Справа №487/3640/16-к 02.06.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/149/17 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 358 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2 червня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів ОСОБА_5 та ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001102, за апеляційною скаргою прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, українця, громадянина України, раніше не судимого, інваліда 3-ї групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним злочинів,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_8 ,
захисник ОСОБА_9 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2016 року відносно ОСОБА_8 скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено покарання: за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 1 року 2 місяців обмеження волі, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 1 року 2 місяців обмеження волі.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнути з обвинуваченого на проведення судово-почеркознавчої експертизи 1407 грн. 36 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2016 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним злочинів.

Процесуальні витрати на проведення експертизи в сумі 1407 грн. 36 коп. покладено на рахунок держави.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Вважає вирок суду стосовно ОСОБА_8 незаконним та необґрунтованим.

Стверджує, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинами кримінального провадження.

Вказує, що показання обвинуваченого ОСОБА_8 , які покладені судом в основу виправдувального вироку, щодо його невинуватості спростовуються показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , письмовими доказами, а саме: висновком експерта судово-почеркознавчої експертизи, постановою про визнання речового доказу, протоколом огляду речового доказу, листом ТОВ «Регіональний учбовий центр», заявою директора ПП «ЖЕК-10» ОСОБА_12 .

На думку апелянта, надані докази судом оцінені неповно, не в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, відокремлено один від одного, із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у підробленні документу, який видається установою, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, при наступних обставинах.
Згідно наказу (розпорядження) №106/1-к від 16 жовтня 2012 року, ОСОБА_8 був прийнятий на роботу до ПП «ЖЕК-10» на посаду електрика 4 розряду.
Для виконання обов`язків електрика 4 розряду ОСОБА_8 необхідно пройти перевірку знань з охорони праці, відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про охорону праці» та Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань охорони праці, затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці №15 від 26 січня 2005 року, яку ОСОБА_8 з 2011 року не проходив.
В зв`язку з чим, у невстановлений в ході досудового розслідування час та місце, приблизно в жовтні 2012 січні 2013 року, ОСОБА_8 підробив документ, а саме: посвідчення електрика, видане ТОВ «Ліски-М», б/н від 20.03.2009, шляхом внесення рукописних записів, а саме недостовірних даних у відповідні графи розділів «Результати перевірки знань з охорони праці (Правил безпеки, інструкції з охорони праці)», «Результати перевірки знань з технології робіт (Правила експлуатації, виробничої інструкції)», «Результати перевірки знань правил пожежної безпеки» від 13.03.2011, 28.03.2012 та 16.03.2013 з відмітками про проходження інструктажів в графах посвідчення електрика, та які були засвідчені печатками ПП «ЖЕК-10».
Описані дії стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 358 КК України.
Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у використанні завідомо підробленого документу. За версією органу досудового розслідування, вказаний злочин вчинено при наступних обставинах.
У невстановлений в ході досудового розслідування час та місце, приблизно в жовтні 2012 січні 2013 року, ОСОБА_8 підробив документ, а саме: посвідчення електрика, видане ТОВ «Ліски-М», б/н від 20.03.2009, шляхом внесення рукописних записів, а саме недостовірних даних у відповідні графи розділів «Результати перевірки знань з охорони праці (Правил безпеки, інструкції з охорони праці)», «Результати перевірки знань з технології робіт (Правила експлуатації, виробничої інструкції)», «Результати перевірки знань правил пожежної безпеки» від 13.03.2011, 28.03.2012 та 16.03.2013 з відмітками про проходження інструктажів в графах посвідчення електрика, та які були засвідчені печатками ПП «ЖЕК-10».
Після чого, у невстановлений в ході досудового розслідування час, приблизно у грудні 2012 січня 2013 року, ОСОБА_8 використав підроблене посвідчення шляхом надання його до ПП «ЖЕК-10» за адресою: м. Миколаїв, вул. Будьонного, б.44 для підтвердження факту проходження ним перевірки знань з охорони праці (Правил безпеки, інструкції з охорони праці), з технології робіт (Правила експлуатації, виробничої інструкції) та перевірки знань правил пожежної безпеки від 13.03.2011, 28.03.2012 та 16.03.2013 з метою допуску до виконання обов`язків електрика 4 розряду.
Описані дії стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 4 ст. 358 КК України.

Оцінивши безпосередньо досліджені докази за правилами ст. 94 КПК України у їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи загальну засаду кримінального провадження - презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини (поза розумним сумнівом), обов`язки доказування, які за загальними правилами покладаються на слідчого, прокурора, відповідно до ст.ст. 91, 92 КПК України, а також положення ст. 62 ч. 3 Конституції України про необхідність тлумачити усі сумніви щодо доведеності вини особи на її користь, суд дійшов висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази не спростовують показань обвинуваченого про відсутність в нього умислу на підробку свого ж посвідчення електрика, про його необізнаність саме про підробку вказаного посвідчення, про невикористання посвідчення після внесення в нього записів з метою допуску до виконання робіт електрика 4-го розряду.
Судом встановлено, що ОСОБА_8 з жовтня 2012 по 25 березня 2013 року працював у ПП «ЖЕК-10» електриком 4-го розряду. До цього, 20.03.2009 р. йому було видано посвідчення електрика в ТОВ «Ліски-М», в якому зазначалась дата останньої перевірки знань ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після прийняття на роботу в ПП «ЖЕК-10» ОСОБА_8 виконував покладені на нього обов`язки електрика, в тому числі працював в групі з електриком ОСОБА_11 . На початку 2013 року ОСОБА_8 вніс записи в своє посвідчення електрика про щорічне проходження перевірки знань 13.03.2011, 28.03.2012, 13.03.2014. Після цього вказані записи за невстановлених обставин завірені печаткою ПП «ЖЕК-10», але підпис голови комісії з перевірки знань відсутній.
За висновками суду, не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_8 в суді у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358 ч. 4 ст. 358 КК України, і вичерпані можливості їх отримати з огляду на те, що після інкримінованої ОСОБА_8 події сплинув значний час (майже 4 роки) і стороною обвинувачення не наводились доводи на користь протилежного.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційний скарзі, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, а вирок суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, дослідивши обставини кримінального провадження та дослідивши докази, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок суду першої інстанції ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 з жовтня 2012 по 25 березня 2013 року працював у ПП «ЖЕК-10» електриком 4-го розряду. До цього, 20 березня 2009 року, йому було видано посвідчення електрика в ТОВ «Ліски-М», в якому зазначалась дата останньої перевірки знань 31 березня 2010 року. Після прийняття на роботу в ПП «ЖЕК-10» ОСОБА_8 виконував покладені на нього обов`язки електрика, в тому числі, працював в групі з електриком ОСОБА_11 . На початку 2013 року ОСОБА_8 вніс записи в своє посвідчення електрика про щорічне проходження перевірки знань 13 березня 2011 року, 28 березня 2012 року, 13 березня 2014 року. Після цього вказані записи за невстановлених обставин завірені печаткою ПП «ЖЕК-10», але підпис голови комісії з перевірки знань відсутній.
Ці обставини, як і справжність відтиску печатки сторонами не заперечувалась.
Відповідно до п. 3.1. Типового положенням про порядок проведення навчання і перевірки знань з охорони праці, затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці № 15 від 26 січня 2005 року, та яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2005 року № 231/10511, працівники під час прийняття на роботу і в процесі роботи, а також учні, курсанти, слухачі та студенти під час трудового і професійного навчання проходять на підприємстві за рахунок роботодавця інструктажі, навчання та перевірку знань з питань охорони праці, надання домедичної допомоги потерпілим від нещасних випадків, а також правил поведінки у разі виникнення аварії.
Пунктом 3.9. вказаного положення визначено, що перевірка знань працівників з питань охорони праці на підприємстві здійснюється комісією з перевірки знань з питань охорони праці підприємства, склад якої затверджується наказом (розпорядженням) роботодавця. Головою комісії призначається керівник підприємства або його заступник, до службових обов`язків яких входить організація роботи з охорони праці, а в разі потреби створення комісій в окремих структурних підрозділах їх очолюють керівник відповідного підрозділу чи його заступник.
За такого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що організація та проведення навчання з охорони праці та перевірки знань покладено саме на роботодавця, а не на працівника.
До такого висновку дійшла і колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області при ухваленні рішення 17 лютого 2015 року.
Оцінивши безпосередньо досліджені судом докази за правилами ст. 94 КПК України у їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи загальну засаду кримінального провадження - презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини (поза розумним сумнівом), обов`язки доказування, які за загальними правилами покладаються на слідчого, прокурора, відповідно до ст. 91, 92 КПК України, а також положення ст. 62 ч. 3 Конституції України про необхідність тлумачити усі сумніви щодо доведеності вини особи на її користь, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази не спростовують показань обвинуваченого про відсутність в нього умислу на підробку свого ж посвідчення електрика, про його необізнаність саме про підробку вказаного посвідчення, про невикористання посвідчення після внесення в нього записів з метою допуску до виконання робіт електрика 4-го розряду.
