469/97/17 18.05.2017
н/п 1-кп/490/531/2017
Справа № 469/97/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт, у кримінальному провадженні №0000172, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого у м. Борислав, Львівської області, громадянина України, національність українець, з вищою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді судді Київського районного суду м. Одеси, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, -

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілий ОСОБА_7

представник потерпілого ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В :
Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28.02.2017 року кримінальне провадження направлено на розгляд Центральному районному суду м. Миколаєва.

Прокурор, обвинувачений ОСОБА_5 його захисники ОСОБА_3 , ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні, вважали можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 вважали не можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, та клопотали перед судом про повернення обвинувального акту прокурору, як такий, що не відповідає вимогам п. 3, 5, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України. В обґрунтування клопотання вказують, про неповноту викладених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення, а саме відсутні інші обставини діяння обвинуваченого, які на їх думку не відповідають правовій кваліфікації кримінального правопорушення, з урахуванням чого правова кваліфікація має бути змінена на більш тяжку. Крім того, зазначають, що в обвинувальному акті відсутні анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) а також розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, обговоривши доводи, судом встановлені наступні обставини.

Обвинувальний акт - це процесуальний документ про закінчення досудового розслідування, який обов`язково має містити відомості, які передбачені пп. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство). Вказані відомості формують для суду склад учасників судового провадження, яких після отримання обвинувального акта суд, викликає в призначене підготовче судове засідання.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні що надійшов, такі відомості не містить. Відсутність такої інформації позбавило суд можливості викликати всіх потерпілих у кримінальному провадженні до підготовчого судового засідання, з`ясувати їх думку щодо можливості призначення судового розгляду, розглянути за наявністю їх клопотання.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, крім іншого, в обвинувальному акті має бути наведено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, крім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Слід зазначити, що, виходячи зі змісту п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення судом виправдувального чи обвинувального вироку, у мотивувальній частині вироку має бути зазначено формулювання обвинувачення, що пред`явлене особі. При цьому, в обвинувальному вироку має бути зазначено формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, його форми вини і мотивів.

У своїй постанові від 24.11.2016 (справа № 5-328 К/С-16) про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої п. 2 ст. 445 КПК України, Верховний Суд України звернув увагу на те, що важливим є виклад в обвинувальному акті саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та реалізації права на захист.

Зі змісту цього ж судового рішення випливає правовий висновок Верховного Суду України про те, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Таке наведення фактичних обставин Верховний Суд України у своєму рішенні називає конкретністю обвинувачення.

Як випливає зі змісту ч. 1 ст. 458 КПК України вказані правові висновки є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які у своїй діяльності застосовують відповідне положення закону, тобто у цьому випадку ст. 291 КПК України.

Обвинувальний акт, що надійшов до суду, не містить чіткого (конкретного) викладення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, які згідно положень ст. 91 КПК України та з огляду на правову кваліфікацію дій обвинуваченого, зазначену в обвинувальному акту, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, в обвинувальному акті, ані при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, ані у формулюванні обвинувачення, не зазначено, мету та мотив обвинуваченого, при вчиненні дій, спрямованих на постановлення завідомо неправосудних рішень.

При цьому, мотив та мета вчинення таких дій має істотне значення для правильності правової кваліфікації дій ОСОБА_3 , зазначених в обвинувальному акті.

Зокрема, з обвинувального акту є незрозумілим, які спокушання (мотив) збуджували обвинуваченого постановити як суддею ряд завідомо неправосудних рішень (бажання отримати вигоду, страх або бажання вислужитися перед кимось, тощо). Не можливо зробити висновок про такий мотив і з зазначених в обвинувальному акті обставин.

З огляду на те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, мотив злочину, що інкримінуються ОСОБА_3 навіть за умови того, що цей мотив є лише факультативною ознаку злочину, суд не вправі самостійно визначати, оскільки згідно ч. 3 ст. 337 КПК України має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

При цьому, суд згідно вимог ч. 3 ст. 374 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку має разом з формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначити і мотив та мету чинення злочину.

Слід зауважити, що, як випливає зі змісту ч. 2 ст. 337 КПК України, а також зі змісту ст. 338 КПК України, зміна прокурором обвинувачення, шляхом якої можуть бути усунуті вказані недоліки під час судового розгляду, є його правом, а не обов`язком, і будь-які процесуальні важелі спонукання прокурора до реалізації такого права судом під час судового розгляду, чинним КПК України не передбачено, більш того, з огляду на положення ст. 26 КПК України є порушенням принципу диспозитивності, що є неприпустимим.

На це ж вказує і та обставина, що за наявності вказаного недоліку обвинувального акту головуючий позбавлений можливості виконати свій процесуальний обов`язок, зокрема роз`яснити обвинуваченому суть пред`явленого обвинувачення, як того вимагає ч. 1 ст. 348 КПК України, оскільки суть пред`явленого обвинувачення, до змісту якої, виходячи з положень ст. 91 КПК України, належить, крім іншого, й обов`язковий для встановлення елемент складу злочину мотив, є незрозумілою самому суду.

Єдиним законним процесуальним важелем примушення прокурора до усунення вказаного недоліку, законом визначено повернення обвинувального акту, як це передбачає п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

У той же час, призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, який не відповідає наведеним вище вимогам закону, може призвести до порушення права на захист та позбавити головуючого можливості виконати покладений на нього ч. 1 ст. 348 КПК України процесуальний обов`язок з роз`яснення обвинуваченому суті пред`явленого обвинувачення, а суд - можливості, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, прийняти законне і обґрунтоване рішення з урахуванням положень ст. 337, п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

З огляду на наведене, відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, зазначений вище обвинувальний акт підлягає поверненню.

Під час підготовчого судового засідання, захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_6 в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України подано скаргу на бездіяльність старшого слідчого другого слідчого відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 . За змістом скарги слідчий проігнорував вимогу захисника і не надав стороні захисту при відкритті матеріалів кримінального провадження №0000172 засвідчені належним чином копії усіх процесуальних документів (протоколів усіх слідчих та процесуальних дій, проведених в ході досудового розслідування, прийнятих процесуальних рішень та інше) та письмових повідомлень. На думку захисника вказана бездіяльність старшого слідчого порушує право обвинуваченого на захист та принцип змагальності закріплений кримінальним законом.

При оцінці доводів скарги суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді. Частина 4 цієї статті зазначає, що надання доступу до матеріалів включає в себе можливість робити копії або відображення матеріалів.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що кримінальним процесуальним законом не визначено обов`язок слідчого та/або прокурора вчинення такої дії як надання (виготовлення) стороні кримінального провадження копій матеріалів досудового розслідування та засвідчення їх копії, у зв`язку із чим бездіяльність слідчого щодо не надання належним чином засвідчених копій документів, на яку захисник ОСОБА_6 указує у своїй скарзі, оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303, 314 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження №0000172, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України - повернути прокурору.

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 - відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1