154/1692/17
1-кп/154/155/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2017 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський кримінальне провадження № 0000332 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Суходоли Володимир-Волинського району Волинської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних корисливих злочинів і востаннє засудженим 30.03.2006 року Іваничівським районним судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став і в період не знятої та непогашеної судимості повторно вчинив однорідний умисний корисливий злочин.

Так, 20 квітня 2017 року близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись корисливими мотивами та метою заволодіти чужим майном, знаходячись неподалік водойми біля села Суходоли Володимир-Волинського району Волинської області, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_5 , та виразились у захваті руками його одягу, поштовху та поваленні останнього на землю, без спричинення тілесних ушкоджень, повторно відкрито викрав з кишені одягу останнього мобільний телефон марки « Fly FF178», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 291 грн. 83 коп., в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» номер НОМЕР_3 , вартістю 25 грн., чим завдав потерпілому майнову шкоду на загальну суму 316 грн. 83 коп.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 повністю підтвердив обставини викладені у обвинувальному акті, зазначив, що викрадене у нього ОСОБА_4 майно було йому повернуте в повному обсязі, а тому не має до обвинуваченого жодних претензій матеріального чи морального характеру.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечив, у вчиненні злочину щиро розкаюється і дав показання, що повністю узгоджуються з описовою частиною цього вироку.

По суті обвинувачення і заданих запитань ОСОБА_4 пояснив, що він дійсно 20 квітня 2017 року близько 13 години 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись неподалік водойми біля села Суходоли Володимир-Волинського району, застосувавши насильство, яке виразилось у захваті руками одягу потерпілого ОСОБА_5 , поштовху та поваленні останнього на землю, без спричинення тілесних ушкоджень, відкрито викрав з кишені одягу останнього мобільний телефон марки «Fly FF178», в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар». Після цього він залишив місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. У вчиненому розкаявся.

Зібрані по справі докази визнає, та їх не оспорює. Назву, марку, вартість викраденого телефону визнав та не оспорював. З інші фактичними обставинами у кримінальному провадженні також погодився. Просить суд суворо не карати.

Оскільки зібрані на досудовому розслідуванні документи, інші матеріали, які є матеріалами кримінального провадження кримінальною справою, визнані обвинуваченим ОСОБА_4 у повному обсязі і ним не заперечувалися та не оспорювалися, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, вони з ініціативи прокурора і згоди потерпілого та обвинуваченого, яким попередньо були роз`яснені положення ч.3 ст. 349 КПК України, у судовому засіданні не досліджувались.

Визнавальні показання обвинуваченого в ході судового засідання, підтверджуються, доказами, що містяться у кримінальному провадженні, повністю з ними узгоджуються, тому його показання суд визнає достовірними.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 на досудовому розслідуванні кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Дослідивши письмові документи, в яких містяться характеризуючі дані щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема фактів його попередніх випадків притягнення до кримінальної відповідальності, суд частково не погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_4 , викладеної у пред`явленому останньому обвинуваченні.

Зокрема у відповідності до довідки УІЗ ГУНП у Волинській області, а також поданих стороною обвинувачення вироків та ухвал суду вбачається, що ОСОБА_4 :

?24 червня 1994 року засуджений військовим судом Рівненського гарнізону за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.140 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ч.3 ст.42 КК України, шляхом складання з вироком військового суду 52261 від 09 березня 1994 року призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі терміном 4 роки 6 місяців. Звільнений 28 грудня 1996 року після відбуття строку покарання;

?29 серпня 1997 року засуджений Нововолинським міським судом Волинської області за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.2153 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 10 вересня 1998 року із застосуванням Закону України «Про амністію»;

?01 листопада 2000 року засуджений Володимир-Волинським міським судом Волинської області за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.17 ч.1 ст.117 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 25 грудня 2002 року умовно-достроково з невідбутим терміном покарання 10 місяців 11 днів;

?20 березня 2003 року засуджений Володимир-Волинським міським судом Волинської області за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. У відповідності до ст. 71 КК України до вироку додано частину невідбутого покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду від 01 листопада 2000 року. Загалом призначене покарання терміном 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 18 жовтня 2005 року умовно-достроково з невідбутим терміном покарання 8 місяців 28 днів;

?30 березня 2006 року засуджений Іваничівським районним судом Волинської області за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. У відповідності до ст. 71 КК України до вироку додано частину невідбутого покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду від 20 квітня 2003 року. Загалом призначене покарання терміном 4 роки позбавлення волі. Звільнений 26 лютого 2009 року умовно-достроково з невідбутим терміном покарання 10 місяців 9 днів;

?у кримінальному провадженні № 0000148 від 06 березня 2014 року притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, однак ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 квітня 2014 року вказане кримінальне провадження було закрите на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

У відповідності до ст.88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Судимість має правове значення у разі вчинення нового злочину, а також в інших випадках, передбачених законами України.
Згідно ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України за вчинення якого 30 березня 2006 року було засуджено ОСОБА_4 до позбавлення волі, є тяжким.

