Номер провадження: 11-сс/785/1074/17
Номер справи місцевого суду: 502/908/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.07.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 08.06.2017 року по кримінальному провадженню №0000251 від 14.04.2017 року,-

встановив:
оскаржуваною ухвалою слідчого судді, в рамках кримінального провадження №0000251 від 14.04.2017 року, задоволено клопотання слідчого СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 та накладено арешт на майно вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно викрадене в СВК «Вікторія», а саме: «Грантокс» 500 в.р., який знаходиться в 8 пластикових ємкостях об`ємом по 10 літрів кожна, серія №0914; «Тітул Дуо, КРР» пластикова ємкість об`ємом по 5 літрів кожна в кількості 27 ємкостей та об`ємом по 10 літрів в кількості 6 ємкостей, серія №05582; «Фатрін» 22 пластикові ємкості по 5 літрів кожна, загальним об`ємом 110 літрв с/н 0044; «авіатор Xpro» 225, 4 пластикові ємкості по 5 літрів кожна, загальним об`ємом 20 літрів; «Вермимаг» 123 пластикові ємкості по 10 літрів кожна, загальним об`ємом 1230 літрів; «Дербі» 175 SC, 10 пластикових ємкостей по 0,5 літрів, загальним об`ємом 5 літрів; «Контадо Дуо» 17 пластикових ємкостей по 1 літру, загальним об`ємом 17 літрів; «Грізний» 6 пластикових ємкостей, по 0,75 літрів, загальним об`ємом 6,75л.; Фунгіцид «Парацельс» 8 пластикових ємкостей по 5 літрів загальним об`ємом 40 л.; Фунгіцид «Абсолют» 1 пластикова ємкість по 5 літрів, загальним об`ємом 5 літрів; Регулятор росту «Вертек» 9 пластикових ємкостей по 5 літрів загальним об`ємом 45 літрів; «Міланіт» 5 пластикових ємкостей по 5 літрів, загальним об`ємом 25 літрів; «Блок» 5 пластикових ємкостей по 5 літрів, загальним об`ємом 25 літрів; «Тітон злаки» пластикова ємкість об`ємом по 5 літрів в кількості 3 ємкості та об`ємом по 10 л. в кількості 14 ємкостей, загальним об`ємом 155 літрів; «Квадростім» 3 пластикові ємкості по 5 літрів, загальним об`ємом 15 літрів.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що вказане майно відповідає вимогам зазначеним у ст.98 КПК України, а незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, перешкоджатиме встановленню істини по кримінальному провадженню, внаслідок того, що майно може бути втрачене.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді районного суду, адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно а вилучене майно повернути особі у якої воно було вилучене. Захисник посилається на те, що слідчим суддею не взято до уваги те, що по даному кримінальному провадженню нікому не повідомлено про підозру та вказаним майном ОСОБА_9 володів на законних підставах.

Заслухавши суддю-доповідача; адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги захисника особи, процесуальний статус якої не визначений в даному кримінальному проваджені, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України регламентовано, що завдання кримінального судочинства, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно наданої апеляційному суду адвокатом ОСОБА_8 копії накладної №113 від 01.06.2017 року виданої ОСОБА_9 , вилучене під час обшуку майно може дійсно належати ОСОБА_9 , який зареєстрований та мешкає в домоволодінні під час обшуку якого було вилучене майно, перелік якого зазначений в накладній.

При цьому, на даній стадії, у апеляційного суду немає підстав ставити під сумнів правдивість документів наданих адвокатом, оскільки ці обставини не були спростовані в судовому засіданні прокурором.

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст.ст. 45, 46, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК України, адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 - є особою, яка може звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність розгляду слідчим суддею районного суду клопотання без виклику власника майна та клопотання апелянта про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді, то вони заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна розглядається за участю власника майна. Не прибуття цих осіб не перешкоджає розгляду клопотання. Тобто, слідчий суддя має право розглянути клопотання за відсутності власника майна, однак при цьому в матеріалах провадження мають міститися дані про належне повідомлення цієї особи про дату та час розгляду клопотання.

Як убачається з матеріалів судової справи, слідчий суддя розглянув клопотання слідчого про арешт майна без участі власника домоволодіння в якому було проведено обшук та вилучене майно. За таких обставин, з метою реалізації права апелянта на доступ до правосуддя, строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді районного суду та невиконання слідчим та слідчим суддею положень ст.ст.167, 168, 170, 171, 172, 173 КПК України, апеляційним судом встановлене наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч.5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду не звернув уваги на невідповідність клопотання слідчого про накладення арешту на майно вимогам ст.171 КПК України, в якому, до клопотання не додано доказів, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на майно, визначених в ч.2 ст.170 КПК України, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. В клопотанні зазначені підстави, якими слідчий обґрунтовує необхідність арешту майна, які, в свою чергу, не відповідають матеріалам кримінального провадження, зокрема до клопотання не було долучено процесуальних документів, які б свідчили про законність проведеного обшуку за результатами якого майно було вилучене, на що слідчий суддя також не звернув уваги.

Крім того, слідчий суддя при вирішенні питання щодо можливості розгляду клопотання прокурора не звернув уваги на те, що клопотання було подано до суду в порушення вимог ч.5 ст.171 КПК України.

Відповідно до зазначеної норми закону клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Як вбачається до матеріалів судової справи, зокрема протоколу обшуку, майно зазначене в клопотанні прокурора було вилучено 03.06.2017 року, 14 годині.
З урахуванням положень ч.5 ст.171 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно було бути подано прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, тобто до 14 години 05.06.2017 року.
Разом з цим, відповідно до штампу вхідної кореспонденції канцелярії Кілійського районного суду Одеської області, клопотання про накладення арешту на майно по даному кримінальному провадженню було зареєстровано АСДС КП «Д-3» о 09 годині 10 хвилин 08 червня 2017 року, тобто в порушення строку, визначеного ч.5 ст.171 КПК України. При цьому матеріали клопотання та судової справи не містять заяви (клопотання) прокурора про поновлення строку на звернення до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку.
За таких підстав, враховуючи недотримання прокурором вимог ст.171 КПК України та відсутності клопотання про поновлення строку на звернення з клопотанням з доводами щодо поважності пропуску цього строку, слідчий суддя районного суду повинен був керуватися вимогами ч.3 ст.172 КПК України та мусив повернути прокурору клопотання для усунення недоліків.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст.171 КПК України, яка не була усунута слідчим суддею районного суду в порядку ч.3 ст.172 КПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання слідчого прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 131, 132, 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Поновити адвокату ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 08.06.2017 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 08.06.2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 погоджене прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 по кримінальному провадженню №0000251 від 14.04.2017 року та накладено арешт на майно вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_10 погоджене прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_11 по кримінальному провадженню №0000251 від 14.04.2017 року про накладення арешту на майно вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , - повернути прокурору для усунення недоліків на протязі 72 (семи десяти двох) годин, з моменту отримання повного тесту ухвали апеляційного суду.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4