Справа № 461/2944/16-к
В И Р О К

Іменем України

21.03.2017 р.

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001290 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, який є студентом НУ «Львівська політехніка», зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) вироком Франківського районного суду м. Львова від 12.02.2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі та звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування вказаного покарання з призначенням іспитового строку тривалістю 1 рік;

2) вироком Личаківського районного суду м. Львова від 09.03.2016 року за ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 384 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі та звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування вказаного покарання з призначенням іспитового строку тривалістю 1 рік;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, студента першого курсу ДНЗ «Львівського ВПУ ІКТ», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

26.03.2016 року, у період часу з 16.30 год. по 17.30 год., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи на пл. Галицькій у м. Львові, групою осіб, діючи умисно, з хуліганських мотивів та з мотивів явної неповаги до установлених норм поведінки, нехтуючи елементарними правилами моральності та добропристойності, усвідомлюючи те, що перебувають в громадському місці, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, під надуманим дріб`язковим приводом вчинили конфлікт з ОСОБА_6 . Під час конфлікту вони відкрито, в присутності перехожих, шарпали потерпілого за одяг, знущались над ним, ображали та висловлювались до нього нецензурною лайкою, наносили удари по обличчю. Після чого, провівши ОСОБА_6 до скверу біля церкви Св. Андрія, що по вул. Сербській у м. Львові, силоміць намагались силою поставити його на коліна. Вказаними діями потерпілому були заподіяні синці в ділянці лівого ока та на губах, садно в ділянці лівого ока, що відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Крім цього, 26.03.2015, у період часу з 17.30 до 18:18 годин, ОСОБА_8 , перебуваючи у сквері біля церкви Св. Андрія, що по вул. Сербській у м. Львові, діючи з умислом на відкрите заволодіння чужим майном, що виник раптово, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, застосовуючи до ОСОБА_6 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, нанісши удар рукою в обличчя, а також погрожуючи застосуванням такого насильства, схилив ОСОБА_6 слідувати до банкомату. По дорозі відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 100 грн., які потерпілий мав при собі. А також відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 1000 грн., які ОСОБА_6 на вимогу ОСОБА_8 зняв з банкомата ПАТ «Укрексімбанк», що знаходиться у приміщенні ПАТ «Укрексімбанк» на пл. Міцкевича, 4 у м. Львові. Вказаним діями ОСОБА_8 потерпілому було спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 1100 грн.

Обвинувачений ОСОБА_8 суду зазначив, що вини у інкримінованих йому кримінальних правопорушень він не визнає. Дав показання, згідно з якими 26.03.2016 року він зі знайомими перебував в центральній частині м. Львова. Підійшли до пам`ятника Королю Данилу для того, щоб зустрітися з ОСОБА_6 , оскільки останній в мережі Інтернет образив дівчину, ОСОБА_12 (нікнейм в мережі «Туся»). Потерпілий відмовився вибачатися і почав ображати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Оскільки потерпілий образив його нецензурною лайкою, ОСОБА_8 штовхнув ОСОБА_6 . Після того, як вони троє перейшли до скверу біля церкви Св. ОСОБА_13 , ОСОБА_6 вибачився перед ОСОБА_14 . Потім ОСОБА_9 відійшов, а ОСОБА_8 попросив потерпілого позичити йому 1100 грн. Останній відразу дав йому 100 грн., а ще 1000 грн. дав після того, як зняв їх з банкомату.

Обвинувачений ОСОБА_9 свої вини у інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав. Суду показав, що 26.03.2016 року він зустрівся з друзями, в тому числі і з ОСОБА_8 . Біля пам`ятника Королю Данилу на пл. Галицькій вони зустрілися з ОСОБА_6 . ОСОБА_9 хотів дізнатися в нього причину образи його дівчини, ОСОБА_15 , в соціальній мережі. Однак, потерпілий сказав, що він нікого не ображав. Після цього вони перемістилися до скверу біля церкви Св. ОСОБА_13 , потерпілий пішов з ними. В сквері розмова продовжувалася ще 5-10 хвилин. Після того, як він з дівчиною відійшли зі скверу, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 кудись пішли. Під час розмови ніхто не порушував громадський порядок, грошей у потерпілого ОСОБА_9 не вимагав та не чув, щоб вимагав ОСОБА_8 .

