Справа № 278/275/17
В И Р О К
Іменем України
27 лютого 2017 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047, стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баштино Кіровоградської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
в с т а н о в и в:
У невстановлений день грудня 2015 року близько 20 години ОСОБА_4 на власному автомобілі "ВАЗ 2103" підвозив двох невідомих чоловіків з с. Кам`янка до с. Лісове Житомирського району. Приїхавши до свого будинку за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 близько 20 год. 30 хв. цього ж дня в салоні свого автомобіля у забутій одним з невідомих пасажирів чоловічій куртці виявив боєприпас ручну наступальну гранату "РГД-5" із засобом підриву уніфікованим підривачем типу УЗРГМ, якою без передбаченого постановою Верховної Ради України "Про право власності на окремі види майна" від 24.01.1995, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 року № 662, дозволу заволодів і таким чином незаконно її придбав, після чого переніс названий боєприпас до подвір`я вказаного будинку за місцям свого проживання в с. Кам`янка, де незаконно без передбаченого названими нормативно-правовими актами дозволу зберігав до 25 грудня 2016 року, коли його було вилучено працівниками поліції.
Зазначеними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
18 січня 2017 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні названого злочину.
27 січня 2017 року між прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якого сторони визнають правильність кваліфікацій дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України та узгоджують вид і міру покарання ОСОБА_4 у виді трьох років позбавлення волі зі звільненням підозрюваного на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.
Вирішуючи питання про відповідність цієї угоди вимогам КПК України та закону, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, є тяжким злочином, провадження не здійснюється щодо юридичної особи та у провадженні не бере участь потерпілий, тобто сторони при укладенні угоди дотримались вимог ч. 4 ст. 469 КПК України, оскільки угода про визнання винуватості може бути укладена щодо злочинів такого ступеню тяжкості.
Зміст угоди відповідає вимогам, встановленим ст. 472 КПК України, угода також містить передбачені ст. 473 КПК України наслідки її укладення та затвердження.
Укладення угоди між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором є добровільним, сторони цілком розуміють наслідки угоди, обмеження в праві на оскарження вироку суду та наслідки невиконання вимог угоди.
Не встановлено невідповідності інтересам суспільства умов угоди та ці умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб.
Для визнання винуватості ОСОБА_4 наявні фактичні підстави.
Узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину. Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань не вбачається.
Прокурор, захисник, обвинувачений ОСОБА_4 висловили одностайну думку про затвердження угоди про визнання винуватості. Обвинувачений вказав, що фактичні обставини, як вони зазначені у обвинувальному акті, відповідають дійсності, вину визнає повністю.
Відомості про речові докази та процесуальні витрати матеріали провадження не містять.
Підстав для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 469, 472, 474-475 КПК України, суд
у х в а л и в:
Затвердити у кримінальному провадженні № 0000047 угоду про визнання винуватості від 27 січня 2017 року між прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням протягом одного року шести місяців іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з цим органом.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області. При цьому вирок може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначене покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення їм наслідків укладення угоди, а прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1