Справа №488/1995/16-к 08.12.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/899/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст.115КК Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

Головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000372 за апеляційними скаргами прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16.09.2016 року, по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, студента 2-го курсу Миколаївського професійного ліцею будівництва та сфери послуг, не судимого,

-за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.
Учасники судового провадження.
прокурор ОСОБА_6

потерпілий ОСОБА_10

представник потерпілого ОСОБА_11

обвинувачений ОСОБА_9
захисник ОСОБА_8
законний представник неповнолітнього
обвинуваченого ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Прокурор Миколаївської місцевої прокуратури №2 просить вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16.09.2016 року скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Законний представник ОСОБА_7 просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_9 не винним.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_9 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді дев`яти років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на лікування потерпілого ОСОБА_10 в розмірі 4865 грн. 54 коп.,

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальні збитки в сумі 3304,12 грн. та відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Узагальнені доводи апелянтів.
Прокурор зазначає, що вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16.09.2016 року стосовно ОСОБА_9 не законний та такий, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зазначає, що суд у вироку належним чином не сформулював обвинувачення, а саме, у обвинуваченні, визнаному судом доведеним, не зазначені у повному обсязі, зокрема, вид, характер та локалізація спричинених ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Крім того, не вказано ані мети дій обвинуваченого, його мотивів і форми вини, ані наслідків вчиненого злочину. Фактично суд обмежився констатуванням факту спричинення ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_10 не менше ніж 25 ножових поранень, у тому числі - трьох тяжких, небезпечних для життя в момент їх спричинення, зробивши після цього висновок про спрямованість умислу обвинуваченого на позбавлення потерпілого життя. Таким чином, з викладеного судом обвинувачення не можна зробити висновок, яке саме діяння вчинено ОСОБА_9 , оскільки не зазначено, чи наступили суспільно - небезпечні наслідки його дій, які тому причини, чи реалізований був до кінця умисел обвинуваченого.

Представник ОСОБА_7 вважає, що судом не повно з`ясовані всі обставини справи, оскільки в матеріалах справи немає прямих, достовірних та допустимих доказів того, що саме ОСОБА_9 причинив тілесні ушкодження ОСОБА_10 .

Зазначає, що суд не дав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_12 , яка показала, що була присутньою під час розмови ОСОБА_9 з ОСОБА_13 , які говорили про один нічний конфлікт з застосуванням ножа. Також показанням свідка ОСОБА_14 по епізоду спричинення йому тілесних ушкоджень, що ОСОБА_13 перший наніс йому удар ножем, він впізнав його, але досудове розслідування з цього приводу до теперішнього часу не проводиться.

При цьому обвинувачення ґрунтується на показаннях ОСОБА_13 , який на її думку, вступивши у домовленість з працівниками поліції, умисно обмовляє ОСОБА_9 бажаючи уникнути відповідальності за скоєний ним злочин.

Вказує, що в її присутності в Корабельному відділі поліції на сина чинили психологічний тиск, умовляючи надати показання у скоєнні злочину у відношенні ОСОБА_10 .

Зазначає, що у вироку зазначене не те місце, де були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_10 , не той час, не точна кількість поранень, неточне місце виявлення телефону потерпілого, не вказано мотив злочину.

Судом не з`ясовано дійсне місце нападу на ОСОБА_10 , оскільки не виявлено жодних слідів крові, на місці зазначеному обвинуваченням. Крім того, слідів крові не виявлено на одязі та взутті ОСОБА_9 і вилученому ножі.

Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисника про отримання інформації про деталізацію вхідних та вихідних дзвінків на мобільні телефони ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

На думку апелянта, протокол слідчого експерименту з участю ОСОБА_9 від 18.02.2016 року є неналежним доказом, складеним з порушенням закону, оскільки поняті ОСОБА_19 та ОСОБА_20 знаходилися у нетверезому стані, на місце проведення слідчої дії їхали в різних автомобілях з обвинуваченим, а відеозапис події в суді неможливо було передивитися.

