Справа № 461/476/17
Провадження № 1-кп/461/187/17
УХВАЛА
26.04.2017 року м.Львів
Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296, ч.2 ст.345 КК України
в с т а н о в и в :
до Галицького районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004022 від 06.09.2016 року, згідно якого ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296, ч.2 ст.345 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор наполягав на призначенні справи до судового розгляду.
Захисником обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання про повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 . Дане клопотання мотивує тим, що захиснику та підозрюваному не відкриті матеріали кримінального провадження, що унеможливлює реалізацію ними своїх прав та повноважень у даному кримінальному провадженні. Також, прокурором, в порушення вимог ст.291 КПК України, належним чином не викладено формулювання обвинувачення, а саме з такого вбачається, що потерпілі були залучені до охорони громадського порядку та забезпечення безпеки слідчого під час проведення процесуальної дії по врученню ОСОБА_5 повідомлення про завершення досудового розслідування, відповідно вимог ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», не виконуючи законних вимог працівників правоохоронного органу, висловлюючись нецензурною лайкою останній ображав їхню честь та гідність, заподіявши при цьому ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тілесні ушкодження. Стверджує, що ч.3 ст.296 КК України має чітке формулювання, а саме пов`язані з опором представникові влади, який виконує обов`язки з охорони громадського порядку, однак зазначає, що в даній статті відсутнє формулювання «залучені до охорони громадського порядку та забезпечення безпеки слідчого під час проведення вказаної процесуальної дії», відповідно вимог ст.23 Закону України «Про Національну поліцію». Зазначає, що ст.23 вказаного Закону не передбачає поняття «охорона громадського порядку», оскільки у такій передбачається термін «публічна безпека», а таких термінів, як «представник влади» або «представник громадськості», чи «виконання обов`язків з охорони громадського порядку» не існує. Окрім того, зазначив, що повноважень поліції із забезпечення безпеки слідчого під час проведення процесуальної дії не існує, що вказує на перевищення потерпілими своїх службових повноважень. Відтак, захисник вважає неможливим призначити розгляд кримінального провадження у судовому засіданні у зв`язку з невиконанням стороною обвинувачення вимог щодо складення обвинувального акту.
Обвинувачений у судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника, просив таке задоволити.
Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд дійшов висновку, що такий у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296, ч.2 ст.345 КК України не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст.291 КПК України, зокрема обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, до яких віднесені подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; та інші обставини, - покладається на слідчого, прокурора.
Аналіз змісту указаних вимог закону у сукупності свідчить про те, що формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке, за визначенням у п.13 ч.1 ст.3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст.91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.
Про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у підпункті «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною.
Так, встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення в обвинувальному акті викладені наступним чином.
06 вересня 2016 року, приблизно о 13 годині 20 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні Шевченківського районного суду м. Львова, що на вул. Січових Стрільців, 12 у м.Львові, діючи з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, виявляючи явну неповагу до установлених норм поведінки, протиставляючи себе таким чином суспільству, проявляючи грубу силу та зухвалість, почав штовханину з слідчим СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській ОСОБА_6 під час вручення нею, відповідно до вимог глави 11 КПК України, ОСОБА_5 , який перебуває у статусі підозрюваного, повідомлення про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні 0001361 від 19.04.2016 року за ч.1 ст.125 КК України, а у відповідь на висловлені зауваження, розпочав конфлікт з інспекторами Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які були залучені до охорони громадського порядку та забезпечення безпеки слідчого під час проведення вказаної процесуальної дії, відповідно до вимог ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», не виконуючи законних вимог працівників правоохоронного органу, висловлюючись нецензурною лайкою, ображав їхню честь та гідність та чинив їм активний опір, штовхаючи та наносячи удари руками та ногами, заподіявши при цьому ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, пов`язаною з опором представникові влади, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.296 КК України.

Крім того, встановлено, що 06 вересня 2016 року, приблизно о 13 год. 20 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні Шевченківського районного суду м.Львова, що по вул.Січових Стрільців, 12 у м. Львові, діючи умисно, у зв`язку із виконанням працівниками Національної поліції своїх службових обов`язків під час вчинення ОСОБА_5 хуліганських дій, наніс удари рукою по тулубу та кінцівках слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 , спричинивши їй, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1786 від 06.09.2016 року синці на правому передпліччі, що відносяться до легкого тілесного ушкодження, а також наніс удари руками та ногами по тулубу та кінцівках інспекторів Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які припиняли його хуліганські дії, спричинивши ОСОБА_7 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1791 від 06.09.2016 року, синець на грудях справа та садно на лівій гомілці, що відносяться до легкого тілесного ушкодження, а ОСОБА_8 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1792 від 06.09.2016 року, синець на правій гомілці, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується в умисному заподіянні працівнику правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.345 КК України.

Однак, суд зазначає, що у мотивувальній частині обвинувального акту містяться суперечності, які неможливо усунути під час судового розгляду справи.
Зокрема, диспозиція ч.1 ст.296 КК України передбачає покарання за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. У свою чергу ч.3 цієї статті передбачає покарання за вчинення дій, які передбачені частинами першою або другою цієї статті, якщо вони були вчинені особою, раніше судимою за хуліганство, чи пов`язані з опором представникові влади або представникові громадськості, який виконує обов`язки з охорони громадського порядку, чи іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії.
Між тим, за змістом ст.296 КК України безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок, тобто комплекс суспільних відносин, які забезпечують нормальні умови життя людей у різних сферах суспільно корисної діяльності, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в суспільному житті і побуті.
