Вирок
Іменем України
12.12.2016 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові матеріали судового провадження № 1-кп/465/285/16 за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, що внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003110 від 21 жовтня 2015 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за участю:

Сторона обвинувачення прокурор Львівської

місцевої прокуратури № 3

ОСОБА_4

Сторона захисту - адвокат ОСОБА_5

Учасники судового провадження: потерпілий ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :

Стороною обвинувачення та за змістом обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0003110 від 21 жовтня 2015 року, ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що 20 жовтня 2015 року о 18 год. 30 хв., перебуваючи поблизу ринку «Привокзальний», що по вулиці А. Горської, 2-а у м. Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, відкрито заволодів гаманцем ОСОБА_6 , у якому знаходились: грошові кошти в сумі 700 грн.; 1 (одна) банківська картка «Приват Банк»; іменна картка магазину «Метро», що видана на ім`я ОСОБА_6 ; картка автомобільної заправки «ВОГ» та мобільним телефоном марки «Samsung g110h» вартістю 2700 грн., що належали потерпілому ОСОБА_6 . З викраденими речами ОСОБА_3 покинув місце вчинення злочину. У подальшому, перебуваючи на вулиці Науковій у м. Львові та продовжуючи свій злочинний умисел, зняв грошові кошти з банківської картки ОСОБА_6 в сумі 680 грн., спричинивши таким чином останньому матеріальну шкоду на загальну суму 4080 грн.

Вищевказані дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування та прокурором кваліфіковані як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, тобто, як злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав частково, підтвердив, фактичні обставини справи та додатково пояснив, що 20 жовтня 2015 року перебував у м. Львові по вулиці Городоцькій, на зупинці маршрутного таксі збоку приміського вокзалу, навпроти магазину «Скриня». До нього підійшов раніше не знайомий йому ОСОБА_6 , який був добрячи випивши, та запропонував скласти йому компанію для подальшого вживання алкоголю. На дану пропозицію він погодився і вони зайшли у магазин де взяли пляшку горілки ємкістю 07 літра та якусь закуску, однак, що саме, на даний час не пригадує. Оскільки в цей час падав дощ, то вони зайшли у під`їзд - арку будинку АДРЕСА_2 . Вжили майже усю пляшку горілки. Вживали порівну, кожного разу по 100 грамів на одного.

Після цього потерпілого розвезло остаточно і він присів у під`їзді та задрімав. У цей час, знаючи про наявність у потерпілого грошових коштів та мобільного телефону, у нього й виник умисел на їх викрадення. Він обшукав потерпілого та забрав у нього речі, як це встановлено досудовим розслідуванням, а саме гаманець в якому знаходилися : гроші в сумі 700 грн.; одна банківська картка «Приват Банк»; іменна картка магазину «Метро» на ім`я ОСОБА_6 ; картка автомобільної заправки «ВОГ» . Крім цього забрав у потерпілого мобільний телефон марки «Самсунг» вартість якого йому не була відома, однак не заперечує, що такий коштував 2700 грн. У подальшому, перебуваючи на вулиці Науковій у м. Львові, він використав банківську картку, код якої взнав із телефону потерпілого, зняв грошові кошти в сумі 680 грн., а картку викинув. Також у вказаний період він, ОСОБА_3 зустрів у центрі міста свого знайомого ОСОБА_8 та домовився з тим, що він здасть у ломбард викрадений у ОСОБА_6 телефон. Про те, що телефон є краденим, він ОСОБА_9 не повідомляв. ОСОБА_10 погодився на свій паспорт здати телефон у ломбард, а гроші передати йому. Телефон вони здали у ломбард « Скарбниця », що по вулиці ст. Бандери у м. Львові, приблизно за 1080 грн.. Всі грошові кошти він використав на власні потреби, а саме на відпочинок, в ході якого вживав спиртні напої та купляв інші речі, однак, що саме, на даний час не пригадує. ОСОБА_11 грошей не давав.

Дані покази обвинуваченого в цілому відповідають показам потерпілого, який, будучи допитаним в судовому засіданні підтвердив факт знайомства з обвинуваченим та перелік викраденого у нього майна. При цьому, потерпілий пояснив, що 20 жовтня 2015 року він перебував в районі приміського вокзалу по вулиці Городоцькій у м. Львові. На даній зупинці він вийшов вимушено, оскільки їхав з роботи де достатньо вжив спиртного та проспав свою зупинку по вулиці В.Великого. У цей день він вживав спиртне у великій кількості, однак скільки точно пригадати не може. Збирався їхати додому, проте побачив раніше не знайомого йому ОСОБА_3 та запропонував тому випити з ним , а останній погодився. Він, ОСОБА_6 взяв у магазині пляшку горілки 07 літра та закуску, що саме не пригадує, та вони пішли у якийсь під`їзд, так як падав дощ. Вони на двох випили пару стаканів горілки, однак скільки не пмятає. Його розвезло і він присів та задрімав. Коли проснувся то ОСОБА_3 вже не було, а він виявив пропажу речей. Наступного дня пішов у райвідділ міліції та повідомив про вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

З огляду на встановлені в ході судового слідства обставини, прокурор змінив обвинувачення перекваліфікувавши дії обвинуваченого з ч. 2 ст. 186 КК України на ч.2 ст. 185 Цього ж Кодексу, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно з обтяжуючою ознакою рецидив злочинів.

Обвинувачений в судовому засіданні фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю, у вчиненому розкаюється та просить суворо не карати. Разом з тим, як і його захисник, не погоджуються із обставиною, яка обтяжує покарання на якій наполягає прокурор зазначивши, що у даному випадку, значення має кваліфікуюча ознака повторність. Відтак, просять виключити з обвинувачення обтяжуючу обставину рецидив злочинів та призначити покарання в межах санкції статті , що інкримінується, з урахуванням пом`якшуючих обставин.

Потерпілий в судовому засіданні з позицією державного обвинувача погодився, проти зміни обвинувачення заперечень не мав, проте просить суворо не карати обвинуваченого, жодних претензій до нього не має.

Крім повного визнання вини обвинуваченим у вчиненні ним таємного викрадення чужого майна, яке вчинено повторно, його вина доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами наданими прокурором в судовому засіданні, дійсність та достовірність яких, перевірена судом, обвинуваченим, його захисником та потерпілим не оспорюються. Вина обвинуваченого також підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами наданими прокурором, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинення злочину; протоколом допиту потерпілого; протоколом допиту підозрюваного; протоколом огляду предметів та постановою визнання їх речовими доказами; протоколом пред`явлення особи для впізнання; довідкою № 1093/11 від 16.11.2015 року про прийняття мобільного телефону від ОСОБА_12 ломбардом «Скарбницяі»; Довідкою УІТ ГУ МВСУ у Львівській області, згідно якої, ОСОБА_3 , вироком Червоноградського міського суду Львівської області визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст. 189 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 4 (чотири) років 6 (шість) місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили з 28 травня 2012 року.

Отже, судом встановлено, що обвинувачений відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що має не зняту судимість, оскільки засуджений за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин , якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання ( основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Як встановлено судом, ОСОБА_13 вчинив інкримінований йому злочин 20 жовтня 2015 року, тобто в межах шестирічного строку з дня відбування покарання за попереднім вироком. Відтак, суд вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України, з кваліфікуючою ознакою - повторність.

Що стосується заперечень адвоката в частині встановленої прокурором обтяжуючої обставини у вигляді рецидиву злочинів, то суд погоджується зі стороною захисту та вважає таку зайво вміненою і такою, що з цих підстав підлягає виключенню з обвинувачення.

Як встановлено судом, обвинувачений раніше засуджений за умисний злочин проти власності, обвинувачується теж у вчиненні навмисного злочину проти власності, а тому його дії, в даному випадку, охоплюються кваліфікуючою ознакою повторність та не можуть тлумачитися як такі, що вчиненні ще й при обтяжуючій обставині рецидив злочинів, у зв`язку з цим, обтяжуюча обставина підлягає виключенню з обвинувачення, як зайво вмінена.

Приймаючи дане рішення, суд виходить з положень ст. 32 та ст. 34 КК України відповідно до яких, для рецидиву злочинів необхідна наявність вчинення двох або більше злочинів, передбачених різними статтями цього Кодексу.

Прокурор в судовому засіданні належних доказів засудження обвинуваченого раніше за різними статтями КК України, не надав.

Призначаючи ОСОБА_13 покарання, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення та особу обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання підсудного, суд визнає його щире каяття і сприяння органам досудового слідства, при розслідуванні даної справи.

Обставин, що обтяжують вину обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням пом`якшуючих обставин і особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що покарання йому слід призначити в межах санкції статті за якою інкриміновано кримінальне правопорушення, у вигляді позбавлення волі.

Речові докази по справі а саме: іменну картку магазину «Метро», що видана на ім`я ОСОБА_6 ; та картку автомобільної заправки «ВОГ» , що згідно розписки ОСОБА_6 від 18.12. 2015 року передані йому на зберігання, після набрання вироком законної сили слід вважати такими, що повернуті власнику з правом розпоряджатися на власний розсуд.

Судові витрати по справі відсутні, цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369 - 371, 373 - 376 КПК України,-

З А С У Д И В:

Виключити з обвинувачення ОСОБА_3 обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів, як зайво вмінену.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання за даним вироком рахувати з часу його проголошення, тобто з 12 грудня 2016 року.

Речові докази по справі а саме: іменну картку магазину «Метро», що видана на ім`я ОСОБА_6 ; та картку автомобільної заправки «ВОГ» , що згідно розписки ОСОБА_6 від 18.12. 2015 року передані йому на зберігання ( ас. 192) після набрання вироком законної сили вважати такими, що повернуті власнику з правом розпоряджатися на власний розсуд.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення через суд, що ухвалив судове рішення. За відсутності апеляційних скарг, вирок набирає законної сили з 12 січня 2017 року.

Суддя ОСОБА_14