Єдиний унікальний номер 725/4956/13-к
Номер провадження 1-кс/725/367/13
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.06.2015 Першотравневий районний суд м.Чернівців
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Чернівці заяву захисника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про роз`яснення ухвали слідчого судді, -

ВСТАНОВИВ:
Захисник ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про роз`яснення ухвали слідчого судді від 28.08.2013 року.

У поданій заяві посилався на те, що в ухвалі зазначено, що 22.08.2013 року винесено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України. Вважає, що роз`ясненню підлягає ухвала в частині (визначення) ідентифікації особи, яка 22.08.2013 року здійснила винесення (оголошення) ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України.

Захисник також вказував на те, що суд має зазначити, яка саме особа виносила підозру (слідчий, прокурор), оскільки ОСОБА_4 на момент оголошення підозри був депутатом Заставнівської міської ради, у зв`язку з чим підозру йому міг оголосити лише належний прокурор.

Крім того, захисник посилався на те, що також роз`ясненню підлягають положення мотивувальної частини ухвали суду від 28.08.2013 року, в яких зазначено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Просив з наведених підстав роз`яснити ухвалу слідчого судді від 28.08.2013 року.

Захисник ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти поданої заяви. Зазначив, що ухвала слідчого судді від 28.08.2013 року є зрозумілою, містить усі необхідні відомості та не потребує роз`яснення.

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали поданої заяви, а також матеріали кримінального провадження №725/4956/13к за клопотанням про надання дозволу на затримання з метою приводу, приходить до наступного:

Так, у відповідності до вимог ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення не змінюючи при цьому його зміст.

За змістом ст. 3 ч.1 п. 18 КПК України слідчий суддя суду першої інстанції здійснює у порядку передбаченому цим Кодексом, судовий контроль за дотриманням прав, свобод у кримінальному провадженні.

Норми КПК України передбачають можливість використання положень ст.380 КПК України під час розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора на досудовому розслідуванні - розділ ІІІ, Глава 26 параграф 1, ст. 306 КПК України.

Отже, кримінальним процесуальним законом визначено, що положення про роз`яснення судового рішення можуть застосовуватися не тільки до судових рішень, постановлених за наслідками судового провадження, тобто кримінального провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, Верховним Судом України та за нововиявленими обставинами, а так само і до ухвал слідчих суддів, постановлених за наслідками розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Як було встановлено судом, ухвалою слідчого судді від 28.08.2013 року клопотання заступника начальника СВ ЛВ на ст.Чернівці ОСОБА_6 про надання дозволу на затримання з метою приводу ОСОБА_4 для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України. Дозволено затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою його приводу на розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою відносно останнього, який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України.

В мотивувальній частині ухвали слідчим суддею було зазначено, що 22.08.2013 року ОСОБА_4 було винесено повідомлення про підозру за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.3 КК України.

У поданій заяві заявник просить роз`яснити положення ухвали в частині (визначення) ідентифікації особи, яка 22.08.2013 року здійснила винесення (оголошення) ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України.