Не дивлячись на невизнання обвинуваченими вини у інкримінованих їм злочинах, винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у визначеному судом у цьому вироку обсязі повністю підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів. Зокрема:

- показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 , який суду показав, що в березні 2016 року він познайомився в соціальній мережі в Інтернеті з обвинуваченими. Під час спілкування учасники «чату» домовились про зустріч в кафе «Креденс», що на вул. Валовій у м. Львові. Оскільки потерпілий прийти в обумовлений день не зміг, він попросив пробачення у дівчини з нікнеймом « ОСОБА_16 » ( ОСОБА_12 ). В ході спілкування мали місце взаємні образи з використанням ненормативної лексики. Вона призначила наступну зустріч на 26.03.2016 року о 16 год. 30 хв. біля пам`ятника Королю Данилу в центрі м. Львова. У вказаний час він зустрівся з групою людей у кількості приблизно 8 чоловік, серед яких були ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Після зустрічі та уточнення його імені, обвинувачені силоміць заставляли його йти до скверу біля церкви Св. ОСОБА_13 . По дорозі смикали за одяг та тримали. В сквері обвинувачені нанесли йому удари по обличчю: ОСОБА_8 один удар в область ока, ОСОБА_9 два удари в область ока та в щелепу. Силою заставляли стати на коліна та просити вибачення у дівчини, яка була йому відома під нікнеймом «Туся» ( ОСОБА_12 ). ОСОБА_9 заставляв стати на коліна, а ОСОБА_8 , тримаючи за одяг, примушував опуститися на землю. Перехожі робили обвинуваченим зауваження. Після цього, ОСОБА_8 , погрожуючи потерпілому та заявляючи, що він раніше судимий, вимагав у нього гроші за образу дівчини, які необхідно було передати йому. ОСОБА_8 побачив, що у потерпілого серед документів є 100 грн. та забрав їх. Під час того, як перехожі робили ОСОБА_8 зауваження потерпілий намагався втекти. Для цього сів в трамвай та доїхав до «Укртелекому» на вул. Дорошенка у м. Львові. ОСОБА_8 сів в цей самий трамвай та вийшов на зупинці разом із потерпілим та, посилаючись на те, що ОСОБА_6 втікав, вимагав зняти з банкомату 1000 грн. та віддати йому. В супроводі ОСОБА_8 потерпілий зняв кошти в банкоматі в приміщенні «Укрексімбанку» та змушений був віддати обвинуваченому;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , яка суду пояснила, що 26.03.2016 року вона зустрілася з подругам в кафе «Цісар» в центрі міста Львова. Пізніше до них підійшли ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 ними були ще 2-3 особи, хто точно, не пам`ятає. Після цього вони компанією прийшли до пам`ятника ОСОБА_21 ;

- показанням свідка ОСОБА_22 , яка суду пояснила, що в березні 2016 року, точної дати не пам`ятає, до її спілкування з іншими особами в соціальній мережі в Інтернеті приєднався ОСОБА_23 . Він хотів познайомитись, проте після спілкування з його сторони почались образи. Через деякий час особи, які спілкувалися в «чаті», вирішили зустрітися. Хто запросив ОСОБА_24 на цю зустріч, свідок не пам`ятає. Крім ОСОБА_22 до пам`ятника ОСОБА_21 прийшли: ОСОБА_18 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 ( ОСОБА_27 ). Під час розмови, ОСОБА_28 вибачався за образи в соцільній мережі. ОСОБА_18 та ОСОБА_25 розмовляли з потерпілим.

- заявою ОСОБА_6 до Галицького ВП ГУ НП у Львівській області від 26.03.2016 року про вчинення щодо нього неправомірних дій (а.м.п.8);

- висновком судово-медичної експертизи № 594 від 28.03.2016 року, в якому експерт зазначив, що у ОСОБА_6 виявлено синці в ділянці лівого ока, на губах, садно в ділянці лівого ока, які утворилися від дії тупих предметів, що могли виникнути 26.03.2016 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.м.п.20);

- оглянутим в судовому засіданні відеозаписом з камери спостереження на буд. АДРЕСА_5 , де видно, як два хлопці ( ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) проходячи по вулиці о 17 год. 02 хв. 26.03.2016 року, штовхають та смикають ОСОБА_6 ;

