АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №640/5204/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1335/17 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.2 ст.185 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження №11кп/790/31335/17 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м.Харкова від 21 березня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Харкова, громадянку України, з середньою освітою, одружену, маючу малолітню дитину, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму:

-20.05.2009 року Дзержинським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст. 307, ч.3 ст.321 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі;
-21.05.2013 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України на 1 рік обмеження волі, відповідно до ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
-14.08.2013 року Дзержинським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
-19.11.2014 року Дзержинським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, -
засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.11.2014 року та визначено остаточне покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 6480 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 184 грн. 14 коп.
Як установив суд, ОСОБА_8 , працюючи продавцем весільних товарів, у період часу з травня по жовтень 2015 року, у магазині ЧП «Величковська», що розташований на торгівельному місці №12-04-65 торгівельної площадки »Лужники» на ТЦ «Барабашово» у м.Харкові, діючи повторно, з корисливих мотивів, з єдиним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого незаконного збагачення, шляхом вільного доступу, користуючись відсутністю у вказаному магазині власниці майна ОСОБА_9 , у період часу з травня по жовтень 2015 року, таємно викрала з магазину 15 штук весільних фат, загальною вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №364 від 21.01.2016 року - 6480 грн., чим завдала потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.
Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_8 обернула викрадене на свою користь та розпорядилась ним на власний розсуд.
В апеляційних скаргах:

-обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання через суворість. Зазначила, що крадіжки вона не вчиняла; під час слідства мала потребу в перекладачі, оскільки не розуміє української мови; судом не було враховано наявність у неї малолітньої дитини, яка потребує її піклування, та стан її здоров`я, який погіршився за час перебування в установі виконання покарань №27.

-захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що суд допустив однобічність, залишивши без уваги наявні протиріччя у доказах. Указав, що жоден із свідків не вказали про причетність обвинуваченої до вчиненого кримінального правопорушення, а лише характеризували її з позитивної сторони, як доброзичливу, працездатну людину. Зазначив, що обвинувачена за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебувала, має постійне місце проживання, одружена, має неповнолітню дитину.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні нею кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, кваліфікація її дій за ч.2 ст.185 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються сукупністю доказів.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 показала, що вона є підприємцем та здійснює продаж весільних суконь та фат на ТЦ «Барабашово» в м.Харкові. У неї реалізаторами працювали ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . ОСОБА_8 працювала у неї реалізатором з травня по жовтень 2015 року. У цей період сусіди по торгівельним місцям повідомили їй, що ОСОБА_8 виносить з магазину фати та продає їх в інші магазини. Вона пішла в торгівельний магазин куди їй показували сусіди та знайшла там свої фати. Потім зробила інвентаризацію та виявила недостачу 15 весільних фат. На її прохання повернути викрадене ОСОБА_8 зникла та більше не поверталась.
Показання потерпілої підтверджуються даними:
-витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців, згідно якого потерпіла зареєстрована як фізична особа підприємець, є платником єдиного податку (а.с.144-147);
-накладних на придбання товару в період з червня по жовтень 2015 року, якими підтверджується наявність у потерпілої весільних фат;
-акту інвентаризації, згідно якого недостача товару у потерпілої за період з травня по 22 жовтня 2015 року складає 15 фат (а.с.141-143);
-заяви потерпілої ОСОБА_9 до органів МВС від 28.10.2015 року про вчинення ОСОБА_8 в період з травня по жовтень 2015 року крадіжки 15 фат, яка зареєстрована в ЄРДР (а.с.14, 136);
-заяви ОСОБА_8 про видачу нею співробітникам поліції двох весільні фат (а.с.157).
Свідок ОСОБА_11 показала, що вона працює у належному її чоловікові магазині реалізатором різних товарів на ТЦ «Барабашова» в м.Харкові. Знає і потерпілу і обвинувачену, які також працюють на ринку. У серпні 2015 року ОСОБА_12 приносила до них у магазин на реалізацію 5 - 6 одиниць весільних фат, частину із яких вони продали, а кошти від продажу віддали обвинуваченій. За поясненнями ОСОБА_8 зазанчені фати належать жінці, у якої вона раніше працювала.
Про це ж показала свідок ОСОБА_13 , зазначивши, що до них у магазин приходила потерпіла ОСОБА_9 , повідомила, що ОСОБА_8 здійснювала у неї крадіжку фат і коли вона, ОСОБА_13 , показала, які у неї маються фати то потерпіла впізнала серед них дві свої фати.
Згідно даних протоколів впізнання свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , серед пред`явлених їм чотирьох знімків жінок, впізнали обвинувачену ОСОБА_8 , як жінку яка працювала на ТЦ «Барабашова» та приносила їм на реалізацію весільні фати.
За показаннями свідка ОСОБА_10 у 2015 році вона працювала разом із ОСОБА_8 у магазині на ТЦ «Барабашова» у ОСОБА_9 реалізаторами весільних суконь та фат. На початку жовтня 2015 року один із реалізаторів з ринку повідомив їй, що ОСОБА_8 виносить з магазину фати та продає їх у інші торгівельні місця. Про це вона повідомила ОСОБА_9 , з якою зробили перевірку товару та виявили недостачу 15 фат. Під час розмови з цього приводу із ОСОБА_8 , остання не заперечувала факту вчинення нею крадіжки але на пропозицію повернути викрадене ОСОБА_8 пішла та більше не поверталась.
Показання ОСОБА_10 підтвердила в суді і свідок ОСОБА_14 , яка на прохання ОСОБА_9 допомогла зробити перевірку товару в результаті якої виявили недостачу 15 фат.
Вартість викраденого ОСОБА_8 належних потерпілій ОСОБА_9 15 весільних фат, як про це зазначено у вироку, підтверджено висновками товарознавчої експертизи (а.с.158-161).

