печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2017 року

Печерський районний суд міста Києва у складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представника заявника адвоката ОСОБА_4 ,
слідчого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Печерського районного суду міста Києва клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про скасування арешту на кошти в порядку ст. ст. 170, 174 КПК України, в якому просить скасувати арешт на грошові кошти, які знаходяться на депозитних рахунках у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (МФО 380719), відкритих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

В обґрунтування доводів скарги зазначалось, що арешт було накладено необґрунтовано, за відсутності доказів та достатніх правових підстав для цього, ОСОБА_6 є фактичним власником арештованих грошових коштів, та ані він, ані вказані вище фізичні особи не мають необхідного процесуального статусу та не вчинювали будь-яких дій, що мають ознаки злочинів та досліджуються у розглядуваному кримінальному провадженні. Зазначалось, що арештом майна фактично обмежується право ОСОБА_6 на вільне володіння своїм майном.

Вислухавши пояснення присутніх сторін, вивчивши клопотання, приходжу до наступного висновку.

30.10.2015 ухвалами слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_12 у рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000931 було накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на депозитних рахунках фізичних осіб у ПАТ «ВБР». Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000931, зареєстрованому в ЄРДР 15.09.2014 за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209 КК України, було виявлено відомості про існуючі депозитні договори, укладені з фізичними особами. Слідчим ГСУ МВС України та слідчим суддею, який розглядав клопотання про арешт майна, було зроблено висновок, що дані грошові кошти, які містяться на депозитних рахунках, були набуті саме в результаті вчинення кримінального правопорушення у вказаному вище кримінальному провадженні, і тому відповідають критеріям, визначеним ст.167 КПК України. В усіх випадках накладання арешту слідчий вказував, що грошові кошти, розміщенні на рахунках, відкритих вищезазначеними фізичними особами, є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом, набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, а у випадку не накладання арешту існує ймовірність зникнення грошових коштів з рахунків відповідних осіб. Дані обставини стали підставою для накладення арешту на грошові кошти.

Відповідно до наданих адвокатом документів, ОСОБА_6 є власником грошових коштів, розміщених на арештованих банківських рахунках. З кожним із фізичних осіб ОСОБА_6 було укладено договори безвідсоткової позики, відповідно до умов яких ОСОБА_6 в день підписання договору позики передавав фізичним особам - позичальникам відповідну суму коштів. Надалі такими фізичними особами укладались депозитні договори на користь третьої особи з ПАТ «ВБР», в якому вигодонабувачем вказувався саме ОСОБА_6 . Таким чином слідчий суддя приходить до висновку, що на арештованих депозитних рахунках фізичні особи розміщували кошти, отримані за договорами позики, що попередньо були укладені з ОСОБА_6 . Сума позики при цьому дорівнювала сумі подальшого депозиту.

Відповідно до положень п. 1.3. наданих адвокатом копій депозитних договорів вигодонабувач, ОСОБА_6 , набуває права вкладника з моменту пред`явлення ним до ПАТ «ВБР» першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження ним іншим способом наміру скористатися правами відповідно до ст. 1063 ЦК України. Така вимога була заявлена ОСОБА_6 , після чого заявник став кредитором ПАТ «ВБР» та управленою стороною за депозитними договорами. Зазначене підтверджується пред`явленоюдовыдкою ПАТ «ВБР» від 21.03.2017 р., відповідно до якої банком було підтверджено статус ОСОБА_6 як власника грошових коштів, визнано останнього вигодонабувачем за депозитними договорами фізичних осіб, а також кредитором банку з акцептованими вимогами. Адвокатом у судовому засіданні також було пред`явлено копії довідок про подану декларацію про майновий стан і доходи ОСОБА_6 , що свідчать про отримання заявником доходу за попередні періоди у значному розмірі, сплату податкових зобов`язань з отриманого доходу та законність джерел набуття грошових коштів.

Вивчивши надані документи, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт у даному випадку було накладено на грошові кошти, що є приватною власністю ОСОБА_6 , який наразі не має відношення до кримінального провадження № 0000931, не має будь-якого процесуального статусу та не брав участі у діях, досліджуваних органом досудового розслідування у рамках кримінальної справи. Слідчим або прокурором не було надано доказів та не було обґрунтовано належним чином причетність ОСОБА_6 або зазначених вище фізичних осіб до можливих злочинних дій або незаконність набуття арештованих грошових коштів. Натомість наданими адвокатом документами підтверджується законність походження, правомірність набуття арештованих грошових коштів та можливість їх подальшого розміщення на депозитних рахунках у ПАТ «ВБР».

Слідчий суддя також звертає увагу на наступне. Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Як вбачається з тексту досліджуваних ухвал, розслідування у кримінальному провадженні №0000931 проводиться за фактом зловживання службовим становищем та вчинення інших неправомірних дій заступником начальника ДТГО «Південно-західна залізниця» ОСОБА_13 , що полягало в незаконному укладанні з ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» договору про надання овердрафту від 05.02.2014 № KKOSK.990655.037, чим спричинено тяжкі наслідки. У матеріалах справи відсутня будь-яка інформація або докази, які підтверджують наявність у ОСОБА_6 або фізичних осіб, якими було укладено договори з ПАТ «ВБР», процесуального статусу, передбаченого ст. 170 КПК Українита необхідного для накладення арешту на майно. В ухвалах про арешт майна також не було зазначено про будь-який зв`язок таких фізичних осіб з посадовими особами ДТГО «Південно-західна залізниця» або банку, дії яких досліджуються у кримінальному провадженні, або можливість набуття грошових коштів від таких осіб, а також не було вказано про можливість подальшої конфіскації грошових коштів, на які було накладено арешт.