- оглянутим в судовому засіданні відеозаписом з камери спостереження в приміщенні ПАТ «Укрексімбанк» на пл. Міцкевича, 4 у м. Львові, де видно, як в період часу з 18 год. 15 хв. до 18 год. 18 хв. 26.03.2016 року ОСОБА_8 заводить тримаючи за рукав ОСОБА_6 до приміщення, де знаходиться банкомат. Потерпілий, тримаючись руками за голову, знімає грошові кошти, які забирає ОСОБА_8 ;

- даними протоколу пред`явлення особи до впізнання від 28.03.2016 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_6 в присутності понятих, законного представника впізнав особу під № 2 ( ОСОБА_9 ) як особу, яка вчиняла щодо нього хуліганські дії 26.03.2016 року (а.м.п.65-69);

- даними протоколу пред`явлення особи до впізнання від 29.03.2016 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_6 в присутності понятих, законного представника впізнав особу під № 2 ( ОСОБА_8 ) як особу, яка вчиняла щодо нього хуліганські дії 26.03.2016 року (а.м.п.70-74).

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що всі вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними. Ці докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у визначеному судом у цьому вироку обсязі.

Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_17 підтверджують факт зустрічі в одній компанії потерпілого та обвинуваченого 26.03.2016 року. Вчинення хуліганських дій обвинуваченими доводиться показаннями потерпілого ОСОБА_6 , які є послідовними, не мають суперечностей та узгоджуються з іншими доказами. Крім того, факт спричинення тілесних ушкоджень, їх локалізація та інтенсивність підтверджують покази потерпілого.

Встановлені судом обставини щодо хуліганських дій знаходять своє відображення на відеозаписі з камери відеоспостереження на вул. Валовій у м. Львові, де видно, як обвинувачені штовхають та смикають потерпілого, направляючи його в сторону церкви Св. ОСОБА_13 .

Фактичні обставини щодо відкритого викрадення грошових коштів частково визнані і обвинуваченим ОСОБА_8 , який однак зазначив, що грошові кошти у ОСОБА_6 позичив.

Дана позиція обвинуваченого ОСОБА_8 сприймається судом як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене діяння. Крім того, такі обставини спростовуються показаннями потерпілого та відеозаписом з камери банкомату, де видно, що в приміщення банку потерпілого заводить тримаючи за руку ОСОБА_8 . Під час огляду відеозапису в судовому засіданні, на запитання щодо того, чого ОСОБА_6 тримається за голову під час зняття готівки, останній відповів, що голова в нього боліла внаслідок побиття.

Посилання захисника ОСОБА_10 про те, що відеозапис з приміщення банку є недопустимим доказом, оскільки не був вилучений слідчим на підставі ухвали слідчого судді, судом не приймаються. Вказаний відеозапис був вилучений у юридичної особи за її згодою, про що був складений відповідний рапорт. Оптичний диск з відеозаписом долучений до матеріалів кримінального провадження після визнання його речовим доказом, про що у справі наявне процесуальне рішення слідчого.

Питання недопустимості у якості доказу висновку судово-медичної експертизи з причин ненадання потерпілим дозволу на використання конфіденційної інформації, про що зазначав захисник ОСОБА_10 , судом також не приймаються. Висновок експертизи не є діагнозом в розумінні медичного законодавства, тому вказані дані не є конфіденційними. Крім того, протягом судового провадження з цього питання не поступало жодних зауважень зі сторони потерпілого.

Не відповідає дійсності твердження захисника ОСОБА_11 щодо того, що сквер та площа біля пам`ятника Королю Данилу у м. Львові не є громадським місцем. Дана місцевість знаходиться в історичному та туристичному центрі міста Львова, поряд знаходяться зупинки громадського транспорту, є лавки для відпочинку. Зі слів потерпілого, свідками хуліганських дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були також перехожі, які робили зауваження обвинуваченим.

З таких обставин, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінальних правопорушень (злочинів), в яких вони обвинувачуються.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинувачених, суд вважає, що органами досудового розслідування правильно кваліфіковані їх дії, оскільки:

- ОСОБА_8 вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом (хуліганство), групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України; а також відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднананий із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з погрозою застосування такого насильства, вчинений повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України;

- ОСОБА_9 вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом (хуліганство), групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України.

При призначенні покарань обвинуваченим суд виходить із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винних, наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Суд враховує, що скоєні ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 296 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України відносяться відповідно до категорій злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину.

ОСОБА_8 раніше двічі судимий, вчинив кримінальні правопорушення в період випробування за двома вироками, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_8 судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги вищезазначені обставини, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 296 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів.

При визначенні покарання за сукупністю злочинів суд вважає необхідним застосувати поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України, вчинив в період іспитових строків, тобто до відбуття покарання за вироками: Франківського районного суду м. Львова від 12.02.2016 року у виді 1 року позбавлення волі; Личаківського районного суду м. Львова від 09.03.2016 року у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України, 1 року та 6 місяцям (18 місяців) обмеження волі відповідає 9 місяців позбавлення волі.

Відтак, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_8 остаточне покарання відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутої частини покарання за вироками Франківського районного суду м. Львова від 12.02.2016 року та Личаківського районного суду м. Львова від 09.03.2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з дня його затримання для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 02.09.2016 року по день набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Суд враховує, що скоєне ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, є злочином середньої тяжкості.

ОСОБА_9 раніше не судимий, за місцем навчання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. ОСОБА_9 виховувався у неповній сім`ї. Проживав з бабою, мати мешкає окремою сім`єю; навчається у ДНЗ «Львівське ВПУ інформаційно-комп`ютерних технологій».

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_9 суд визнає факт вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги вищезазначені обставини, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України з випробуванням, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Потерпілий ОСОБА_6 до початку судового розгляду подав цивільний позов до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в якому просив стягнути з обвинувачених солідарно на його користь завдану кримінальними правопорушеннями матеріальну шкоду у розмірі 1100 грн. та у відшкодування моральної шкоди суму 10000 грн.

Судом установлено, що матеріальна шкода полягає у сумі викрадених ОСОБА_8 у ОСОБА_6 грошових коштів 1100,00 грн., що встановлено судом. Тому, з урахуванням положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України в цій частині позов підлягає задоволенню.

Оскільки, суд визнає винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_8 , то саме з нього на користь потерпілого слід стягнути суму шкоди. У задоволенні вимоги про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_9 необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених законодавством. Відповідно до положень ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Потерпілий внаслідок злочинних хуліганських дій з боку обвинувачених переніс стресову ситуацію, зазнав вимушених змін у життєвих стосунках, втратив душевну рівновагу. Все це завдало потерпілому моральних страждань. Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, виходячи з характеру правопорушень, обсягу злочинних дій кожного з обвинувачених, з матеріального стану обвинувачених, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд прийшов до висновку, що на користь потерпілого ОСОБА_6 з обвинувачених слід стягнути в солідарному порядку моральну шкоду у сумі 2000 грн.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. При подачі позовної заяви потерпілим було сплачено 1378 грн. судового збору. Тоді як на момент подачі позову підлягав сплаті судовий збір в розмірі 551,20 грн. (за позовні вимоги про стягнення моральної шкоди). Тому суд вважає необхідним стягнути з обвинувачених на користь потерпілого сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн., в рівних частках, тобто по 275,60 грн. з кожного. Зайва сплачена сума судового збору в розмірі 826 грн. 80 (1378 грн. 551,20 грн. = 826 грн. 80 коп.) підлягає поверненню потерпілому.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у виді двох років позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_8 покарання відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вищезазначених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді чотирьох років позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_8 остаточне покарання відповідно до ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутих частин покарання за вироками Франківського районного суду м. Львова від 12.02.2016 року та Личаківського районного суду м. Львова від 09.03.2016 року, у виді чотирьох років та шести місяців позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. п. 1-2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_8 залишити без змін, у виді тримання під вартою у Львівській УВП УДПтС України у Львівській області (№ 19).

Строк покарання ОСОБА_8 рахувати з дня його затримання, тобто з 02.09.2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з 02.09.2016 року по день набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у сумі 1100 грн.

Стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн., в рівних частках, тобто по 275,60 грн. з кожного.

Зобов`язати управління Державної казначейської служби України в Галицькому районі м. Львова повернути ОСОБА_6 частину сплаченого судового збору в сумі 826 грн. 80 коп., що був сплачений 04.05.2016 р. за квитанцією № 0.0.546834412.1

Після набрання вироком законної сили речові докази: два DVD-R диски з відеозаписами камер відеоспостереження зберігати в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Головуючий суддя: ОСОБА_1