1-кс/381/69/17
381/534/17

У Х В А Л А
м.Фастів Київська область 16.02.2017 року

Слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2
за участю представника ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастові Київської області скаргу ОСОБА_4 на рішення слідчого.

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , звернулася з скаргою на рішення слідчого, посилаючись на те, що 03.02.2017 року слідчим винесено постанову в рамках кримінального провадження №0000013 від 04.01.2017 року про відмову у визнанні її потерпілою, а також винесено постанови про відмову в допиті її як потерпілої та приєднання письмових документів до матеріалів зазначеного кримінального провадження. Дане кримінальне провадження було розпочате на виконання ухвали Фастівського міськрайсуду від 28.12.2016 року, правова кваліфікація за ст.384 КК України. Вважає, винесені постанови підлягають скасуванню так, як порушують її права.

Представник скаржника в судовому засіданні надав аналогічні пояснення викладені в скарзі та просив скасувати постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою, а також постанову про відмову в допиті ОСОБА_4 , як потерпілої, та постанову про відмову в долучені письмових матеріалів. Зобовязати слідчого допитати ОСОБА_4 , з питань, що відносяться до кримінального провадження.

Заслухавши пояснення представника скаржника, про наявність підстав для задоволення скарги, дослідивши матеріали скарги, кримінального провадження №0000013 від 04.01.2017 року прихожу до наступного висновку.

Відповідно до норм ст.303 КПК України законодавець передбачив виключний перелік рішень та дій слідчого і прокурора які можуть бути оскарженні на стадії досудового розслідування.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено в тому числі і рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим відділенням Фастівського ВП Васильківського ВП ГУ НП в Київській здійснюється досудове розслідування кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000013 від 04.01.2017 року, правова кваліфікація за ч.1 ст.384 КК України, завідомо неправдиве показання. Дані відомості були внесенні, як вбачається з витягу з кримінального провадження, на підставі Ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2016 року.

21.01.2017 року ОСОБА_4 було подано клопотання до слідчого Фастівського ВП Васильківського ВП ГУ НП в Київській про допит її у якості потерпілої та клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження письмових документів.

03.02.2017 року слідчим СВ Фастівського ВП Васильківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 винесено постанову про відмову в визнанні потерпілим та постанову про відмову в задоволенні клопотання про допит ОСОБА_4 , в якості потерпілої.

Як вбачається з постанови про відмову у визнанні потерпілим слідчий в обгрунтування послався на ст.55 КПК України, та зазначив, що ОСОБА_4 , не надала будь-яких доказів спричинення їй моральної, майнової шкоди внаслідок кримінального правопорушення на яке вона посилається, а також вона не зверталася із заявою про визнання її потерпілою.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

При цьому, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про злочин або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч.2 ст.55 КПК України).

Згідно ч.3 ст.55 КПК України потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Правилами частини 5 статті 55 КПК України визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до кримінального провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Отже, для визнання потерпілим у кримінальному провадженні необхідна наявність відповідних підстав - фактичних і юридичних. Фактичними підставами є заподіяння або замах на заподіяння кримінальним правопорушенням шкоди, а юридичними - подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, коли у особи виникають права і обов`язки потерпілого, або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (з отриманням особою відповідного документа, що підтверджує факт звернення із заявою та її реєстрації).

Разом з тим, виникнення прав і обов`язків потерпілого у особи не є свідченням набуття нею відповідного статусу потерпілого, оскільки набуття певного процесуального статусу повинно відбуватись в рамках кримінального провадження, а не поза ним. Особа набуває передбачені законом права учасника процесу лише тоді, коли про це буде прийнято відповідне процесуальне рішення. Момент визнання особи потерпілим не може передувати початку досудового розслідування. Подання заяви особою і внесення її до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є одночасною дією. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається, за виключенням проведення у невідкладних випадках огляду місця події. Тільки після цього можливим є остаточне вирішення питання щодо надання особі відповідного статусу в рамках кримінального провадження.

Законом також передбачені обставини, які виключають участь особи у кримінальному провадженні у якості потерпілого. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена до слідчого судді.

Таким чином, надання особі статусу потерпілого у кримінальному провадженні є результатом прийняття відповідного процесуального рішення, яке слідчий, прокурор приймають у формі постанови, а слідчий суддя, суд - у формі ухвали, коли реально створюються відповідні умови і особі забезпечується можливість реалізації передбачених законом прав.

Зокрема відомості про кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР під №0000013 від 04.01.2017 на підставі ухвали суду і тільки після внесення вказаних відомостей було розпочато досудове розслідування.

При розгляді даної справи встановлено, що скаржник не зверталася до слідчого з заявою про визнання її потерпілим в даному кримінальному провадженні, а лише з клопотанням про допит її в якості потерпілої.

Згідно з положенням п.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Виходячі з наведеного проведення слідчих (розшукових) дій і негласних слідчих (розшукових) дій як спосіб збирання доказів є прерогативою слідчого, а тому слідчий самостійно вирішує про коло осіб та час їх допиту.

Також, скаржником ставиться питання про скасування постанови слідчого про відмову у долученні письмових матеріалів.

Як зазначалося, статтею 303 КПК України передбачено оскарження рішеннь, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування але цей перелік є виключним і розширенню не підлягає.

Отже, зважаючи на норми ст.303 КПК України, долучення письмових матеріалів не є предметом оскарження в порядку вказаної статті.

Згідно з положенням ч.2 статті 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадженя у суді.

З огляду на викладене, вважаю, що висновки та процесуальні рішення слідчого відповідають вимогам кримінального процесуального закону і ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та приходжу до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.55, 303-307, 371, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:
В задоволенні скарги ОСОБА_4 на рішення слідчого відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1