При цьому, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину (хуліганства) є супроводження грубого порушення громадського порядку з винятковим цинізмом або, як в даному випадку за версією органу досудового розслідування, з особливою зухвалістю, під яким необхідно розуміти нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, що спричинило тілесне ушкодження, чи знущання над потерпілим, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.
Як вбачається з обвинувального акту, у викладених органом досудового розслідування обставинах кримінального правопорушення не зазначено, в чому полягало грубе порушення громадського порядку, як і пов`язана із цим зухвалість, тобто не розкрито об`єктивної сторони злочину.
Окрім того, частина 3 ст.296 КК України має чітке формулювання, а саме дії, передбачені ч.1 та ч.2 цієї статті, які пов`язані з опором представникові влади, який виконує обов`язки з охорони громадського порядку. Однак, суд зазначає, що статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» не передбачено поняття «охорона громадського порядку». У вказаному Законі вживається термін «публічна безпека», а у свою чергу таких термінів, як «представник влади» або «представник громадськості», чи «виконання обов`язків з охорони громадського порядку» не передбачено. Також, не передбачено повноважень працівників поліції щодо забезпечення безпеки слідчого під час проведення процесуальної дії.
Необхідно також зазначити, що зі змісту ч.4 ст.3 КК України вбачається, що проводити аналогію між поняттями «охорона громадського порядку» та «забезпечення публічної безпеки» у кримінальному законі заборонено.
Таким чином, відсутність формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинуваченого ОСОБА_5 мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист.
У рішеннях Європейського суду з прав людини, яке є джерелом права в Україні, у справах «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року, «Камасінскі проти Австрії», «Матточіа проти Італії» від 25.07.2000 року, зазначено, що відповідно до п.3 ст.6 Конвенції необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відіграти вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та правову кваліфікацію, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Окрім того, судом встановлено, що при викладенні обвинувачення ОСОБА_5 за ч.2 ст.345 КК України стороною обвинувачення не встановлено причин виникнення діяння, обставини, за яких відбувалося вчинення даного кримінального правопорушення, їх наслідки та причинний зв`язок між ними та його діями.
Так, правильну кримінально-правову оцінку хуліганства та відмежування його від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини, тобто умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень правоохоронцям, належить проводити за сукупністю ознак суспільно небезпечного діяння, які згідно із законом про кримінальну відповідальність охоплюються поняттям склад злочину і визначають діяння як злочинне та кримінально каране.
В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння виходять із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Суд зазначає, що в обвинувальному акті не зазначено, на підставі чого працівники Національної поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виконували свої службові повноваження, у той час як ОСОБА_5 вчиняв хуліганські дії. Відповідні висновки мають бути підтверджені передбаченими законом засобами доказування і належним чином аргументовані згідно з нормами закону, з урахуванням передбачених ст.370 КПК України загальних критеріїв законності, обґрунтованості й умотивованості судового рішення.
Наведене свідчить про недотримання закріпленого у ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, ч.1 ст.17 КПК України одного з основоположних у кримінальному судочинстві принципів презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її винуватість не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Щодо покликання захисника на те, що обвинуваченому ОСОБА_5 та його захиснику не відкрито матеріалів досудового розслідування, а також не надання копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування, суд зазначає наступне.
Згідно ч.1 ст.290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Відповідно до ст.293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо провадження здійснюється щодо юридичної особи, копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування надаються також представнику такої юридичної особи.
Пунктом 3 ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акту додається, зокрема розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу).
Суд зазначає, що обвинувальний акт з додатками до нього надійшов до Галицького районного суду м.Львова 18.01.2017 року. У свою чергу, в матеріалах справи міститься повідомлення про те, що обвинувачений ОСОБА_5 в присутності понятих відмовився від отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування та написання розписки про їх отримання. При цьому, у даному повідомленні не міститься дати складання такого повідомлення та не зазначено, хто саме його склав.
У матеріалах справи також міститься повідомлення про те, що обвинуваченому ОСОБА_5 скеровано обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, однак розписки про отримання останніх суду не надано.
Суд також звертає увагу на те, що вищевказані обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування як обвинуваченим ОСОБА_5 , так і захисником ОСОБА_4 отримано після надходження обвинувального акту до суду.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що покликання прокурора про відправлення цих документів поштою не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.
Таким чином, вказані порушення при складанні обвинувального акту безпосередньо підтверджують порушення вимог ст.ст.91, 291 КПК України, а відповідно заявлене захисником клопотання щодо повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з невиконанням вимог закону знайшло своє підтвердження в підготовчому судовому засіданні.
Суд вважає, що обвинувальний акт складено не відповідно до норм КПК України та дійшов висновку, що усунути невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України можливо лише шляхом повернення його прокурору з метою усунення недоліків обвинувального акту.
Пунктом 3 ч.3 ст.314 КПК України визначено, що в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Наведені істотні порушення вимог КПК України не дають суду підстав для призначення до судового розгляду обвинувального акту в кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004022 від 06.09.2016 року, відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296, ч.2 ст.345 КК України, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених недоліків.
Керуючись ст.ст. 290, 291, 314, 372, 376, 392 КПК України, суд
у х в а л и в :
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004022 від 06.09.2016 року, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296, ч.2 ст.345 КК України повернути прокурору Львівської місцевої прокуратури №1 для усунення недоліків.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення через Галицький районний суд м.Львова.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1