АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/2260/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №619/2900/13-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.286 КК України
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисників-адвокатів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілих - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 ,
представників потерпілих - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
ОСОБА_16 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників-адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 22 липня 2016 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.3 ст.286 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеним вироком,
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженець м.Мерефа Харківської області, громадянин
України, з вищою освітою, не одружений, не працюючий,
проживаючий за адресою:
раніше не судимий, -
засуджений за ч.3 ст.286 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Вирішені питання про процесуальні витрати, цивільні позови прокурора, потерпілого ОСОБА_13 .
Постановлено стягнути на користь потерпілих ОСОБА_10 з дочірнього підприємства «Автосервіс» ПАТ «Курязький домобудівельний комбінат» та з ПАТ «Страхова компанія «Країна» в рівних частинах витрати на відшкодування майнової шкоди в сумі 15 302 грн. та моральної шкоди з дочірнього підприємства «Автосервіс» ПАТ «Курязький домобудівельний комбінат» в сумі 500 000 грн., з ПАТ «Страхова компанія «Країна» в сумі 5 000 грн.; ОСОБА_12 з дочірнього підприємства «Автосервіс» ПАТ «Курязький домобудівельний комбінат» та з ПАТ «Страхова компанія «Країна» в рівних частинах витрати на відшкодування майнової шкоди в сумі 11 496, 44 грн. та моральної шкоди з дочірнього підприємства «Автосервіс» ПАТ «Курязький домобудівельний комбінат» в сумі 250 000 грн., з ПАТ «Страхова компанія «Країна» в сумі 5 000 грн.; ОСОБА_11 витрати на відшкодування моральної шкоди з дочірнього підприємства «Автосервіс» ПАТ «Курязький домобудівельний комбінат» в сумі 250 000 грн., з ПАТ «Страхова компанія «Країна» в сумі 5 000 грн.
Вироком встановлено, що 29 березня 2013 року, приблизно о 14 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи автобусом «Богдан», р.н. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 40 км/год. по вул.Леніна в с.Солоницівка Дергачівського району Харківської області з боку с.Пересічне у напрямку м.Харкова.
Під час руху по вказаній автодорозі в районі жилого будинку №20 ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п.1.5, 12.1 Правил дорожнього руху України.
Порушення правил безпеки дорожнього руху України виразились в тому, що ОСОБА_7 , керуючи технічно справним транспортним засобом автобусом «Богдан», р.н. НОМЕР_1 , рухався, не обравши безпечну швидкість руху, зі швидкістю 40 км/год. по вул.Леніна в с.Солоницівка Дергачівського району Харківської області, де біля будинку №20, діючи необережно, не врахував дорожню обстановку, стан дорожнього полотна по ходу свого руху у вигляді ям та вибоїн, хоча знав про це, оскільки тривалий час працював водієм автобуса на цьому маршруті, а також був належним чином повідомлений про наявність дорожнього знака 1.12 «Вибоїна», обрав небезпечну швидкість руху та такі прийоми керування транспортним засобом, при яких допустив в`їзд свого транспортного засобу у вибоїну, яка знаходилась на проїжджій частині по ходу його руху, втратив контроль над керуванням транспортного засобу, що призвело до його виїзду на смугу, призначену для руху в протилежному напрямку, де сталося зіткнення з автобусом «Мерседес-Спринтер», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_18 , який рухався у зустрічному напрямку зі швидкістю біля 60 км/год. з послідуючим виїздом та перевертанням автобуса «Мерседес-Спринтер» за межі проїжджої частини, що спричинило вищевказані наслідки.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної події були травмовані три пасажири автобуса «Мерседес-Спринтер»: ОСОБА_19 , якому спричинені тілесні ушкодження у вигляді несумісної з життям поєднаної тупої травми тіла, від якої він помер на місці події; ОСОБА_20 , якому спричинені тілесні ушкодження у вигляді важкої відчиненої черепно-мозкової та щелепно-лицевої травми з ускладненням - травматичного шоку, від яких він помер у кареті швидкої медичної допомоги по дорозі у лікарню; ОСОБА_13 , якому заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота з розривом печінки, частковим розривом жовчного міхура, розривами селезінки та внутрішньочеревною кровотечею.
Порушення п.12.1 Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та її наслідками.
В апеляційних скаргах:

- захисники-адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просили вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, а в разі відмови у скасуванні вироку пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання, з урахуванням положень ст.691 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисники посилалися на наступні доводи.

На думку захисників, причиною дорожньо-транспортної пригоди та смерті пасажирів, стали не дії водія ОСОБА_7 , а дії водія ОСОБА_18 , який самовільно переобладнав транспортний засіб з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху. А саме, перевозив 15 пасажирів замість 8, що суттєво вплинуло на стійкість автомобіля, експлуатував автомобіль без ременів безпеки.

Крім того, не застосував екстреного гальмування, замість якого виконував маневри ліворуч та праворуч, хоча мав технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до місця зіткнення в разі екстреного гальмування.

Захисники також вважають, що виїзд автобусу під керування ОСОБА_7 на зустрічну смугу руху стався не внаслідок порушення водієм п.п.1.5, 12.1 Правил дорожнього руху, а внаслідок невідповідності ДСТУ дорожнього покриття (вибоїни) та не встановленням дорожніми службами відповідних дорожніх знаків.

З урахуванням цього, захисники вважали необхідним провести ряд додаткових експертиз, але іншими експертами і в інших експертних установах.

На підтвердження доводів апеляційній скарги, захисники додали до неї висновок експерта-автотехніка ОСОБА_21 , згідно з яким, водій ОСОБА_18 мав технічну можливість шляхом екстреного гальмування зупинити керований ним автобус до місця зіткнення.

Крім того, захисники вважали, що суд першої інстанції, після скасування попереднього вироку по цій справі, необґрунтовано посилив обвинуваченому покарання, а тому просили пом`якшити його із застосуванням положень ст.691 КК України;

-потерпіли ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 оскаржили вирок в частині вирішення їх цивільних позовів про відшкодування шкоди, завданої злочином, і просили збільшити розмір сум, які стягнуті на їх користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, з власника транспортного засобу ДП «Автосервіс» ПАТ «Курязький домобудівельний комбінат».

При цьому, суму відшкодування вони не зазначили, покладались на розсуд суду.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпіли посилались на те, що, на їх думку, представник цивільного відповідача і захисники обвинуваченого навмисно затягували розгляд справи, чим завдали їм додаткові моральні страждання.

Заслухавши суддю-доповідача, захисників та обвинуваченого, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення інших апеляційних скарг, потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та їх представників, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисників, думку прокурора, який вважав, що відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг, потерпілого ОСОБА_13 та його представника, які підтримали апеляційні скарги потерпілих, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисників підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги потерпілих задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину та правова кваліфікація його дій ґрунтуються на доказах, які були належним чином досліджені під час судового розгляду, а саме: показаннями потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 ; свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_18 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 ; даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29 березня 2013 року, схеми та таблиці до нього (т.2 а.с.4-6, а.с.13-24); даними протоколів огляду транспортних засобів від 29 березня 2013 року (т.2 а.с.7-11); даними протоколу додаткового огляду місця події від 15 квітня 2013 року та схеми до нього (т.3 а.с.9-10); висновком комплексної експертизи відео, звукозапису, комп`ютерно-технічної та автотехнічної експертизи від 23 травня 2013 року (т.3 а.с.12-26); висновком судової дорожньо-технічної експертизи від 28 травня 2013 року (т.3 а.с.33-37); висновком судової транспортно-трасологічної експертизи від 17 квітня 2013 року (т.3 а.с.61-72); даними протоколу проведення слідчого експерименту від 17 травня 2013 року за участю потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_18 , підозрюваного ОСОБА_7 , які підтвердили своїх показання (т.3 а.с.123-132); висновком судової авто-технічної експертизи від 22 травня 2013 року (т.3 а.с.50-57); висновком судової авто-технічної експертизи від 09 квітня 2013 року (т.3 а.с.76-78);показаннями експертів ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , і їм дана оцінка відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Так, згідно висновку судової авто-технічної експертизи від 27 травня 2013 року, в даній дорожній обстановці водій автобусу Богдан ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.1 ПДР України. В даній дорожній обстановці водій автобусу Мерседес ОСОБА_18 , повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.3, 31.1 ПДР України. Технічна можливість запобігання пригоди для водія ОСОБА_7 , в даній дорожній обстановці, визначалась виконанням ним вимог п.12.1 ПДР України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В даній дорожній обстановці, дії водія автобусу Богдан ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.12.1 ПДР України, і, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП. В діях водія автомобіля Мерседес ОСОБА_18 не вбачається невідповідностей вимогам п.12.3 ПДР України, дії водія ОСОБА_18 , які не відповідали вимогам п.31.1 ПДР України з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП (т.3 а.с.138-140).
Висновками судово-медичних експертиз від 23 квітня та 26 квітня 2013 року встановлено, що:

