Ухвала
іменем україни
26 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003720 від 28 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ст. 153 ч. 2 КК України,

за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, - ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_5 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

у касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст.ст. 370, 419 КПК України не дав обґрунтованої відповіді на усі доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_5 покарання, безпідставно залишивши їх без задоволення.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить вирок та ухвалу щодо себе скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує на однобічність і неповноту судового розгляду, невідповідність висновків судів обох інстанцій фактичним обставинам кримінального провадження та передчасність висновків судів про наявність у його діях складу злочину, передбаченого ст. 153 ч. 2 КК України. Вважає, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості. Крім того, вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судами обох інстанцій, які, на його думку, перешкодили судам встановити істину у справі.

Потерпіла ОСОБА_8 подала заперечення на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , у яких вказує на її необґрунтованість, у зв`язку із чим просить залишити вирок та ухвалу щодо нього без зміни.

Крім того, засуджений ОСОБА_5 подав свої заперечення на касаційну скаргу прокурора, у яких просить відмовити у її задоволенні, оскільки доводи зазначені у скарзі, на його думку, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 153 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 25 000 гривень моральної шкоди.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_5 залишено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання вказано рахувати з 01 грудня 2014 року.
Вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину за наступних обставин. Так, за обставин зазначених у вироку, 27 листопада 2014 року приблизно о 20 годині 35 хвилин у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 побачив раніш незнайому ОСОБА_8 , яка в цей момент заходила у вказаний під`їзд. При цьому у ОСОБА_5 виник злочинний намір, спрямований на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, для реалізації якого він зайшов разом із ОСОБА_8 в 1-й під`їзд вказаного будинку, де погрожуючи застосуванням фізичного насильства, притиснув ніж до горла потерпілої та примусив пройти на майданчик, розташований між першим та другим поверхами. Знаходячись на вказаному майданчику, ОСОБА_5 притиснув ОСОБА_8 до стіни, тримаючи ніж біля її горла, та наказав їй дивитися на те, як він задовольняє статеву пристрасть неприродним способом, примусив її торкатися руками до нього, а також сам торкався руками її ніг, крім того, здійснював дії з метою схилити потерпілу до орального сексу. В ході вказаних дій, для подолання психологічного та психічного опору ОСОБА_8 , ОСОБА_5 застосував до потерпілої фізичне насильство, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця на голові, лінійних подряпин на ногах, які відповідно до висновків судово-медичних експертиз № 3839-ае/14 від 28.11.2014 року та № 3992-ая/14 від 17.12.2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вказані дії ОСОБА_5 тривали на протязі 15 хвилин та були припиненні співробітниками міліції.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2016 вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни, а апеляційні скарги прокурора, засудженого та захисника адвоката ОСОБА_9 без задоволення.

У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_9 про застосування щодо ОСОБА_5 ст.ст. 1-6 Закону України «Про амністію у 2014 році» відмовлено.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання з 01 грудня 2014 року по 22 березня 2016 року включно із співвідношення 1 дню тримання під вартою відповідає 2 дні позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора про необґрунтованість касаційної скарги прокурора, заперечення проти касаційної скарги засудженого та законність судових рішень, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі засудженого, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 153 ч. 2 КК України.

На підтвердження винуватості ОСОБА_5 та доведеності його вини у вчиненні злочину суд обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_8 , яка вказала на обставини вчинення саме ним злочину щодо неї, показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були безпосередніми свідками події, які зупинили злочинні дії ОСОБА_5 та утримували його до приїзду працівників міліції. Показанням інших свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , висновкам судових експертиз та іншим зазначеним у вироку доказам судом першої інстанції дана правильна оцінка, і ці докази у своїй сукупності підтвердили показання потерпілої щодо обставин події нападу на неї з боку ОСОБА_5 .

Доводи засудженого ОСОБА_5 щодо застосування відносно нього працівниками міліції недозволених методів дізнання під час його затримання обґрунтовано були визнані судом як безпідставні. Мотивуючи таке рішення, суд зазначив, що заяви обвинуваченого ОСОБА_5 щодо застосування відносно нього фізичної сили, залякувань зброєю, а також катувань працівниками міліції в приміщенні Фрунзенського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області перевірялися під час судового розгляду справи та свого об`єктивного підтвердження не знайшли.

Дотримався суд першої інстанції і вимог ст.ст. 129, 374 ч. 3 п. 2 абз. 7 КПК України суд в частині вирішення заявленого потерпілою ОСОБА_8 цивільного позову. Так, з матеріалів провадження вбачається, що місцевий суд, повністю задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8 як відшкодування завданої злочином моральної шкоди та встановлюючи її у розмірі 25 000 грн., мотивував таке рішення тим, що вказаний розмір визначений із врахуванням глибини фізичних і душевних страждань, погіршення нервового стану потерпілої та інших негативних наслідків морального характеру.

При призначені ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, суд першої інстанції врахував, що злочин, у вчинені якого ОСОБА_5 визнано винним і засуджено, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу засудженого, який раніше судимий вироком Московського районного суду м. Харкова з урахуванням ухвали Апеляційного суду Харківської області від 19.05.2005 р. за ст.ст. 152 ч. 1, 187 ч. 2, 263 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна, не працює, є інвалідом 2-ї групи у зв`язку із травмою, отриманої під час виконання військового обов`язку, має статус інваліда війни, страждає рядом хронічних захворювань, не одружений, перебуває на психічному обліку з діагнозом органічний розлад особистості змішаного ґенезу внаслідок епілепсії, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в психіатричних закладах, в тому числі в примусовому порядку, на наркологічному обліку не перебуває, за місцем проживання скарг на нього не надходило. Обставин, що пом`якшують покарання, встановлено не було, а вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння визнано обставиною, що обтяжує покарання.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтованопризначив ОСОБА_5 покарання ближче до максимальної межі санкції частини 2 статті 153 КК України, проте не в максимальній межі.

Покарання засудженому ОСОБА_5 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Отже, доводи касаційних скарг засудженого та прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі ОСОБА_5 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не спростовують висновки суду першої інстанції щодо призначеного йому покарання.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Апеляційний суд, розглядаючи апеляційні скарги засудженого, захисника та прокурора, їх доводи, які за змістом аналогічні доводам касаційних скарг засудженого щодо недоведеності його вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 153 ч. 2 КК України, щодо неправильного вирішення цивільного позову та прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, перевірив і залишив без задоволення, погодившись із висновками суду першої інстанції та навів в ухвалі докладні мотиви такого рішення. Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 153 ч. 2 КК України, виходячи із встановлених обставин та наявних доказів, яким була дана належна оцінка і зроблені правильні висновки.

При цьому апеляційний суд визнав необґрунтованими доводи захисника щодо неправильності рішення суду про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у підготовчому судовому засіданні, оскільки при проведенні підготовчого судового засідання 26 лютого 2015 року судом в повному обсязі було дотримано вимоги ст.ст. 314-316 КПК України та вирішено всі передбачені кримінальним процесуальним законом питання на даній стадії судового провадження. Учасники судового провадження не заперечували проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Зазначив апеляційний суд і інші підстави, з яких апеляційні скарги засудженого та захисника щодо недоведеності вини ОСОБА_5 та допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, необхідно залишити без задоволення, докладно обґрунтувавши таке своє рішення.

Ухвала апеляційного суду належним чином мотивована і відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій.

Об`єктивних даних, що вказували б на вчинення злочину за інших обставин та на відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ст. 153 ч. 2 КК України, колегія суддів за матеріалами провадження не знаходить і передбачені законом підстави для перевірки цього відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційних скарг, скасування або зміни судових рішень та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої або апеляційної інстанції не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та засудженого - без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3