УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/8561/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №296/8561/15-к за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 03 жовтня 2016 року, -
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок суду, застосувати до призначеного йому покарання ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Вважає призначене йому покарання надто суворим. Зазначає, що має на утриманні малолітніх дітей, його матір потребує піклування, він хворіє на тяжкі хронічні хвороби. Крім того, зазначає, що під час постановлення Черняхівським районним судом Житомирської області попереднього вироку щодо нього, він не був присутнім.
Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 03 жовтня 2016 року
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, українця, громадянина України, освіта середня, зареєстрованого та проживаючого за адресою у АДРЕСА_1 , одруженого, не працюючого, раніше судимого:
- 26.01.1998 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч.3 ст.142 КК України на 6 років позбавлення волі, з додатковою мірою покарання конфіскація майна;
- 10.07.2003 року Богунським районним судом м. Житомира за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
- 11.06.2004 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч.1 ст. 309 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
- 23.02.2006 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 309, 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 22.08.2006 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 11.03.2011 року Богунським районним судом м. Житомира за ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 70 КК України на 6 років позбавлення волі з додатковою мірою покарання конфіскація майна;
- 19.12.2012 року Черняхівським районним судом Житомирської області за ч.2 ст. 309 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, -
засуджено за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 19.12.2012 року і визначено обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання 4 роки позбавлення волі.
Строк покарання вирішено рахувати з 22.03.2016 року.
На підставі ст. 72 КК України строк перебування обвинуваченого ОСОБА_8 у слідчому ізоляторі УВП № 8 з 21.04.2016 року до набрання вироком законної сили вирішено рахувати один день за два дні позбавлення волі.
Згідно вироку суду, 22.04.2015 року близько 14 години 50 хвилин ОСОБА_8 перебував в приміщенні аптеки «Тіс-фарм», що за адресою: м. Житомир, вул. Бородія, 48.
В цей же час, день, місці та за вказаних обставинах у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне, викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне, викрадення чужого майна, враховуючи сприятливу для нього обстановку, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються не помітними, керуючись корисливим мотивом, перебуваючи в приміщенні вище зазначеної аптеки, протягнув ліву руку через скло вітрини аптеки та взяв мобільний телефон марки «NOKIA», моделі «308», «Duos», який знаходився на поверхні прилавку поблизу касового апарату, після чого сховав його до правої кишені штанів в які був одягнений. Доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_8 місце вчинення кримінального правопорушення залишив та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_8 таємно, повторно заволодів чужим майном, яке належить ОСОБА_9 , чим заподіяв останній матеріального збитку на загальну суму 750 гривень.
В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 не доставлений. Проте, надійшла заява від нього з проханням розглянути апеляційну скаргу у його відсутності.
Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , міркування прокурора в заперечення апеляційної скарги обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно з ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, судом прийнято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд визнав щире каяття, обставин, що обтяжують його покарання судом не встановлено. Крім того, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, висновків для себе не зробив і знову вчинив корисливий злочин, а тому, з врахуванням встановлених обставин справи та особи винуватого, вважав, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства та призначив останньому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції, передбаченою ч.2 ст. 185 КК України.
З наведеним висновком місцевого суду погоджується і апеляційний суд та вважає, що призначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не можна визнати несправедливим внаслідок суворості.
Місцевим судом вірно застосовано правила ст. 71 КК України та визначено обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 19.12.2012 року щодо останнього.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про наявність на його утриманні малолітніх дітей, потребу його матері в піклуванні та наявність в нього хронічних захворювань не можуть слугувати підставою для звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком.
Посилання апелянта на те, що під час постановлення Черняхівським районним судом Житомирської області попереднього вироку щодо нього, він не був присутнім, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки вказана обставина виходить за межі розгляду даного кримінального провадження.
Посилання захисника ОСОБА_7 на те, що довідка про вартість викраденого майна підписана не тією особою, яка поставила печатку не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки цивільний позов по справі не заявлено, а підпис продавця відповідно завірена фізичною особою-підприємцем, що не викликає сумніві у суду. Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_8 не оспорює вартість викраденого.
Отже, істотних порушень кримінально-процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів за матеріалами кримінального провадження не виявлено, тому вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 слід залишити без зміни.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 03 жовтня 2016 року щодо нього - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 протягом трьох місяців з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: