АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/936/2017 Категорія КК України: ч. 1 ст. 286
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження № 0001081 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 19 січня 2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, з вищою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

за участю прокурора: ОСОБА_9

потерпілого: ОСОБА_6

представника потерпілого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_10

обвинуваченого: ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 19 січня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та покладено на нього обов`язки відповідно до п.п. 2-4 ст. 76 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково. Ухвалено стягнути з Моторно-транспортного страхового бюро України на користь ОСОБА_6 50 000 гривень матеріальної шкоди; стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 65 950, 66 гривень матеріальної шкоди та 25 000 гривень моральної шкоди.

Судом вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Як зазначено у вироку, обвинувачений ОСОБА_8 02 лютого 2016 р. приблизно об 11 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись від прибудинкової території будинку № 44-А по вулиці Ревуцького в м. Києві, на проїзну частину вулиці Ревуцького в порушення вимог п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року, виїжджаючи на дорогу з житлової зони на проїзну частину вулиці Ревуцького в м. Києві, під час виконання маневру лівого повороту з метою подальшого руху в напрямку проспекту Бажана, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, з необережності, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїжджаючи на дорогу з прилеглої території, перед проїзною частиною вулиці Ревуцького, не дав дорогу автомобілю марки «Hyundai Tucson» і.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по ній в напрямку вулиці Вишняківської, внаслідок чого відбулося зіткнення між вище вказаними транспортними засобами, в результаті якого водію автомобіля марки «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_6 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання; постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік без застосування ст. 75 КК України, виключивши і застосування ст. 66 КК України. Стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 150 000 гривень моральної шкоди. В решті вирок залишити без змін.

Вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання є явно несправедливим через м`якість.

Крім цього, потерпілий ОСОБА_6 не погоджується з частковим задоволенням заявленого ним позову, а саме в частині стягнення з ОСОБА_8 25 000 гривень моральної шкоди, оскільки вважає цю суму явно заниженою і вона не відповідає вимогам розумності та справедливості.

В обґрунтування своїх вимог представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 зазначає, що згідно обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 останній під час доведення досудового розслідування свою винуватість у вчиненні даного злочину не визнав, обставин, які пом`якшують його покарання не встановлено. Крім цього, з дня вчинення ОСОБА_8 даного злочину, тобто з 02.02.2016 року, аж до одного з останніх судових засідань, ОСОБА_8 жодного разу не поцікавився станом здоров`я потерпілого ОСОБА_6 та його малолітньої доньки, обличчя якої за показами свідків після даної ДТП було в крові, жодного разу навіть не зателефонував потерпілому та не вибачився за вчинене. Обвинувачений ОСОБА_8 всілякими способами намагався уникнути відповідальності за вчинений злочин, фактично до останнього судового засідання у суді першої інстанції не визнавав свою винуватість, на переконання потерпілого, намагався шляхом аналізу показів, які перед ним надали потерпілий, свідки, а також аналізу доказової інформації, що міститься у письмових доказах у справі, у спосіб допиту його в останню чергу, намагався поставити під сумнів здобуті у справі докази його винуватості та віднайти аргументи на своє виправдання, або пом`якшення покарання.

Крім цього, обвинуваченим ОСОБА_8 після закінчення судового слідства було передано потерпілому ОСОБА_6 у відшкодування частини завданої йому матеріальної шкоди 5000 гривень, це при тому, що згідно висновку автотоварознавчого дослідження, матеріальний збиток, завданий потерпілому ОСОБА_6 склав 119 550,66 гривень, а крім того, ОСОБА_6 було завдано моральної шкоди (в тому числі у зв`язку з отриманням фізичної та моральної шкоди його малолітньою дочкою з дружиною), яку він оцінив у 150 000 гривень.

Надавши суду розписку потерпілого ОСОБА_6 про отримання цих коштів, та формально визнавши свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, обвинувачений ОСОБА_8 переслідував мету визнання судом щирого його каяття та ставив собі на меті переконати суд в тому, що його вправлення можливе без обмеження його волі.

Очевидно, що ОСОБА_8 щиро не покаявся, мізерною сумою частково відшкодував завдану ним матеріальну шкоду, тому у суду першої інстанції не було підстав застосувати ст. 75 КК України.

Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно визнав покази ОСОБА_8 як щире каяття та у відповідності до положень ст. 66 КК України, визнав їх обставиною, що пом`якшує його відповідальність

З урахуванням поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 під час проведення досудового розслідування та під час судового розгляду справи, у суду першої інстанції не було підстав дійти до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, а тому і не було підстав прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з пробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, постановляючи вирок стосовно ОСОБА_8 застосував ст. 75 КК України стосовно нього, яка не підлягає застосуванню, у зв`язку з чим встановленим вироком не було досягнуто мети покарання, яке полягає у виправленні засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Крім цього, вирок суду першої інстанції слід змінити, виключивши з нього застосування ст. 66 КК країни в частині визнання судом першої інстанції щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_8 обставиною, що пом`якшує його відповідальність.

Рішення суду щодо часткового задоволення позову потерпілого ОСОБА_6 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 25 000 гривень моральної шкоди із заявлених 150 000 гривень, є безпідставним, оскільки потерпілий ОСОБА_6 крім моральної шкоди, яка йому була заподіяна внаслідок отримання тілесних ушкоджень, отримав значний стрес внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень його малолітній дочці та дружині, які в момент ДТП перебували разом з ним в його автомобілі, а тому цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди слід задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, думку потерпілого ОСОБА_6 , його представника ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, розглянувши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового вироку, з наступних підстав.

Фактичні обставини провадження, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України однією з підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як передбачено ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначенні йому покарання не дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону ст. ст. 50, 65, 75 КК України, ст. 370 КПК України, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого в цій частині рішення у кримінальному провадженні.

Так, суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання неповно врахував фактичні обставини провадження, зокрема ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, характер дій та спосіб вчинення кримінального правопорушення, зокрема необережну форму вини вчиненого діяння, особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, незначний розмір відшкодованої потерпілому шкоди, дійшов необґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, та безпідставно застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України, мотивувавши своє рішення визнанням обвинуваченим своєї вини та частковим відшкодуванням завданої шкоди, не підтвердивши свої висновки належними доказами, що не є достатніми та обґрунтованими підставами для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Правильно встановивши фактичні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 94 КПК України неналежно оцінив сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного судового рішення.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не повно враховано дані про особу обвинуваченого та його поведінку під час проведення досудового розслідування та під час судового розгляду справи, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення. Намагання уникнути відповідальності та пом`якшити призначене покарання суд першої інстанції необґрунтовано визнав щирим каяттям та пом`якшуючою покарання обставиною.

Суд першої інстанції належним чином не мотивував підстави прийнятого рішення, в порушення вимог ч. 1 ст. 75 КК України не навів переконливих та достатніх доказів можливості виправлення обвинуваченого без відбування покарання, що суперечить також загальним засадам призначення покарання згідно ст. ст. 50, 65 КК України, відповідно з якими особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, не встановлено таких підстав і при апеляційному розгляді провадження.

А тому, доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про необхідність скасування вироку суду в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Обґрунтованими також є і доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову потерпілого ОСОБА_6 , враховуючи що потерпілий ОСОБА_6 крім моральної шкоди, яка йому була заподіяна внаслідок отримання тілесних ушкоджень, та завданого йому фізичного болю і страждань, отримав значний стрес внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень його малолітній дочці та дружині, які в момент ДТП перебували разом з ним в його автомобілі, тривалий час проходив лікування, у зв`язку з чим був порушений звичайний спосіб життя та його життєві зв`язки. Рішення суду про часткове задоволення цивільного позову та визначення розміру моральної шкоди у сумі 25 000 гривень належним чином не обґрунтовано, не підтверджено належними доказами, а тому вирок суду щодо цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди підлягає зміні зі стягненням з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди в розмірі 75 000 гривень.

За таких обставин, апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання та часткового задоволення цивільного позову потерпілого, з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 19 січня 2017 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати в частині звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. ст. 75, 76 КК України.

Вважати згідно з вказаним вироком суду засудженим ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирок суду щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди змінити. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду м. Києва може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

__________________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4