Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/120/17-к
Провадження № 1-кп/499/49/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.06.2017 року смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000078 внесеного до ЄРДР від 24.02.2016 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сербка, Комінтернівського районну Одеської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, з неповною середньою освітою, раніше судимого:
-09.01.2008 року засуджений Комінтернівським районним судом Одеської області за ст.70, ч.3 ст.187, ч.1 ст.115 КК України з позбавленням волі строком на 10 років. На підставі ухвали Могильов Подільського міського суду Вінницької області від 11.02.2014 року звільнений з виправної колонії умовно-достроково, не відбутий строк покарання 2 роки 4 місяці 25 днів;
-30.01.2017 року засуджений Комінтернівський районним судом Одеської області за ч.2 ст.185, ст.395 КК України. На підставі ст.70 КК України остаточне покарання призначено у виді 4 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
24 лютого 2016 року, приблизно о 04.30 годині, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився в с. Великий Буялик (колишня назва - Благоєве) Іванівського району Одеської області. Прямуючи на автобусну зупинку та проходячи по провулку, який розташований між вулицею Юрія Яні та вулицею Леніна в с. Великий Буялик (колишня назва - Благоєве), а саме поблизу садиби АДРЕСА_2 , обвинувачений згадав, що на даній садибі мешкає жінка на ім`я ОСОБА_6 та на території її садиби знаходиться металобрухт, та в цей час у нього виник умисел таємно проникнути на територію її садиби з метою крадіжки металобрухту.

Після чого, реалізуючи свій злочинний намір, розуміючи протиправність своїх дій, з метою особистого збагачення, шляхом відчинення вхідної хвіртки, ОСОБА_4 проник на територію садиби, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_7 , для того, щоб знайти там металобрухт, який в подальшому хотів продати та вилучити від продажу грошові кошти.

Знаходячись на території садиби ОСОБА_7 , ОСОБА_4 переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає оглянувши територію двору, знайшов алюмінієвий бідон ємкістю 38 літрів та інший металобрухт, скориставшись відсутністю сторонніх осіб поблизу, з метою особистого збагачення ОСОБА_4 взяв знайдений ним алюмінієвий бідон та чавунний казан та покинув територію садиби ОСОБА_7 через вхідну хвіртку та направився по АДРЕСА_3 (колишня назва - Благоєве) з ціллю в подальшому продати викрадене ним майно та отримати грошові кошти.

Однак довести злочин до кінця обвинувачений не зміг, з причин, які не залежали від його волі, оскільки його злочинна діяльність була припинена ОСОБА_7 , який наздогнав його на проїжджій частині по АДРЕСА_3 (колишня назва - Благоєве), неподалік від свої садиби, та силоміць забрав у ОСОБА_4 викрадене ним майно.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому збитки на суму 630 грн. 00 коп. Відповідно до висновку товарознавчої експертизи №1143/26 від 16.03.2016 року та №1144/26 від 21.03.2016 року.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному злочині визнав повністю, щиро розкаювався, надав суду покази, які відповідають вищенаведеним обставинам, зазначив, що дійсно приблизно 23 лютого 2016 року приїхав до свого брата в с. Великий Буялик (колишня назва - Благоєве) Іванівського району Одеської області в гості, де вживав алкогольні напої з дружиною брата, оскільки брата вдома не виявилося. Приблизно о 4 годині ранку 24 лютого 2016 року, він попрямував до автобусної зупинки, щоб поїхати додому, однак грошей на проїзд у нього не було і він, проходячи по АДРЕСА_2 , згадав що на садибі АДРЕСА_2 мешкає жінка на ім`я ОСОБА_6 та на території її садиби знаходиться металобрухт, який можна викрасти та від його продажу виручити кошти. Після чого, відкривши хвіртку, проник на територію садиби, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та скориставшись відсутністю сторонніх осіб поблизу, обвинувачений взяв знайдений ним алюмінієвий бідон, чавунний казан та інший дрібний металобрухт, та покинув територію садиби ОСОБА_7 через вхідну хвіртку та направився по вулиці Леніна з ціллю в подальшому продати викрадене ним майно та отримати грошові кошти. Однак довести злочин до кінця він не зміг, оскільки його наздогнав потерпілий на проїжджій частині по АДРЕСА_3 (колишня назва - Благоєве) та силоміць забрав у нього викрадене майно.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, проте надав до суду телефонограму про слухання справи у його відсутність, міру покарання просив призначити на розсуд суду.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.
Оскільки учасники судового провадження не заперечували, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин даної справи, при цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, та у суду немає сумнівів у добровільності його позицій, йому роз`яснено про позбавлення його права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
При відсутності заперечень учасників судового провадження, сумнівів в правдивості свідчень ОСОБА_4 суд, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обмежив судовий розгляд допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Дослідивши в судовому засіданні довідку про судимість обвинуваченого, згідно якої обвинувачений був раніше судимий за ст.185 КК України, та ту обставину, що судимість не погашена та не знята, судом встановлено, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднане з проникненням у сховище, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає що вина ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України доведеною, в його діяннях має місце склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднане з проникненням у сховище, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, у зв`язку із чим суд визнає винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднане з проникненням у сховище, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Відповідно до ст. 66 КК України, суд бере до уваги і визнає обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 - його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставинами, які обтяжують покарання - вчинення злочину особою в стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, особу винного, а саме те, що він раніше судимий, на психоневрологічному та наркологічному обліках не перебуває, не працює, характеризується посередньо та ту обставину, що шкода завдана кримінальними правопорушення відшкодована в повному обсязі, при цьому суд також враховує, що обвинувачений неодноразово судимий, систематично вчиняє злочини проти власності, судимість за котрі є непогашеними і не знятими та приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_4 не можливе без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з наведеним, суд вважає, за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі з терміном, встановленого санкцією ч.3 ст. 185 КК України.

Відповідно до вироку Комінтернівського районного суду Одеської області від 30 січня 2017 року, який вступив в закону силу 01 березня 2017 року, обвинуваченого ОСОБА_4 було засуджено за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.185, ст.395 КК України до 4 років позбавлення волі на підставі ст.71 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Отже, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання обвинуваченому на підставі ст.70 КК України.

Долю речових доказів вирішити відповідно до положень ст.100 КПК України.
Цивільні позови по справі не заявлялись.
Витрати на залучення експерта відсутні.
Враховуючи призначений вид покарання, особу обвинуваченого, та з метою забезпечення виконання вироку, суд вважає необхідним обрати ОСОБА_4 запобіжний захід.

Керуючись ст. ст. 68,71,72,75,76 КК України, ст.ст. 349, 369, 370, 373-374, 377 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, призначивши йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.01.2017 року та призначеного покаранням за даним вироком, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_4 до строку відбуття покарання відбуте ним покарання за вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.01.2017 року.
У відповідності до ч.5 ст.72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з дня набрання вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.01.2017 року законної сили, а саме з 01.03.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання даним вироком законної сили.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Витрати на залучення експерта відсутні.
Речові докази, а саме алюмінієвий бідон, чавунний казан, дві синтетичні сумки з металобрухтом та металевим «пресом» - залишити у власності ОСОБА_7 .

Обрати ОСОБА_4 міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу - тримання під вартою в Одеській установі виконання покарань №21.

Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1