Захисник ОСОБА_8 вважає, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам, передчасні, не послідовні, суперечливі, не ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, без наведення належних і достатніх мотивів.
Вказує, що докази, які б підтверджували час та місце скоєння злочину відносно ОСОБА_10 ні досудовим слідством, ні судом не встановлено. А тому висновок суду про місце і час нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень не ґрунтуються об`єктивними доказами, а тому в цій частині висновок суду є припущенням.
З досліджених матеріалів досудового слідства, на докази яких суд посилається у своєму рішенні, відсутні об`єктивні докази причетності ОСОБА_9 до скоєння вказаного злочину.
Посилається на показання свідка ОСОБА_21 , яка показала, що чула розмову ОСОБА_13 та ОСОБА_9 про спричинення тільки одній особі тілесних ушкоджень, та свідка ОСОБА_22 , яка вказувала що на неповнолітнього ОСОБА_9 в Корабельному відділі поліції здійснювався психологічний тиск.
Вважає, що до показань ОСОБА_13 необхідно ставитися критично, оскільки вони мають значні протиріччя щодо місця, часу, мотиву та способу вчинення злочину.
Зазначає, що суд не вірно послався на протокол проведення слідчого експерименту від 18.02.2016 року за участю ОСОБА_9 , як на доказ вини останнього, оскільки ОСОБА_9 у судовому засіданні зазначив, що такі покази, він дав у зв`язку із попереднім тиском на нього з боку працівників поліції. Крім того, зміст вказаного протоколу має протиріччя з дійсними обставинами кримінального правопорушення.
На думку апелянта, показання свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 є недопустимим доказом, оскільки ОСОБА_23 був присутнім у залі судового засідання до його допиту, коли допитувались інші свідки по справі, а ОСОБА_24 при проведенні слідчого експерименту від 18.02.2016 року за участю ОСОБА_9 , перебував у нетверезому стані, та не пам`ятає усіх обставин проведення такої слідчої дії.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_9 визнано винним у тому, що 14 лютого 2016 року близько 01 години, неповнолітній ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поруч з будинком АДРЕСА_2 , наніс потерпілому ОСОБА_10 за допомогою ножа, що мав при собі, не менше 25 поранень, чим спричинив останньому тілесні ушкодження, в тому числі тяжкі у вигляді 3-х наскрізних колото-різаних поранень в нижніх відділах з обох боків грудної клітини з краєвим пораненням нижньої долі лівої легені, а також з двостороннім пневмотораксом, що небезпечні для життя в момент їх спричинення, та що свідчить про спрямованість умислу на позбавлення останнього життя.

Такі дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора, законного представника ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на підтримку доводів своїх апеляцій, обвинуваченого ОСОБА_9 , дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно положень ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, крім іншого: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку крім іншого зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26.09.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку» суди націлюються на те, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити, насамперед, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів.
Відсутність належного формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист і, як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування вироку.
Проте, судом 1-ої інстанції постановлено вирок з порушенням зазначених норм кримінального процесуального закону.

Так, суд хоча й визнав ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, за якими органом досудового розслідування було висунуте обвинувачення, проте саме обвинувачення у вироку належним чином не сформулював, що дозволило б при зіставленні ознак установлених судом злочинних діянь і ознак вказаних злочинів дійти висновку про їх відповідність.
В обвинуваченні, визнаному судом доведеним, не зазначено мети дій обвинуваченого, його мотивів і форми вини, наслідків вчиненого кримінального правопорушення. Крім того, не вказано у повному обсязі, зокрема, вид, характер та локалізація спричинених ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Фактично суд обмежився констатуванням факту спричинення ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_10 не менше ніж 25 ножових поранень, у тому числі - трьох тяжких, небезпечних для життя в момент їх спричинення, зробивши після цього висновок про спрямованість умислу обвинуваченого на позбавлення потерпілого життя. Таким чином, з викладеного судом обвинувачення не можна зробити висновок яке саме злочинне діяння вчинено ОСОБА_9 , оскільки не зазначено, чи наступили суспільно - небезпечні наслідки його дій, які тому причини, чи реалізований був до кінця умисел обвинуваченого.
Таким чином, судом 1-ої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до ухвалення необґрунтованого та невмотивованого судового рішення, що, у відповідності до вимог ч.1 ст.412 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16.09.2016 стосовно ОСОБА_9 підлягає скасуванню (п. З ч. 1 ст. 409 КПК України) з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції (ч. 6 ст. 9, 412, 415 КПК України).
У зв`язку із скасуванням вироку з причин істотного порушення вимог кримінального процесуального закону судом 1-ої інстанції, суд апеляційної інстанції не перевіряє доводи захисника ОСОБА_8 та законного представника неповнолітнього ОСОБА_9 стосовно відсутності в його діянні складу злочину, оскільки, це пов`язано з безпосереднім дослідженням доказів та їх оцінкою судом 1-ої інстанції, встановлення мотиву, способу та мети його дій.

Відповідно до п. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України. Однак, виходячи з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, кримінально-процесуального кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності. А у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Виходячи з викладеного, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи порушені загальні засади кримінального провадження, то вирок підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції. Оскільки вирок скасовується з процесуальних підстав, то доводи захисника та законного представника, викладені у їх апеляційних скаргах не перевірялись.

Під час нового судового розгляду в суді першої інстанції необхідно розглянути кримінальне провадження з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційних скарг законного представника ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 підлягають ретельній перевірці під час нового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.

Керуючись ст. 405, 407, 409, ч.1 ст. 412, 415, 532 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 задовольнити, апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та законного представника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16.09.2016 року у відношенні ОСОБА_9 , скасувати.

Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча

Судді: