Справа № 191/387/17
№ 1-кп/183/451/17

У Х В А Л А
07 лютого 2017 року Колегія суддів Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря - ОСОБА_4 ,
за участю прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_11 ,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка Херсонської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, судимого: 26.12.2000 року Херсонським обласним судом за ч. 2 ст. 17 п. п. «В», «З», «Ж» ст. 93, ч. 1 ст. 101, ч. 3 ст. 117, ч. 4 ст. 117, ст. 42 КК України 1960 року до позбавлення волі строком 15 років; 22.07.2015 року звільнений по відбуттю строку покарання, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п .п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України, -
в с т а н о в и л а :
До суду 06.02.2017 року надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України, якому на досудовому розслідуванні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15.00 години 07 лютого 2017 року.
Прокурори просили призначити кримінальне провадження до судового розгляду у закритому судовому засіданні на підставі обвинувального акту, вважають, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не має, а також просили продовжити обвинуваченому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, які враховувались при обранні запобіжного заходу продовжують існувати.
Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , кожна окремо, підтримали думку прокурора.
Представник потерпілого ОСОБА_12 в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.
Захисник ОСОБА_7 вважає можливим призначити обвинувальний акт до колегіального розгляду у закритому судовому засіданні.
Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав думку захисника.
Дослідивши обвинувальний акт, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Згідно із п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
В обвинувальному акті, складеному відносно ОСОБА_11 за п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України взагалі не зазначено розмір шкоди, завданий потерпілим кримінальним правопорушенням, що є грубим порушенням вимог п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Крім того, відповідно п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.
Однак, ані обвинувальний акт складений відносно ОСОБА_11 , ані реєстр матеріалів досудового розслідування не містить жодних посилань на проведення експертизи щодо визначення матеріальних збитків, що також є грубим порушенням норм Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно обвинувального акту ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України, тобто у вчиненні двох злочинів, які віднесено законом до категорії особливо тяжких, та двох злочинів, які віднесено законом до категорії тяжких.
Згідно із ч. 1 ст. 53 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.
За інформацією, яка міститься в обвинувальному акті відносно ОСОБА_11 , в ході досудового розслідування приймав участь в кримінальному провадженні за призначенням захисник ОСОБА_7 , однак, ані обвинувальний акт, ані реєстр матеріалів досудового розслідування не містять відомостей про те, коли саме (з якого моменту) даний захисник був залучений для захисту прав ОСОБА_11 , так як і відсутні відомості про проведення будь-яких процесуальних дій за участю даного захисника, що є порушенням норм КПК України та прав обвинуваченого на захист, атакож порушенням п. с ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, відповідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, за одним і тим же викладом фактичних обставин дії ОСОБА_11 органами досудового розслідування було кваліфіковано за ч. 4 ст. 187 КК України та п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто чітко не розмежована кваліфікація дій ОСОБА_11 по кожному окремо злочину, що є порушенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
З огляду на реєстр матеріалів досудового розслідування складеного по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_11 , вбачається, що матеріали досудового розслідування були надані для ознайомлення лише потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , та обвинуваченому ОСОБА_11 (п.п. 48, 49, 50 розділу I реєстру), тобто ні потерпіла ОСОБА_8 , ні представник потерпілого ОСОБА_12 , ні, навіть захисник обвинуваченого ОСОБА_7 не були ознайомлені з матеріалами досудового розслідування, що свідчіть про не відкриття їм матеріалів та вказує на грубе порушення ст. 290 КПК України.
Разом з тим, категоричне ствердження сторони обвинувачення в обвинувальному акті про вчинення ОСОБА_11 - злочинів, без доведення факту вироком суду є порушенням ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України щодо презумпції невинуватості, що також неодноразово зазначалось в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), а саме «Хужин та інші проти Росії» від 23.10.2008 року, «Шагін проти України» від 10.12.2009 року.
В зазначених вище рішеннях ЄСПЛ зазначає, що положення ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в ч. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається в ч. 1 ст. 6 Конвенції.
Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчинені злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону. Разом з тим, ця вимога стосується й висловлювань інших посадових осіб про перебіг розслідування кримінальної справи, якщо такі твердження спонукають громадськість повірити у винуватість обвинуваченої особи та впливають на оцінку фактів даної справи компетентним судом.
ЄСПЛ чітко дотримується тієї позиції, що презумпція невинуватості порушується у випадку коли судове рішення або твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, тоді як її вина не була попередньо доведена відповідно до закону.
Навіть за відсутності формальної думки про винуватість особи, достатньо, аби були певні підстави вважати, що суд чи посадова особа ставиться до обвинуваченого як до винуватого у вчинені злочину.
Вагоме розрізнення має проводитись між твердженням про те, що особа лише підозрюється у вчинені певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила. ЄСПЛ неодноразово наголошував на важливості вибору слів у твердженнях посадових осіб про обвинуваченого.
Крім того, у викладених прокурором обставинах вчинення ОСОБА_11 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України допущена натуралізація описаних подій, що є неприпустимим з огляду на положення Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.05.2008 року, оскільки унеможливлює їх публічне оголошення та принижує гідність потерпілої особи.
Колегія суддів вважає, що повернення обвинувального акту має здійснюватися судом не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках грубого порушення передбачених КПК України вимог. Вказане підтверджується висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду України № 5-111кс15 від 25.06.2015 року, а саме невиконання прокурором вимог статті 384 КПК, в силу вимог пункту третього частини третьої статті 314 КПК, є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
З огляду на зазначене, суд дійшов до переконання про необхідність повернення обвинувального акту прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, в зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
При вирішенні питання доцільності продовження раніше обраного запобіжного заходу ОСОБА_11 колегія суддів враховує: тяжкість інкримінованих злочинів, два з яких віднесено законом до категорії тяжких та два до категорії особливо тяжких, та ступень відповідальності за них, відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, оскільки він не одружений, не працевлаштований, внаслідок чого необхідно запобігти спробам обвинуваченого переховуватись від суду, вчиняти нові злочини, оскільки він раніше засуджений за особливо тяжкі злочини, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки вони ще не допитані судом, тому відповідно до вимог п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177, ст. 178 КПК України, з метою об`єктивної можливості забезпечення розгляду зазначеного кримінального провадження необхідно продовжити ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки ніякий, з передбачених більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування його на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження раніше обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
На підставі викладеного та керуючись ст. 314 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_11 за п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України - повернути прокурору Синельниківської місцевої прокуратури як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Обвинуваченому у вчинені злочинів, передбачених п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 10 березня 2017 року включно.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення.
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3