"07" грудня 2016 р. Справа № 363/4676/16-к

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 грудня 2016 року слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Вишгороді клопотання представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за № 0000226,

ВСТАНОВИВ:
5 грудня 2016 року в провадження Вишгородського районного суду надійшло зазначене клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що 25.11.2016 року заявникам стало відомо, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2014 року (справа № 757/24025/14-к) в рамках кримінального провадження №0000226 було задоволено клопотання слідчого слідчої групи Головного слідчого Управління Генеральної прокуратури України, накладено арешт та заборонено відчуження земельних ділянок на території Новосілківської та Хотянівської сільських рад Вишгородського району Київської області, серед яких зазначено земельні ділянки з кадастровими номерами:

:36:118:0157;:36:118:0158;:36:118:0159; :36:118:0160; :36:118:0161;:36:118:0162;
:36:118:0163;:36:118:0164;:36:118:0165; :36:118:0167; :36:118:0168; :36:118:0169;
:36:118:0170;:38:030:0106; :38:103:0115.
Також заявникам стало відомо, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.05.2015 року (справа №757/15877/15-к) в рамках того ж самого кримінального провадження №0000226 було задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ МВС України, накладено арешт та заборонено відчуження тих же самих земельних ділянок на території Новосілківської та Хотянівської сільських рад Вишгородського району Київської області .

Власником земельних ділянок з кадастровими номерами :36:118:0157-:36:118:0165; :36:118:0167-:36:118:0170 на території Новосілківської сільської ради є ОСОБА_4 , що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки.

Власником земельних ділянок з кадастровими номерами :38:030:0106- :38:103:0115 на території Хотянівської сільської ради є ОСОБА_5 , що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки.

Зазначили, що зазначені вище ухвали про накладення арешту та заборону відчуження земельних ділянок було постановлено без виклику та участі їхніх власників, що дає заявникам право звернутись з клопотанням про скасування заходів забезпечення кримінального провадження.

У судовому засіданні представник заявників ОСОБА_6 клопотання підтримав і просить задовільнити.

Прокурор проти задоволення даного клопотання заперечив.

Заслухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПУ України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження (ч. 6 ст. 170 КПК України).

Як вбачається зі змісту наведених положень КПК України, арешт майна з метою, зазначеною у п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України допускається лише щодо майна підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) інших осіб.

Як вбачається з витягу з кримінального провадження №0000226 від 30.11.2016 року, заявники не є підозрюваними по даному кримінальному провадженню (а отже не є також і обвинуваченими, засудженими).

Слідчим суддею зазначається, що з 4 червня 2013 року жодній особі не повідомлено про підозру.

З ухвал про накладення арешту не вбачається те, що заявники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в силу закону можуть нести цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) інших осіб.

За таких обставин, перебування під арештом майно заявників, які не є підозрюваними, обвинуваченими, засудженими по кримінальному провадженню а також не є особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) інших осіб, з підстав наведених у п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України законом не передбачене.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1 - 4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

В свою чергу за змістом ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, спеціальна конфіскація майна можлива за злочини, за які санкцією відповідної статті КК України не передбачене додаткове покарання у вигляді конфіскації.

З витягу з кримінального провадження вбачається, що кримінальне провадження №0000226 здійснюється за ознаками злочинів передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, санкцією якої передбачене додаткове покарання у вигляді конфіскації майна; а також злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, за якою заявникам навіть теоретично не може бути оголошено підозру, оскільки даний злочин є службовим, а заявники не є можуть бути його суб`єктами. З огляду на це застосування спеціальної конфіскації до заявників виключається.

За таких обставин будь-які підстави вважати, що майно заявників підлягатиме спеціальній конфіскації по даному кримінальному провадженні немає. Перебування під арештом майна заявників з підстав, наведених у п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, не відповідає закону.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

При цьому, як вже зазначалося раніше, згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України метою накладення арешту є збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як випливає зі змісту наведених вище норм КПК України, для накладення арешту та заборони відчуження майна не достатньо щоби майно було речовим доказом по справі. Необхідною умовою для вжиття таких заходів є існування обставин, які свідчать про реальну можливість їхньої втрати, що в подальшому може призвести до неможливості їх використання в процесі доказування.

Слідчому судді не надано доказів про те, що вказані земельні ділянки визнані речовими доказами та не доведено, що невжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту земельних ділянок та заборони на їх відчуження може призвести до їхньої втрати як речового доказу.

Відповідно до п.п. 1-6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170, 171, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
клопотання представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за №0000226 задовольнити.

Скасувати арешт та заборону відчуження, щодо земельних ділянок на території Новосілківської та Хотянівської сільських рад Вишгородського району Київської області з кадастровими номерами:

:36:118:0157; :36:118:0158; :36:118:0159;

:36:118:0160; :36:118:0161; :36:118:0162;

:36:118:0163; :36:118:0164; :36:118:0165;

:36:118:0167; :36:118:0168; :36:118:0169;

:36:118:0170;:38:030:0106; :38:103:0115.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Київської області протягом п`яти днів з дня її оголошення відповідно до вимог статті 395 КПК України.

Слідчий суддя