- ОСОБА_19 спричинені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді несумісної з життям поєднаної тупої травми тіла, від якої він помер (т.2 а.с.154-157);
- ОСОБА_20 спричинені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді важкої відкритої черепно-мозкової та щелепно-лицевої травми з ускладненням - травматичного шоку, від яких він помер (т.2 а.с.143-145);
- ОСОБА_13 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота з розривом печінки, частковим розривом жовчного міхура, розривами селезінки та внутрішньочеревною кровотечею (т.2 а.с.237-238).
Доводи, викладені в апеляційних скаргах, спростовуються доказами, дослідженими в суді першої інстанції у встановленому кримінально-процесуальному порядку, і їм дана належна правова оцінка.

Судом першої інстанцій встановлено, що зіткнення транспортних засобів під керуванням ОСОБА_7 та ОСОБА_18 сталося на полосі для руху автобусу «Мерседес» під керуванням ОСОБА_18 .

Цей висновок ґрунтується на даних, що містяться у протоколах огляду і додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, протоколах огляду транспортних засобів, висновках транспортно-трасологічної експертизи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 керував технічно справним транспортним засобом та на момент ДТП гальмівна система, рульове управління та ходова частина автобусу «Богдан» знаходились в працездатному стані, при якому були відсутні будь-які несправності, які б впливали на їх вихідні параметри.

Цей висновок ґрунтується на висновку судово-автотехнічної експертизи.

Висновками експерта-автотехніка також встановлено, що в даній дорожній обстановці водій автобусу «Богдан» ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.1 ПДР України і технічна можливість запобігання пригоди визначалась виконанням ним зазначених положень ПДР України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Дії водія автобусу «Богдан» не відповідали вимогам п.12.1 ПДР України, і, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Із цього ж висновку убачається, що водій автобусу «Мерседес» ОСОБА_18 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.3 , 31.1 ПДР України.

В діях водія автомобіля «Мерседес» ОСОБА_18 не вбачається невідповідностей вимогам п.12.3 ПДР України, його ж дії , які не відповідали вимогам п.31.1 ПДР України з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП.

Технічна можливість запобігання зіткненню транспортних засобів діями водія автобусу «Мерседес» не визначалась.

В обґрунтування висновку про відсутність необхідності визначити технічну можливість водія автобусу «Мерседес» ОСОБА_18 запобігти зіткненню транспортних засобів експерт зазначив наступне.

Оскільки автобус «Богдан» перед зіткненням з автобусом «Мерседес» рухався в межах смуги руху автобуса «Мерседес» без гальмування, зіткнення сталося на смузі руху автобуса «Мерседес» і в момент первинного контакту кут між поздовжніми осями автобусів складав близько 170-175 градусів, то навіть зупинка автобусу «Мерседес» не виключала зіткнення з автобусом «Богдан».

Цей висновок науково обґрунтований і узгоджується з іншими наведеними доказами.

За таких обставин, посилання захисників на висновок експерта-автотехніка ОСОБА_21 , згідно з яким водій ОСОБА_18 мав технічну можливість шляхом екстреного гальмування зупинити керований ним автомобіль до місця зіткнення є безпідставним, оскільки, як убачається із цього висновку, експерт не взяв до уваги те, що водій автобусу «Богдан» не застосовував гальмування, а тому, в даній обстановці дорожньо-транспортній пригоди зіткненню транспортних засобів було неминуче незалежно від того застосував би водій автобусу «Мерседес» екстрене гальмування чи ні.

Наведені докази, в їх сукупності, давали суду першої інстанції належні підстави для висновку про те, що причиною виїзду автобусу «Богдан» на смугу для руху зустрічного транспорту, зіткнення цього автобусу з автобусом «Мерседес», що спричинило смерть двох осіб і спричинення тяжкого тілесного ушкодження одній особі, стало порушення водієм автобусу «Богдан» ОСОБА_7 п.12.1 Правил дорожнього руху України.

Що ж стосується дій водія ОСОБА_18 , який самовільно переобладнав транспортний засіб з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а саме, перевозив 15 пасажирів замість 8, експлуатував автомобіль без ременів безпеки, то вони дійсно не відповідають вимогам п.31.1 ПДР України, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності, але, як встановлено висновком експерта, не знаходяться, з технічної точку зору, в причинному зв`язку з ДТП, а тому доводи апеляційної скарги захисників є безпідставними.

Крім того, оцінюючи доводи захисників про те, що водій автобусу «Мерседес» ОСОБА_18 , з метою уникнення зіткнення, повинен був не виконувати маневр праворуч, а гальмувати, то колегія суддів відмічає, що водій ОСОБА_18 діяв в аварійній ситуації, яка виникла внаслідок порушення ПДР України, водієм ОСОБА_7 , який втратив контроль над транспортним засобом, внаслідок чого той рухався в некерованому стані без застосування гальмування по смузі, призначеної для руху в протилежному напрямку, а тому неможливо було передбачити напрямок його руху.

За таких обставин, відповідно до положень п.2.14 «е» Правил Дорожнього руху України, яким передбачено, що водій має право відступати від вимог законодавства, у тому числі п.12.3 Правил, в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян, а тому дії водія ОСОБА_18 повинні отримати не технічну, а юридичну оцінку.

Суду надана відповідна постанова слідчого про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_18 за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Що ж стосується доводів захисників про те, що обвинувачений втратив контроль за транспортним засобом, яким він керував внаслідок невідповідності дорожнього покриття вимогам ДСТУ і попадання колеса автобусу у вибоїну, то суд першої інстанції, на підставі висновку судової дорожньо-технічної експертизи, встановив, що хоча стан дорожнього покриття в районі місця пригоди не відповідає вимогам ДСТУ, однак, ця невідповідність не знаходиться у причинному зв`язку з виникненням ДТП, а тому і ці доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Крім того, судом встановлено, що водій маршрутного автобусу ОСОБА_7 працював тривалий період на цьому маршруті і йому було відомо про стан дорожнього полотна, а також, що по ходу руху встановлено дорожній знак 1.12 «Вибоїна».

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що дорожньо-транспортна пригода виникла внаслідок саме порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, а не внаслідок дій іншого водія ОСОБА_18 , або стану дорожнього покриття.

Що ж стосується доводів захисників в частині призначення покарання обвинуваченому, то колегія суддів відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 23 червня 2014 року ОСОБА_7 було засуджено за вчинення цього ж злочину до покарання - дев`ять років позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 жовтня 2014 року цей вирок скасовано у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства і призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.2 ст.416 КПК України, при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Оскільки вирок було скасовано не у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання десять років позбавлення волі, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що потягло за собою неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а тому, відповідно до положень ч.1 ст.412, ст.414 КПК України, вирок має бути змінено, а призначене обвинуваченому покарання пом`якшене.

Отже, з цих підстав, апеляційна скарга захисників, в частині пом`якшення покарання, підлягає задоволенню.

Разом з тим, доводи захисників про те, що при призначенні покарання ОСОБА_7 необхідно застосувати положення ст.691 КК України є безпідставними, оскільки цей закон застосовується тільки за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього ж Кодексу.

Зазначені обставини, що пом`якшують покарання, судом першої інстанції не встановлені, не убачає їх і суд апеляційної інстанції, а тому апеляційна скарга захисників, в цій частині, є безпідставною.

Що ж стосується апеляційних скарг потерпілих, то вони обґрунтовані зловживанням процесуальними правами, на їх думку, представником цивільного позивача.

Оскільки моральна шкода стягується за шкоду, заподіяну злочином, а не за наслідками процесуальних дій учасників процесу, то апеляційна скарга потерпілих з наведених підстав задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, п.3 ч.1 ст.409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 22 липня 2016 року стосовно ОСОБА_7 - змінити.

Пом`якшити покарання, призначене ОСОБА_7 , і вважати його засудженим за ч.3 ст.286 КК України до дев`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий
Судді: