АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/951/17 Справа № 192/279/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Славгород, Синельниківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 , про його умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання на підставі ст. 81 КК України. Раніше ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року за ч. 2, 3 ст. 185 КК України до 4 роки позбавлення волі,.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд послався на те, що засуджений відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований. В Солонянській виправній колонії №21 знаходиться з червня 2016 року по теперішній час, до праці ставиться задовільно, має лише одне заохочення, застосоване 20 січня 2017 року. На підставі чого, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання, ОСОБА_7 таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявне у засудженого заохочення має разовий, а не систематичний характер і є недостатнім для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати як необґрунтовану і незаконну та застосувати відносно нього ст. 81 КК України, посилаючись на те, що він був працевлаштований, за що мав заохочення, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу. Також мав заохочення за дотримання правил внутрішнього розпорядку. Вважає що його неучасть у самодіяльних організаціях не є свідченням про ступень виправлення. Посилається, що судом не взято до уваги всі дані про його особу, які на його думку довели підстави для задоволення клопотання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, а апеляцію засудженого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 на час звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований в Солонянській виправній колонії №21 з червня 2016 року, проте комісією СВК №21 - засудженому було відмовлено у застосуванні УДО як особі, яка не довела свого виправлення.
Згідно довідки про заохочення та стягнення (а.с. 9), на даний період часу засуджений має одне заохочення, застосоване 20 січня 2017 року, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці.
Згідно вимог ст. 81 КК України, крім врахування поведінки і ставлення до праці засудженого за весь період перебування у виправній установі, необхідно врахувати і дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину і його особу в цілому.

Відповідно до ст. 12 КК України, засуджений скоїв тяжке кримінальне правопорушення, раніше був судимим за інші злочини, що свідчить про те, що ОСОБА_7 схильний до антисоціальної поведінки.

Як видно з ухвали, суду були відомі всі дані про особу засудженого, в тому числі і ті на які він посилався в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_7 , оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого, об`єктивних даних, які б свідчили, що ОСОБА_7 дійсно довів своє виправлення не вбачається.

Тому доводи засудженого про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення є хибними.

Отже ухвала суду є законною та обґрунтованою, а підстав для зміни чи скасування судового рішення, не вбачається.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляцію засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: