Справа № 363/169/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/487/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 25.04.2017

УХВАЛА
Іменем України
25 квітня 2017 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 23 лютого 2017 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 23 лютого 2017 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хотянівка, Вишгородського району, Київської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2000 року народження, працюючого стропальником ТОВ «Евробуд 77», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання звільнено з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені ст.. 76 КК України, зокрема, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

30.07.2016 року близько о 10-00 год. ОСОБА_7 перебуваючи в квартирі за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , помітив планшет марки «Самсунг 9601» та гаманець, які належать ОСОБА_8 , який тимчасово проживав спільно з ОСОБА_7 за вищевказаною адресою. Після чого, у ОСОБА_7 виник прямий умисел на таємне викрадення планшету марки «Самсунг 9601» та грошових коштів, реалізуючи який, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу взяв планшет марки «Самсунг 9601» та грошові кошти в сумі 2 000 грн., які знаходились в гаманці ОСОБА_8 , після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд. В результаті викрадення зазначеного майна ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 5 424,00грн.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що вирок суду є незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Так, звільняючи ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням, суд поклав на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, серед яких не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації п.2 ч.2 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016 року), в той час коли вироком обвинуваченого засуджено за кримінальне правопорушення, яке він вчинив 30.07.2016 року, тобто до дня набрання чинності Законом України від 07.06.2016 року. При цьому, п.2 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 14.04.2009) визначає, що суд може зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України лише на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції. Проаналізувавши зазначені норми слідує, що саме нова редакція ст. 76 КК України від 07.09.2016 року в частині заборони виїзду за межі України взагалі, а не тільки на постійне проживання, погіршує становище засудженого, а тому на думку прокурора суд не мав права покладати на обвинуваченого даний обов`язок.

В зв`язку з цим прокурор просить вирок суду першої інстанції змінити в частині покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та із визначених судом на підставі ст. 76 КК України обов`язків ОСОБА_7 виключити обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. В решту вирок суду залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, яка апеляційну скаргу прокурора підтримала та просила задовольнити;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Висновки суду про винність обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікація його дій у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 185 КК України та фактичні обставини, наведені у вироку учасниками судового процесу не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність із визначених судом на підставі ст. 76 КК України обов`язків ОСОБА_7 , виключити обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації заслуговують на увагу.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього, згідно ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважених орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи і не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення обвинуваченими вчинене 30.07.2016 року.

П.2 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 14.04.2009 року) визначалося, що суд може зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції.

П.2 ч.2 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016 року) визначено, що суд може зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Оскільки, нова редакція закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 76 КК України в редакції від 07.09.2016 року в частині заборони виїзду за межі України в порівнянні з редакцією ст. 76 КК України від 14.04.2009 року погіршує становище обвинуваченого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог ст. 5 КК України, поклавши на ОСОБА_7 обов`язок, передбачений п.2 ч.2 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016 року).

В той же час, враховуючи, що п.2 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції від 14.04.2009 року) передбачав право суду застосувати до засудженого обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання, то застосувавши ст. 76 КК України до обвинуваченого, її необхідно привести у відповідність до закону у редакції від 14.04.2009 року.

Згідно ст. ст. 409, 413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок Вишгородського районного суду Київської області від 23 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 підлягає зміні, а саме зміненню в резолютивній частині визначеного судом на підставі ст. 76 КК України обов`язку ОСОБА_7 - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виклавши його в наступній редакції не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 426 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 23 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 , змінити.

Змінити резолютивну частину вироку Вишгородського районного суду Київської області від 23 лютого 2017 року, замінивши визначений судом на підставі ст. 76 КК України обов`язок ОСОБА_7 - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації на обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
/підпис/ ОСОБА_4