Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/53/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 289 (215-3) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.01.2017 м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000467 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Устинівського районного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка, Долинського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, не одружений, не працює, проживає АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-12 грудня 2006 року вироком Долинського районного суду Кіровоградської області (далі тим же судом) за ч. 2 ст.185 КК України до позбавлення волі на один рік, із застосуванням ст.ст.75,104 КК України, з іспитовим строком на один рік;
-12 червня 2009 тим же судом за ч. 1 ч. 2 ст. 185,ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України до позбавлення волі на три роки у кримінально-виконавчій установі;
-14 липня 2009 року тим же судом за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на три роки шість місяців у кримінально-виконавчій установі;
-19 січня 2012 року тим же судом за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України до позбавлення волі на чотири роки два місяці у кримінально-виконавчій установі.
засуджено за ч.2 ст.289 КК України до позбавлення волі строком на 5 років у кримінально-виконавчій установі закритого типу, без конфіскації майна, що належить на праві власності. Відповідно до ч.5 ст.72 КК Україїни ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 16 червня 2016 року по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.
Ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2016 року в резолютивній частині згаданого вище вироку виправлено описку та зазначено, що «запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 залишено повередній тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 .

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 14 червня 2016 року близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи біля двору домоволодіння АДРЕСА_2 , незаконно заволодів транспортним засобом - мопедом "Дельта EX 50 QT-B", з мотоциклетним шоломом, в бензобаку якого знаходилось дві літри бензину, що належить на праві власності ОСОБА_9 .
Згідно висновку товарознавчої експертизи за №152-16Д від 15 червня 2016 року, майно, а саме: мопед. вартістю 2622 грн. 00 коп., бензин марки"А-92", вартістю 41 грн. 98 коп., мотоциклетний шолом, вартістю 259 грн. 00 коп., а всього на суму 2922 грн. 98 коп., чим причинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки на вказану вище суму і вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок районного суду щодо його підзахисного змінити в частині призначеного покарання. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст..69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, без конфіскації майна.

Звільнити ОСОБА_7 від покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку та обов`язків, відповідно до ст..ст. 75, 76 КК України. Запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 скасувати, звільнивши його з-під варти із залу суду. В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок в частині призначеного покарання стосовно ОСОБА_7 незаконний та не обґрунтований, призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого і є явно несправедливим внаслідок його суворості. Так обвинувачений повністю визнав себе винним, дав покарання по суті пред`явленого покарання, фактичних обставин справи та юридичну кваліфікацію інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Проте при призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції не в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які передбачені в ст..65 КК України. Так, при призначенні покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції, як вбачається з вироку враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також обставини що пом`якшують покарання щире каяття, сприяння розслідуванню злочину. Крім того судом першої інстанції безпідставно не враховано пом`якшуючу обставину, як добровільне відшкодування шкоди. Вищевказані обставини, знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, свідчать про щире каяття та бажання обвинуваченого виправити ситуацію, а за відсутності обставин обтяжують покарання і дають підстави для пом`якшення обвинуваченому покарання шляхом звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі ст..ст. 75, 76 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, про залишення вироку районного суду без зміни, а апеляцій без задоволення, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційні вимоги і просили їх задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши справу в межах поданої апеляцій, в якій не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинуваченого, встановлено що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами обвинуваченого під час судового розгляду, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 та правильно кваліфікував дії останнього за ч.2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування судового рішення, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував вимоги статей 50, 65 КК України, щодо яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, кримінальне правопорушення вчинив маючи не зняту і не погашену в установленому порядку судимість, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, заподіяну шкоду відшкодував у повному обсязі, а тому обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише за умови його ізоляції від суспільства, призначивши відповідне покарання в межах санкції вказаної статті.

Вказане покарання, на думку колегії суддів, є виваженим. Підстави для застосування ст..69, 75 КК України не вбачаються.

Доводи захисника обвинуваченого про неврахування судом першої інстанції наявність пом`якшуючих обставин, а саме його щире каяття, визнання своєї вини, повне відшкодування спричиненої шкоди є безпідставними, оскільки їх в повній мірі враховано судом першої інстанції, що підтверджується вироком суду, а призначене покарання є обґрунтованим та відповідає цілям покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає необхідним апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Разом з тим, в порядку ст.404 КПК України колегія суддів вважає необхідним змінити вирок в частині початку перебігу строку відбуття покарання обвинуваченим.

У резолютивній частині вироку суд першої інстанції зазначив, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 слід рахувати з 16.06.2016 року. Оскільки, відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України в резолютивній частині вироку зазначається початок строку відбуття покарання, вирок суду в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

На підставі ст.404 КПК України вирок Устинівського районного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2016 року, стосовно ОСОБА_7 , змінити.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 16.06.2016 року.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4