У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000622 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше судимого
вироком цього ж суду від 03.02.2009 р.
за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання
у виді позбавлення волі на строк 8 років,
звільненого умовно-достроково 24.07.2013 р.
з невідбутою частиною покарання
2 роки 1 місяць 2 дні,
засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, приблизно о 18.00 год. 04 лютого 2015 року в кімнаті квартири АДРЕСА_1 під час сварки зі своїм зятем ОСОБА_8 на ґрунті неприязних відносин пилкою для нігтів (загостреною на кінці леза) двічі провів по шиї останнього, повалив його на підлогу й відкусив праве вухо. Після цього ОСОБА_7 , утримуючи потерпілого, великими пальцями рук натиснув на очні яблука ОСОБА_8 та укусив за палець лівої руки. В результаті потерпілому були спричинені різані рани передньої поверхні шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, синці та крововиливи в параорбітальній області, садна на верхній повіці лівого ока і поверхні лівої кісті, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також травматична ампутація правої вушної раковини, що відноситься до ушкодження середньої тяжкості. Дефект правої ушної раковини є невиправним ушкодженням, що непоправно знівечило обличчя потерпілого ОСОБА_8 та є тяжким тілесним ушкодженням.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що вирок обґрунтований показаннями свідків, яким суд дав невірну оцінку, і всупереч ст. 23 КПК України прийняв як доказ протокол слідчого експерименту з потерпілим при тому, що суд не був присутнім під час його проведення і безпосередньо не сприймав. Також безпідставно не було враховано показання ОСОБА_7 в судовому засіданні про необережне відкушування потерпілому вуха, що є підставою для кваліфікації дій засудженого за ст. 128 КК України. До того ж, суд необґрунтовано визнав кваліфікуючою ознакою непоправне знівечення обличчя потерпілого, незважаючи на те, що вухо до обличчя не відноситься, а визначення ознак знівечення не входить до компетенції суду. Апеляційний суд на допущені порушення уваги не звернув та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
Доводи захисника про відсутність у провадженні належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є безпідставними.
Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується:
- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який у судовому засіданні повідомив, що приблизно о 18.00 год. 04 лютого 2015 року під час сварки з ОСОБА_7 останній двічі провів йому по шиї пилкою для нігтів, повалив його на підлогу й відкусив праве вухо. Після цього ОСОБА_7 , утримуючи його, великими пальцями рук натиснув йому на очі та вкусив за палець лівої руки. Дефект вушної раковини знівечив його обличчя, робить його асиметричним, від чого він відчуває постійний дискомфорт, оточуючі звертають на нього увагу, насміхаються, вигадують прізвиська. Через цей дефект він став соромитись свого зовнішнього виду, рідше виходити на вулицю та змінив зачіску;
- показаннями свідка ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що після 18.00 год. 04 лютого 2015 року, коли вона повернулася додому, її батько ОСОБА_7 розповів, що у нього із зятем стався конфлікт і за це він відкусив йому вухо, а її чоловік ОСОБА_8 розповів, що її батько порізав йому шию та відкусив вухо, вкусив за палець та намагався видавити очі. У батька з її чоловіком часто виникали конфлікти на побутовому ґрунті;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , який у судовому засіданні повідомив, що ввечері 04 лютого 2015 року бачив як із квартири вийшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , при цьому у ОСОБА_8 шия та руки були в крові, не було вуха, губи були синіми, а очі ледве відкритими. В той же час тілесних ушкоджень на ОСОБА_7 він не бачив;
- показаннями свідка ОСОБА_11 , який у судовому засіданні повідомив, що був присутнім в зазначеній квартирі після конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , при цьому останній казав, що між ними під час конфлікту виникла бійка, в ході якої він завдав ОСОБА_8 тілесні ушкодження. Видимих пошкоджень на ОСОБА_7 він не бачив;
- показаннями експерта ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні підтвердила висновки судово-медичної експертизи та вказала, що всі тілесні ушкодження були спричинені з достатньою силою. Завданий ОСОБА_8 дефект вушної раковини є невиправним і його виправлення можливе лише в хірургічному порядку;
Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються: матеріалами кримінального провадження, зазначеними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема даними висновку судово-медичної експертизи, протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицею, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_8 та спеціаліста ОСОБА_13 , в присутності понятих (в ході якого потерпілий розповів про обставини та показав механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ), додаткового висновку судово-медичної експертизи (відповідно до якої локалізація, характер та кількість виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не суперечить механізму їх спричинення, на який потерпілий вказував у ході слідчого експерименту за його участю) та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Твердження захисника ОСОБА_6 про відсутність доказів винуватості ОСОБА_7 не ґрунтуються на матеріалах провадження та спростовуються наведеними доказами. Її доводи про те, що вухо не відноситься до обличчя (у зв`язку з чим кваліфікація дій ОСОБА_7 є не вірною) є неспроможними, оскільки вушна раковина є частиною голови (зокрема обличчя), дефект вушної раковини, завданий ОСОБА_8 , є невиправним, а місцевий суд обґрунтовано визнав, що таке ушкодження вуха надає обличчю потерпілого відразливого, потворного, відштовхуючого зовнішнього виду, тобто таким, що знівечує його. З цим погоджується і колегія суддів.
Обґрунтовуючи доведеність наявності в діях ОСОБА_7 умислу на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , суд правильно послався на характер застосованого засудженим предмету (пилки з ріжучими властивостями), локалізацію, механізм спричинених ним тілесних ушкоджень, їх інтенсивність та кількість.
Крім того, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_7 необхідної оборони або перевищення її меж, оскільки встановлені фактичні обставини справи свідчать, що дії потерпілого за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню загрозу засудженому, з обстановки, що склалася, вбачається, що саме ОСОБА_7 завдавав потерпілому чисельні тілесні ушкодження, в той час як у засудженого не має жодних тілесних ушкоджень. При цьому ОСОБА_7 лише припускав, що ОСОБА_8 може спричинити йому тілесні ушкодження, тобто реальної загрози для засудженого з боку потерпілого не було і необхідності в спричинення серії тілесних ушкоджень різного характеру в різних анатомічних областях потерпілого судом не встановлено.
Таким чином, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження, що спричинило непоправне знівечення обличчя), повністю доведена і його дії кваліфіковані правильно.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, особу винного, який раніше судимий за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, скоїв даний злочин у період умовно-дострокового звільнення від покарання за попереднім вироком, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставину, яка обтяжує покарання, - рецидив злочинів та дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією частини статті, за якою його визнано винним.
Також суд правильно призначив ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів.
Розглянувши за апеляціями засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 матеріали провадження та детально їх вивчивши, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та про правильність кваліфікації його дій, а також звернув увагу на докази, які спростовують доводи, викладені в апеляціях.
Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 128 КК України (які є аналогічними відповідним доводам її апеляційної скарги) розглядались судом апеляційної інстанції та були мотивовано відхилені.
Необґрунтованими є також доводи щодо необхідності визнання протоколу слідчого експерименту з потерпілим неналежним доказом у зв`язку з тим, що суд не був присутнім під час його проведення і безпосередньо цей експеримент не сприймав, оскільки вказана слідча дія проводилася органом досудового слідства згідно чинного КПК України та на предмет перевірки показань потерпілого, а судом досліджувалася в порядку ст. 358 КПК України (про що суд апеляційної інстанції правильно зазначив у своєму рішенні).
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргузахисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3