У відповідності до п.8 ч.1 ст.89 КК України, такими, що не мають судимості визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.
Згідно ч.3 ст.90 КК України, якщо особу було достроково звільнено від відбування покарання, то строк погашення судимості обчислюється з дня дострокового звільнення її від відбування покарання (основного та додаткового).
Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_4 30 березня 2006 року був засуджений за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. У відповідності до ст. 71 КК України до вироку додано частину невідбутого покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду від 20 квітня 2003 року. Загалом призначене покарання терміном 4 роки позбавлення волі. Звільнений 26 лютого 2009 року умовно-достроково з невідбутим терміном покарання 10 місяців 9 днів.

Відтак в разі звільнення ОСОБА_4 після відбуття покарання 26 лютого 2009 року, почав обчислюватися строк судимості терміном шість років. Тобто строк погашення судимості ОСОБА_4 в даному випадку виходив 27 лютого 2015 року.

У відповідності до ч.5 ст.90 КК України, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останній злочин.
У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 притягувався до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000148 від 06 березня 2014 року за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, однак ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 квітня 2014 року вказане кримінальне провадження було закрите на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

Кримінальна відповідальність в Україні та процедура притягнення до кримінальної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).
Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплено у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Аналогічна норма права закріплена ч.2 ст.2 КК України.
Відтак в ході розгляду даного кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 відсутні будь-які правові підстави стверджувати, що при його звільненні від кримінальної відповідальності ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 квітня 2014 року на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення, було в законному порядку доведено його вину у вчиненні злочину. В будь-якому разі вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, обвинувальним вироком суду встановлено не було, а отже немає жодних правових підстав стверджувати, що в період до закінчення строку погашення судимості він вчинив новий злочин.

У зв`язку із зазначеними обставинами суд прийшов до висновку, що станом на день вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за яким ОСОБА_4 обвинувачують в даному кримінальному провадженні, а саме 20 квітня 2017 року, він визнається таким що не має судимості, оскільки вона була погашена 27 лютого 2015 року.

Одночасно в даному випадку судимість має правове значення і для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки такі кваліфікуються стороною обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, крім вчинення грабежу, поєднаного з насильством, і як вчинення даного злочину повторно.
У відповідності до ч.4 ст.32 КК України, повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.
Відтак, суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 такої кваліфікуючої ознаки як повторність, в той же час кваліфікуюча ознака грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, знайшла повне своє підтвердження в судовому засіданні.
Таким чином, дослідивши матеріали даного кримінального провадження, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, як вчинення ним грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Обираючи вид та міру покарання суд, керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, враховує вид та межі покарання, установлені в санкції частини статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений за формою вини, ступенем тяжкості вчинив умисний тяжкий злочин.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом визнаються: щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 судом визнається: вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання суд враховує думку потерпілого щодо покарання обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відношення обвинуваченого до вчиненого, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Однак, за місцем проживання ОСОБА_4 характеризується негативно, не працює, зловживає алкогольними напоями.

При призначенні покарання суд також враховує факти систематичного притягнення раніше ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності в якості обставин, які характеризують його особу та вказують на його підвищену суспільну небезпеку. Цими ж обставинами також і підтверджується системність його протизаконної поведінки, міцність антисоціальних зв`язків, репутацію злочинця. Зважаючи на насильницький характер інкримінованого злочину, схильність обвинуваченого у відкритій формі (в присутності потерпілого) вчиняти злочин, а також його поведінку при цьому, дає також реальні підстави вважати про його підвищену суспільну небезпеку та вперте небажання ставати на шлях виправлення, а тому приходить до висновку що ОСОБА_4 і на даний час представляє небезпеку для суспільства, його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому, вважає можливим призначити йому покарання встановлене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для його можливого виправлення та попередження вчинення обвинуваченим та іншими особами нових злочинів.

При цьому суд вважає, що призначення ОСОБА_4 менш суворого покарання, застосування до нього положень ст. 75 КК України, буде недостатнім для його можливого виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини злочину, особу винного.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Витрати на залучення експерта за проведення товарознавчої експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого в користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України, а накладений арешт на майно слід скасувати.

В ході судового розгляду у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 закінчився термін застосованого щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Протягом судового розгляду жодна сторона не зверталась до суду із клопотаннями щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, у зв`язку з тим, що останній на час розгляду справи в суді утримується під вартою за іншим кримінальним провадження, яке розслідується щодо нього, а тому питання щодо запобіжного заходу судом при ухваленні вироку не вирішувалося.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Початок строку покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави витрати на залучення експерта за проведення товарознавчої експертизи в сумі 494 (чотириста дев`яносто чотири) грн. 35 коп.

Накладений арешт на майно ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 25 квітня 2017 року скасувати.

Речовий доказ: мобільний телефон марки « Fly FF178», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , сім-картку оператора мобільного зв`язку «Київстар», переданий на зберігання у кімнату зберігання речових доказів Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області - повернути власнику потерпілому ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий /-/ підпис

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1