З вказаного слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав як для накладення арешту на майно, так і для продовження застосовування такого заходу забезпечення кримінального провадження через відсутність у осіб необхідного процесуального статусу.

Слідчий суддя також зауважує, що арешт грошових коштів ОСОБА_6 у даному випадку порушує принцип мирного володіння особою своєю власністю та принцип невтручання державного органу у право на мирне володіння особою такою власністю без достатніх підстав.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Як вбачається з мотивувальної частини досліджуваних ухвалслідчого судді про арешт майна, при арешті грошових коштів, які зберігаються на депозитних рахунках, слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання у органів досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що кошти відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним та достатнім для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Як було вже встановлено судовим розглядом, розслідування у кримінальному провадженні №0000931 проводиться за фактом зловживання службовим становищем та вчинення інших неправомірних дій не ОСОБА_6 або фізичними особами, які уклали депозитні договори, а іншими особами, у тому числі заступником начальника ДТГО «Південно-західна залізниця». В ухвалі про арешт майна не було зазначено про будь-який зв`язок фізичних осіб з посадовими особами ДТГО «Південно-західна залізниця» або ПАТ «ВБР», дії яких досліджуються у кримінальному провадженні.У зазначених фізичних осіб станом як на момент накладення арешту, так і на момент розгляду даного клопотання про його скасування відсутній процесуальний статус, з яким закон пов`язує можливість накладення арешту на майно. Втручання у право на мирне володіння фізичною особою своїм майном є, за таких обставин, необґрунтованим та недопустимим. При цьому, додаткових аргументів або інших доказів в підтвердження необхідності продовження заходів забезпечення кримінального провадження впродовж тривалого розслідування справи слідчим або прокурором надано не було.

Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_6 належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт на грошові кошти, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Крім того, в ході дослідження матеріалів справи було виявлено, що постановою Правління Національного банку України № 743 від 27.11.2014 року ПАТ «ВБР» віднесено до категорії неплатоспроможних.21.12.2015 р. Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 914 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку», а виконавчою дирекцією Фонду гарантування фізичних осіб прийнято рішення від 22.12.2015 р. № 234 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВБР» та делегування повноважень ліквідатора банку». Таким чином, ПАТ «ВБР» було віднесено до категорії неплатоспроможних, станом на дату розгляду клопотання банк перебуває у ліквідаційній процедурі, а банківська діяльність з моменту прийняття вказаних вище рішень є припиненою.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 173 КПК України не допускається арешт майна/коштів банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, а також майна/коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зазначене свідчить, що арешт грошових коштів на рахунках в ПАТ «ВБР» є незаконним, а його подальше застосування необґрунтоване.

Згідно із п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому положеннями КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

З огляду на зміст завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України, завдання слідчого судді полягає, у тому числі, у недопущенні піддання особи у такому кримінальному провадженні необґрунтованому процесуальному примусу та застосування неналежних правових процедур до учасників кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з вищенаведеного, ухвали про арешт майна, прийняті слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_12 в рамках кримінального провадження №0000931, зареєстрованому в ЄРДР 15.09.2014 р., винесені безпідставно, за відсутністю виправданості застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 174, 370-372 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт на грошові кошти, які знаходяться на депозитних рахунках:
- ОСОБА_7 (ІПН: НОМЕР_1 ), розміщені за договором від 09.12.2013 р. № ZIDBD.5923.021 у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (МФО 380719) за адресою: м. Київ, вул. В`ячеслава Черновола, 25, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.10.2015 року;
- ОСОБА_8 (ІПН: НОМЕР_2 ), розміщені за договором від 09.12.2013 р. № ZIDBD.1512.021 у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (МФО 380719) за адресою: м. Київ, вул. В`ячеслава Черновола, 25, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.10.2015 року;
- ОСОБА_9 , ((ІПН: НОМЕР_3 ), розміщені за договором від 09.12.2013 р. № ZIDBD.1728.016 у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (МФО 380719) за адресою: м. Київ, вул. В`ячеслава Черновола, 25, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.10.2015 року;
- ОСОБА_10 (ІПН: НОМЕР_4 ), розміщені за договором від 02.12.2013 р. № ZIDBD.2587.050 у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (МФО 380719) за адресою: м. Київ, вул. В`ячеслава Черновола, 25, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.10.2015 року;
- ОСОБА_14 (ІПН: НОМЕР_5 ), розміщені за договором від 09.12.2013 р. № ZIDBD.3354.027 у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (МФО 380719) за адресою: м. Київ, вул. В`ячеслава Черновола, 25, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.10.2015 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали буде проголошено 27.06.2017 року о 10.00 год.
Слідчий суддя ОСОБА_1