З цим висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Так, як слідує з показань обвинуваченого ОСОБА_8 , які той надавав і в ході розгляду провадження в суді першої інстанції і під час апеляційного розгляду, записи в посвідчення він вніс з метою проходження перевірки знань за вказівкою майстра ПП «ЖЕК-10» ОСОБА_13 , у якого поганий зір, якому він підпорядковувався і від якого систематично вимагав організувати перевірку знань. Саме для цього він передав ОСОБА_13 посвідчення і посприяв його заповненню. Через деякий час ОСОБА_13 повернув йому посвідчення із записами, завіреними печаткою ПП «ЖЕК-10». Фактичне не проведення перевірки, він зрозумів як відсутність необхідності реально проводити таку перевірку його знань та відповідати на запитання, оскільки проходив первинне навчання, має необхідний обсяг знань та навичок і виконує обов`язки електрика. Також він не знав про відсутність на підприємстві відповідної комісії.
Як вбачається з даних оригіналу посвідчення виданого на ім`я ОСОБА_8 20 березня 2009 року товариством з обмеженою відповідальністю «Ліски-М» (а.п. 25), в ньому маються записи про проходження первинної та повторної перевірки знань 20 березня 2009 року «первична» та 31 березня 2010 року «повторна», які засвідчені печаткою ТОВ «Ліски-М» та підписом голови комісії.
Згідно даних листів ТОВ «Ліски-М» від 23 лютого 2016 року та від 29 червня 2016 року, а також доданих до них документів, (а.п. 27 - 33), ОСОБА_8 працював у вказаному підприємстві, проходив перевірку знань з охорони праці та правил пожежної безпеки, йому видавалось посвідчення електрика 20 березня 2009 року, а повторна перевірка знань була з 31 березня 2010 року по 31 березня 2011 рік.
Тобто, ОСОБА_8 проходив первинну та повторну перевірку знань з охорони праці.
Також як слідує з даних оригіналу посвідчення виданого на ім`я ОСОБА_8 20 березня 2009 року товариством з обмеженою відповідальністю «Ліски-М» (а.п. 25), в ньому зазначено про проходження перевірки знань «повторна» з охорони праці, з технології робіт, правил пожежної безпеки 19.03.2011, 28.03.2012, 16.03.2013. В графі «підпис голови комісії» навпроти вказаних записів підписи відсутні. Також маються печатки приватного підприємства «ЖЕК-10», які засвідчують вказані записи.
Виходячи з даних висновку експерта №1034 від 2 червня 2016 року (а.п. 47 53), рукописні записи у посвідченні б/н на ім`я ОСОБА_8 , виданому 20.03.2009 року ТОВ «Ліски-М», в графах розділів: «Результати перевірки знань з охорони праці (правила безпеки, інструкції з охорони праці)» від 13.03.2011, 28.03.2012 та 16.03.2013; «Результати перевірки знань з технології робіт (Правила експлуатації, виробничі інструкції)» від 13.03.2011, 28.03.2012 та 16.03.2013; «Результати перевірки знань правил пожежної безпеки» від 13.03.2011, 28.03.2012 та 16.03.2013, виконані ОСОБА_8 .
Однак стороною обвинувачення, як вірно було зазначено судом першої інстанції, не надані докази, що записи в посвідченні електрика, внесені ОСОБА_8 , були здійснені саме з метою підробки і належним чином ним оформлені завірені підписом голови комісії та завірені печаткою підприємства ПП «ЖЕК-10», де він працював. Вказані записи могли і не бути завірені печаткою підприємства у разі встановлення їх незаконності.
Ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надані докази того, що обвинувачений достовірно знав про неможливість проходження перевірки знань на підприємстві ПП «ЖЕК-10», де він працював.
Також не надані докази того, що обвинувачений мав доступ до печатки ПП «ЖЕК-10».
Як слідує з показань свідка ОСОБА_11 , в 2012-2013 роках працював разом із ОСОБА_8 в парі в ПП «ЖЕК-10», у тому числі, при виконанні робіт з підвищеною небезпекою, де повинно працювати два електрика.
Факт виконання обов`язків електрика ОСОБА_8 в період його роботи в ПП «ЖЕК-10» знайшов підтвердження і в показаннях свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , які, відповідно, є головним інженером та керівником.
За такого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність беззаперечних доказів наявності у обвинуваченого прямого умислу підробити записи про проходження перевірок знань в посвідченні електрика та використати посвідчення, як підроблене, з метою допуску до виконання обов`язків електрика 4-го розряду, до виконання яких він і так був допущений.
Дані про те, що обвинувачений ОСОБА_8 відмовлявся від проходження відповідного навчання або за результатами перевірки знань показав незадовільний результат, ані під час судового розгляді в суді першої інстанції, ані в ході повторного дослідження обставин під час апеляційного розгляду не встановлені.
Не встановлено факт підроблення обвинуваченим ОСОБА_8 посвідчення електрика і рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 17 лютого 2015 року в цивільній справі за апеляційною скаргою представника приватного підприємства «ЖЕК-10» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 4 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_8 до приватного підприємства «ЖЕК-10» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Враховуючи наведене, з урахуванням вимог ст. 17 КПК України, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про не встановлення достатніх доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, і вичерпання можливості їх отримати.
Твердження апелянта щодо спростування показань обвинуваченого ОСОБА_8 показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , письмовими доказами, є необгрунтованими, так як не знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду даного кримінального провадження.

Вирок суду стосовно ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим. Висновки суду, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинами кримінального провадження. Всі досліджені докази вірно оцінені судом першої інстанції за правилами ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку для ухвалення виправдувального вироку щодо визнання ОСОБА_8 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та виправдання за недоведеністю вчинення ним злочинів, а тому доводи апелянта і з цього приводу є безпідставними.
Підстав для скасування вироку, а від так і задоволення апеляційної скарги прокурора апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2016 року, яким ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним злочинів, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: