Справа № 755/3691/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"10" квітня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримі нального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001805 від 10.02.2017 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не одруженого, з незакінченою вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та знову повторно вчинив умисний злочин при наступних обставинах.
Так, ОСОБА_4 09.02.2017 о 11 годині 46 хвилин, з метою вчинення повторного викрадення чужого майна знаходився в приміщенні магазину «Варус-510», розташованого по вул. А. Малишка, 3 в Києві.
У вказаний час, ОСОБА_5 підійшов до стелажів торгової зали магазину, звідки взяв вісім плиток шоколаду «Корона Макс Фан», що належать ТОВ «ОМЕГА» загальною закупівельною вартістю 304 гривні 72 копійки.
В подальшому, ОСОБА_4 , з метою реалізації свого злочинного умислу, тримаючи в своїй руці вісім плиток шоколаду направився до кондитерського відділу магазину, де переконався що за його діями ніхто не спостерігає, та сховав вказані шоколадки під пояс штанів та куртку, в які був одягнутий.
Після чого, ОСОБА_4 , направився до каси № 2, та не здійснивши на ній оплату за вказані плитки шоколаду, вийшов з приміщення магазину «Варус-510», по вул. А. Малишка, 3 в м. Києві, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши своїми злочинними діями ТОВ «ОМЕГА» матеріальної шкоди на суму 304 гривні 72 копійки.
Крім того, ОСОБА_4 10.02.2017 о 10 годині 38 хвилин з метою вчинення повторного викрадення чужого майна знаходився в приміщенні магазину «Варус-510», розташованого по вул. А. Малишка, 3 в м. Києві.
У вказаний час ОСОБА_5 підійшов до стелажів торгової зали магазину, звідки взяв чотири плитки шоколаду «Корона Макс Фан», загальною закупівельною вартістю 152 гривні 36 копійок, та три плитки шоколаду «Мілка», загальною закупівельною вартістю 222 гривні 81 копійка, а всього на загальну суму 375 гривень 17 копійок, що належать ТОВ «ОМЕГА»,
В подальшому, ОСОБА_4 , з метою реалізації свого злочинного умислу, тримаючи в своїй руці сім плиток шоколаду направився до кондитерського відділу магазину, де переконався що за його діями ніхто не спостерігає, та сховав вказані шоколадки під пояс штанів та куртку, в які був одягнутий.
Після чого, ОСОБА_4 , направився до входу у торгівельний зал магазину, та вийшов з нього через турнікет, не здійснивши при цьому оплату на касі за вказаний товар але в подальшому був затриманий за територією торгівельної зали магазину працівниками охорони.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Зазначив, що за період, який пройшов з дня вчинення злочину, він повністю переоцінив своє життя, життєві цінності, зрозумів, що нічого важливішого для себе у цьому житті не має, ніж своє самовиховання у дусі дотримання загальноприйнятних норм поведінки та моралі.

Також, зауважив, що крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цих злочинів, так як повністю погоджується з встановленими під час досудовим розслідуванням справи обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, та за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України оскільки він скоїв закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивну характеристику за місцем проживання, спосіб життя (раніше судимий, не одружений, не працює), ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ст. 185 КК України із визначенням остаточного покарання на підставі ст. 70 цього Кодексу зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 даного Кодексу та покладенням обов`язків з числа регламентованих його ст. 76.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді домашнього арешту, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, слід змінити на особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання:

? за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

? за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу пробації; повідомляти орган пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до органу пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді домашнього арешту змінити на особисте зобов`язання та зобов`язати останнього не залишати та не змінювати місце свого проживання без дозволу суду до набрання вироком законної сили.

Речові докази у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001805 від 10.02.2017 залишити у володінні власників.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_1