Як вбачається зі змісту ч.1, ч.2 ст.190 КПК України, ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу повинна містити: 1) найменування суду, прізвище та ініціали слідчого судді, судді (суддів); 2) прізвище, ім`я, по батькові підозрюваного, обвинуваченого, для затримання якого постановляється ухвала, відомі на момент постановлення ухвали, а якщо прізвище, ім`я, по батькові не відомі, - докладний опис такої особи; 3) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, і його правову кваліфікацію за законом України про кримінальну відповідальність; 4) посилання на обставини, які дають підстави для:обґрунтованої підозри про вчинення особою кримінального правопорушення; висновку про існування ризику, зазначеного у клопотанні про застосування запобіжного заходу; висновку щодо існування обставин, зазначених у пунктах 1 або 2 частини четвертої статті 189 цього Кодексу, для прийняття рішення про надання дозволу на затримання; 5) дату постановлення ухвали; 6) дату втрати законної сили ухвалою; 7) підпис слідчого судді, судді (суддів), який постановив ухвалу.
В ухвалі про дозвіл на затримання з метою приводу вказуються прізвище, ім`я, по батькові, адреса і телефон прокурора або слідчого, за клопотанням якого постановлена ухвала.
Таким чином, ухвала слідчого судді від 28.08.2013 року відповідає за своїм змістом вимогам Закону, у ній у повній мірі відображені усі визначені Законом обставини.
Щодо доводів наведених заявником, суд зазначає, що Закон не містить такої вимоги щодо змісту ухвали про дозвіл на затримання з метою приводу як обов`язкового зазначення особи, яка здійснює повідомлення про підозру підозрюваному.
Разом із тим, суд зауважує, що в матеріалах провадження №725/4956/13-к наявна заява ОСОБА_4 , до якої долучено відповідь Лінійного відділу на станції Чернівці Управління міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці від 15.10.2014 року, в якій відображено усі процесуальні рішення прийняті у даному кримінальному провадженні.
Зокрема, зазначено, що 22.08.2013 року в порядку ст.ст.42,276, 277, 278 КПК України заступником начальника СВ ЛВ на ст.Чернівці УМВС України на Львівській залізниці ОСОБА_6 було складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.3 КК України, яке було погоджено заступником Чернівецького прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері. В подальшому, 01.10.2014 року у зв`язку з отриманням прокуратурою Чернівецької області відомостей про те, що ОСОБА_4 являється депутатом Заставнівської міської ради В.о. прокурора Чернівецької області ОСОБА_7 було складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.191 ч.3 КК України. Проте, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 продовжує переховуватись від органів досудового розслідування, тому вказане повідомлення не можливо вручити йому особисто.
Отже, заявнику достеменно відомі обставини, про роз`яснення яких він просить.
Окрім того, суд звертає увагу на те, що у відповідності до вимог ч.3 ст.190 КПК України ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу з моменту: приводу підозрюваного, обвинуваченого до суду; закінчення строку дії ухвали, зазначеного в ній, або закінчення шести місяців із дати постановлення ухвали, у якій не зазначено строку її дії.
Таким чином, зважаючи на те, що в ухвалі слідчого судді від 28.08.2013 року не було зазначено строку її дії, тому на даний час вона втратила свою законну силу.
Та обставина, що слідчий суддя обґрунтовуючи свою ухвалу в абзаці сьомому на аркуші третьому послався на п.6 ч.2 ст.115 КК України, хоча за змістом ухвали вбачається, що по суті ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України має місце, однак, враховуючи те, що на даний час ухвала від 28.08.2013 року втратила свою законну силу, суд не вбачає підстав для застосування положень ст. 379 КПК України.

Щодо доводів заявника з приводу порушення прав та інтересів людини суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до статті 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Такими обмеженнями може бути необхідність: запобігти злочинові чи його припинити; врятувати життя людей та майна, здійснити безпосереднє переслідування осіб, які підозрюються у вчиненні злочину; з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи; забезпечити інтереси національної безпеки, територіальну цілісність, громадський порядок, економічний добробут; забезпечити охорону здоров`я і моральність населення, захистити репутацію або права і свободи інших людей; запобігти розголошенню інформації, одержаної конфіденційно; підтримати авторитет і неупередженість правосуддя тощо. Отже, передбачені законом обмеження прав і свобод людини та громадянина мають чіткі межі і умови запровадження. Вони, насамперед, закріплюються міжнародним законодавством і забезпечуються національним.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Зокрема, положеннями ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення тощо.
Як роз`яснив Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Ливада проти України» (Заява № 21262/06), проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи (див. рішення від 23 лютого 2012 року у справі «Крянге проти Румунії» (Creanga v. Romania) [ВП], заява № 29226/03, п. 84).

Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5.

Так, в матеріалах провадження №725/4956/13-к наявна копія постанови про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_4 від 27.08.2013 року, на підставі якої у слідчого-судді були підстави застосувати положення п. «с» ч.1 ст.5 Конвенції та надати дозвіл на затримання з метою його приводу та забезпечення його безпосередньої участі під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу відносно нього.

Таким чином, враховуючи вище наведені роз`яснення, права підозрюваного будь-яким чином порушені не були.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про роз`яснення ухвали слідчого судді слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 190, 380 КПК України , суд, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про роз`яснення ухвали слідчого судді відмовити.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1