого про характер і причину обвинувачення висунутого проти нього, причетності до інкримінованого злочину, і можливості останнього захищатися від висунутого обвинувачення.
Слід зазначити, що для того що б не порушувати права обвинуваченого на захист, у відповідності до норм ч. 3 ст. 42 КПК України, - підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Згідно з положеннями п. "а" ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною згідно з Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення, висунутого проти нього.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року у справі "Ващенко проти України" Суд зазначив, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

В рішенні від 25 липня 2000 року у справі "Маттоціа проти Італії" Суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції.

В рішенні від 09 жовтня 2008 року у справі "Абрамян проти Росії" Суд зазначив, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Разом з тим, посилання суду на те, що не зазначено місце вчинення злочину, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки даній обставині вже була надана відповідна оцінка в ухвалі Апеляційного суду Запорізької області від 28.09.2016 року (а.п.152-153).
Висновки суду першої інстанції щодо встановлених недоліків обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст.291 КПК України та необхідність у зв`язку з цим повернення його прокурору, через неконкретність обвинувачення, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, і сумнівів у колегії суддів не викликають.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що встановлена районним судом невідповідність обвинувального акту вимогам закону позбавляє суд розглянути кримінальне провадження по суті та прийняти законне і обґрунтоване рішення у відповідності до закону, а тому ухвала суду першої інстанції скасуванню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора, задоволенню не підлягає.
До того ж прокурору при усуненні недоліків в обвинувальному акті слід провести всі обов`язкові процесуальні дії, які є передумовою для направлення обвинувального акту до суду, оскільки відповідно до ст. 42 КПК України обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення він обвинувачується, а тому саме на прокурора покладений обов`язок доведення до такої особи змісту обвинувачення через вручення копії обвинувального акту.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу процесуального прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 364 КК України, внесеному в ЄРДР за № 0003592 від 08.08.2015 року повернуто до Запорізької місцевої прокуратури № 2, без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4