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про наявність у доказах протиріч, є безпідставними, оскільки ніяких конкретних даних про це в апеляційній скарзі не наведено.

Відсутні такі дані і в матеріалах провадження.

Таким чином, дослідивши та давши оцінку всім зібраним у справі доказам, які безперечно викривають обвинувачену у крадіжці, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені злочину і правильно кваліфікував її дії за ч.2 ст.185 КК України.
Вважати цей висновок неправильним, як про це зазначено в скаргах обвинуваченої та захисника, підстав не має.
Яких-небудь даних, які б свідчили про необ`єктивність, упередженість органів розслідування або суду, неповноту судового розгляду, не встановлено.
Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на правильність висновків суду і були б підставою для скасування вироку, також не встановлено.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про порушення її права на захист внаслідок ненадання їй під час досудового слідства перекладача з української на російську мову, в послугах якого вона потребувала, оскільки не розуміє української мови, є безпідставними.

Як слідує із матеріалів провадження, ОСОБА_8 народилася, виросла та навчалася в Україні та є громадянкою України.

При цьому, під час досудового слідства обвинувачена про не володіння чи погане володіння нею українською мовою не заявляла і відповідних клопотань про залучення перекладача з української на російську мову не подавала, хоча мала таку можливість.

Не заявляла про це і не ставила питання про залучення перекладача обвинувачена і під час судового провадження.

Згідно даним технічного запису судового засідання, будучи ознайомленою із врученою пам`яткою про процесуальні права та обов`язки, у тому числі мати перекладача, обвинувачена заявила що права їй зрозумілі, клопотань про залучення перекладача не заявляла і під час судового провадження чітко та обґрунтовано давала відповіді на поставлені їй головуючим та іншими учасниками процесу питання.

У зв`язку із заявою обвинуваченою про нерозуміння деяких юридичних термінів, з метою дотримання права обвинуваченої на захист, ОСОБА_8 під час розгляду у суді кримінального провадження був залучений захисникза призначенням.

За таких обставин, посилання обвинуваченої на порушення її права на захист через не залучення їй перекладача, як на підставу для скасування вироку, є надуманими.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, дані, що характеризують особу ОСОБА_8 , яка раніше неодноразово судима, у тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, має постійне місце проживання, характеризується задовільно, одружена, має сина, 2003 року народження, працездатна, однак ніде не працює, новий злочин вчинила у період іспитового строку, тобто ті обставини, на які є посилання в апеляційних скаргах.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене покарання, за своїм розміром, є справедливим - необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів і підстав для призначення більш м`якого покарання, не вбачає.
Клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2014 році» до покарання за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.11.2014 року задоволенню не підлягає.
Відповідно до п.«г» ст.9 Закону України «Про амністію у 2014 році» застосування цього Закону застосовується щодо осіб, щодо яких ухвалені вироки, які не набрали законної сили.
Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.11.2014 року набрав законної сили, він наразі не є предметом апеляційного перегляду, що згідно п.«г» ст.9 Закону України «Про амністію у 2014 році» унеможливлює застосування до ОСОБА_8 амністії.

Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Вирок Київського районного суду м.Харкова від 21 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26.11.2015 року №838-VIII зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19 серпня 2016 року по 20 червня 2017 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою - в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Головуючий:

Судді: