Справа №487/1171/16-к 11.05.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 11-кп/784/384/17 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: скасування звільнення від відбування ОСОБА_1
покарання з випробуванням Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2017 року, якою задоволено подання Заводського районного відділу м. Миколаєва кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в Миколаївській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, місце проживання не встановлено, засудженого 23 червня 2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75, 76 КК України, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, -

учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_7
засуджений: ОСОБА_6
представники КВІ ОСОБА_8 , ОСОБА_9
В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Ухвалою суду звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України скасовано, постановлено засудженого ОСОБА_6 направити для відбування призначеного покарання у виді 2 років позбавлення волі.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В запереченнях представник КВІ просить ухвалу суду залишити без змін.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 вказує, що про судове засідання, в якому була постановлена оскаржувана ухвала, його не було повідомлено, чим порушено його право на захист.
Крім того, ОСОБА_6 зазначає, що від явки до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації не ухилявся. Також, він не згоден з твердження, що він ніде не працює.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що в поданні, яке надійшло від начальника Заводського РВ м. Миколаєва КВІ УДПтС України в Миколаївській області ставиться питання про направлення засудженого ОСОБА_6 для відбування покарання, призначеного 23 червня 2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва. В поданні зазначено, що ОСОБА_6 ухиляється від відбуття покарання, засуджений тричі не з`являвся на реєстрацію (16.08.2016 року, 18.10.2016 року та 15.11.2016 року). Крім того, за вказаною при постановлені на облік ним адресою не мешкає, про нове місце свого проживання інспекцію не повідомив, встановити місце його знаходження не вдалося.

Приймаючи рішення про скасування звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції вказав, що вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2016 року ОСОБА_6 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст.76 КК України, на нього покладені обов`зки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи; повідомляти про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
В ухвалі суду зазначено, що постановою інспектора Заводського РВ м. Миколаєва КВІ УДПтСУ в Миколаївській області ОСОБА_9 від 5 серпня 2016 року засудженому встановлені дні явок для реєстрації, про що він був ознайомлений. Також, був попереджений про відповідальність та правові наслідки скоєння правопорушень.

16 серпня 2016 року засуджений ОСОБА_6 для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції не з`явився, про що 22 серпня 2016 року надав пояснення та отримав попередження. 18 жовтня 2016 року та 15 листопада 2016 року він знову не з`явився для реєстрації без поважних причин.

При постановці на облік засуджений вказав місцем свого проживання АДРЕСА_1 , але за вказаною адресою не мешкав, про нове місце свого проживання інспекцію не повідомив.
Встановити місце знаходження ОСОБА_6 не вдалося. Також, встановлено, що засуджений ніде не працює
Вищевказані обставини, на думку суду першої інстанції, свідчать про невиконання ОСОБА_6 покладених на нього судом обов`язків та його небажання стати на шлях виправлення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку представників КВІ прокурора про залишення ухвали без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2016 року вбачається, що звільнивши ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки суд у відповідності зі ст. 76 КК України зобов`язав засудженого: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи; повідомляти про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції (а.п.68).
На облік до Заводського РВ м. Миколаєва КВІ УДПтС України в Миколаївській області ОСОБА_6 взятий 3 серпня 2016 року (а.п. 73).

5 серпня 2016 року засуджений ОСОБА_6 надав інспектору КВІ підписку про те, що йому зрозумілі покладені на нього судом обов`язки та наслідки їх невиконання, а також він був ознайомлений із постановою про встановлення днів явки на реєстрацію третій вівторок понеділок кожного місяця (а.п. 75,77).

Згідно листка реєстрації явок ОСОБА_6 до Заводського РВ м. Миколаєва КВІ УДПтС України в Миколаївській області не з`явився на реєстрацію 16 серпня 2016 року (третій вівторок серпня), 18 жовтня 2016 року (третій вівторок жовтня) та 15 листопада 2016 року (третій вівторок листопада) (а.п. 78).

Відповідно до ч. 5 ст. 166 Кримінально-виконавчого кодексу України поважними причинами неявки засудженого до кримінально-виконавчої інспекції в призначений строк визнаються: несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені.

В матеріалах провадження містяться пояснення ОСОБА_6 щодо причин його неприбуття на реєстрацію, в яких він вказує, що 16 серпня 2016 року він не з`явився у зв`язку з тим, що забув. Зазначив, що більше такого не відбудеться (а.п.83). Однак, 18 жовтня 2016 року та 15 листопада 2016 року ОСОБА_6 знову не з`явився та причини поважності своєї неявки не надав.

Крім того, при постановці на облік засуджений вказав місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , але за вказаною адресою не мешкав, про нове місце свого проживання інспекцію не повідомив. Проведеними першочерговими розшуковими заходами встановити місце знаходження ОСОБА_6 не вдалося.
Також, доказів на підтвердження свого працевлаштування ОСОБА_6 не надав.
16 грудня 2016 року КВІ внесла до суду подання про скасування звільнення від відбування з випробуванням і направлення засудженого ОСОБА_6 для відбування призначеного покарання (а.п. 63).

Частиною другою статті 78 КК України встановлено, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 Кримінально-виконавчого кодексу України, невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

Таким чином, в матеріалах провадження міститься достатньо даних систематичного ухилення ОСОБА_6 від виконання покладених на нього судом обов`язків, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, а тому Заводський районний суд м. Миколаєва дійшов правильного висновку про необхідність скасувати звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2016 року та направити його до місця позбавлення волі для відбування призначеного за вироком покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Твердження апелянта про те, що він приходив в інспекцію для реєстрації та працює спростовуються вищевказаними матеріалами провадження.

Доводи ОСОБА_6 про неповідомлення його про час розгляду подання також не можна брати до уваги, оскільки він був повідомлений про таке за адресою, вказаною ним при постановці на обліку. Інша адреса суду не відома.

Керуючись ст. 405, 407, 424, 532, 539 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 24 січня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: