Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

1 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0011675 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Луганська, громадянки України,

що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

тимчасово проживала за адресою: АДРЕСА_2 ,

не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора і захисника ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 19.09.2016 року ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, і їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

_____________________________________

Справа № 11-кп/796/439/2017
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 8 м. Києва ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_8 та правильність кваліфікації її дій, однак вважає, що суд першої інстанції не в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винної, внаслідок чого призначив їй явно несправедливе покарання через м`якість. Звертає увагу на те, що обвинувачена вчинила злочин проти життя особи, свою вину не визнала і змінювала позицію.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, з урахуванням внесених змін, просить вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_8 в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Свої вимоги обґрунтовує невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження з огляду на те, що висновки суду про виникнення словесного конфлікту між ОСОБА_8 і потерпілим ОСОБА_11 , після чого останній залишив гуртожиток та хотів поїхати до себе додому, у зв`язку з чим пішов у напрямку станції метро Житомирська, про перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння, про те, що вона з метою вбивства взяла з кімнати гуртожитку кухонний ніж і прослідувала за ОСОБА_11 , не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, і спростовуються показаннями свідка ОСОБА_12 , висновком судово-цитологічної експертизи № 386-ц від 16.02.2015 року, а обставина, куди потерпілий мав намір поїхати, взагалі, не досліджувалася. Оскільки під час огляду місця події (трупа) ОСОБА_11 , у обвинуваченої, яка постійно перебувала під наглядом працівників міліції, і у неї в кімнаті гуртожитку грошових коштів виявлено не було, а про наявність у обох з них грошей ОСОБА_8 давала показання, то вважає, що ОСОБА_8 і ОСОБА_11 на мосту зазнали нападу невстановлених осіб, які спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_8 , а ОСОБА_11 смертельні поранення, і заволоділи грішми.

При цьому суд відмовив у задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_13 стосовно наявності у його підзахисної грошей, у залученні експерта з метою встановлення обставин виникнення у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, чим допустив неповноту судового розгляду, і не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Наявність же тілесних ушкоджень у обвинуваченої, які могли бути нею отримані лише на місці злочину в той самий час, що і ОСОБА_14 , охоплюються однією подією злочину і можуть впливати як на кваліфікацію в бік покращення становища особи, так і на вирішення питання про її невинуватість.

Також суд, за твердженням захисника, у вироку спотворив фактичні дані та приховав ту обставину, що після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 прожив приблизно 30-40 хвилин, що має значення для відмежування правової кваліфікації за ч.1 ст.115 КК України від правової кваліфікації за ч.2 ст.121 КК України. Так, суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_15 , дані у протоколі огляду місця події (трупа) від 21.12.2014 року в частині часу проведення цієї слідчої дії, висновок судово-медичної експертизи № 3681 від 30.03.2015 року, і зробив помилковий висновок про час вчинення кримінального правопорушення, про прибуття свідка на місце злочину одразу після його вчинення, отже, спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Звертає увагу захисник на перекручування змісту показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , якими суд мотивував свої висновки про доведення винуватості його підзахисної, неповний виклад їхніх показань, одночасно вважаючи, що показання цих та інших свідків ні в якому разі не викривають ОСОБА_8 . Стверджує, що під час досудового розслідування та судового провадження не встановлено механізм заподіяння ОСОБА_11 колото-різаних поранень, зважаючи на висновок судово-медичної експертизи № 3681 від 30.03.2015 року, згідно з яким на тілі потерпілого виявлено чотири колото-різані рани і садна, та висновок судово-медичної криміналістичної експертизи № 66-МК від 09.04.2015 року, згідно з яким на одязі ОСОБА_11 виявлено лише одне колото-різане пошкодження, яке співпадає за локалізацією з раною на трупі. Оскільки одяг потерпілий зняв у присутності свідка ОСОБА_15 , захисник висуває версію про бійку між ОСОБА_11 та іншою особою, як мінімум, такою ж за фізичними даними, якою не може бути ОСОБА_8 , в ході якої одяг потерпілого переміщувався і йому було спричинено поранення.

Крім того, вказує, що під час досудового розслідування було проведено слідчі дії, не передбачені кримінальним процесуальним законом, протоколи яких згідно з ст.86 КПК України є недопустимими доказами, а тому суд не міг посилатись на них у вироку. Протокол огляду місця події (трупа) від 27.12.2014 року не підписаний прокурором і заступником прокурора Святошинського району м. Києва, які вказані як учасники слідчої дії, під час цієї слідчої дії було оглянуто не тільки труп, а й місцевість під мостом, де виявлено ніж, і в протоколі не відображено дані про місцезнаходження обвинуваченої, яка робила штучне дихання. Що стосується огляду місця події службового кабінету № 202 у Святошинському РУ ГУ МВС України в м. Києві, під час якого була виявлена ОСОБА_8 і у неї вилучено одяг, в якому вона була на мосту, а також зрізи нігтьових пластин і змиви з рук, то слідчий ОСОБА_17 не мав законних підстав для огляду службового приміщення, оскільки ніяких подій у ньому не відбувалося, а провів особистий обшук і всупереч вимогам ст.ст.241, 245, 160-166 КПК України отримав зразки для експертизи.

Що стосується висновку стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, то при його складанні експерти керувалися поясненнями ОСОБА_8 , які надав слідчий ОСОБА_17 , поясненнями ОСОБА_8 в бесіді з експертами, що носять характер припущень і які обвинувачена заперечила в суді, показаннями свідків, які не відповідають тим, що надані під час досудового розслідування. В постанові слідчого про призначення експертизи, супровідних листах відсутні відомості про направлення медичної карти стаціонарного хворого № 8529 Київської клінічної психоневрологічної лікарні № 1 і немає документів, які б підтверджували вилучення історії хвороби з лікарні, що, на думку захисника, свідчить про незаконне її вилучення експертами за власною ініціативою і викликає сумнів у їх неупередженості. Оскільки була проведена лише судово-психіатрична експертиза, то висновки психолога в ній є незаконними. Між тим, у задоволенні клопотання сторони захисту про залучення до участі в кримінальному провадженні як спеціаліста ОСОБА_18 відповідного лікаря, з метою надання роз`яснень щодо наукової обґрунтованості висновку судом було відмовлено. Також у матеріалах справи міститься запит слідчого на ім`я головного лікаря Луганської міської багатопрофільної лікарні стосовно обліку ОСОБА_8 у лікарів нарколога та психолога без зазначення адреси і номера лікарні, в той час як поштове та інше сполучення з м. Луганськом неможливе. Відповідь, є лише копія, яка надана головним лікарем Луганської обласної клінічної психоневрологічної лікарні, як зазначає захисник, неприпустимо брати до уваги, адже цей медичний заклад перебуває на окупованій території, як і довідку лікаря нарколога з гербом та реквізитами так званої ЛНР. Водночас, ці відповіді використовувалися експертами при проведенні судової психолого-психіатричної експертизи.

Вказуючи на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, захисник зазначає про задоволення 14.01.2016 року клопотання сторони захисту про допит як свідків слідчих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , які ігнорували явку до суду. Однак суд відмовив у задоволенні клопотання про привід свідків, і 05.09.2016 року повторно прийняв рішення, яким у виклику свідків відмовив. З істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону складено і обвинувальний акт, оскільки в реєстрі матеріалів досудового розслідування інформація про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про складання обвинувального акта відсутня, як і про закінчення досудового розслідування. В обвинувальний акт внесено зміни про наявність обставини, яка обтяжує покарання, рукописним способом кимось з суддів чи працівників суду. Допущені судом порушення, на думку захисника, зумовлені тим, що до складу колегії суддів входила суддя ОСОБА_21 , щодо якої 17.12.2015 року Вищою радою юстиції було прийнято рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення за порушення присяги судді, і яка 29.09.2016 року була звільнена.

З огляду на викладене, як стверджує захисник, докази, на які суд послався у вироку, є недопустимими і не є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора і заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, аналогічні доводи представника потерпілого ОСОБА_6 ; доводи захисника ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, підтримав свою апеляційну скаргу зі змінами, просив вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження, оскільки не встановлені достатні докази для доведеності винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, та доводи обвинуваченої ОСОБА_8 на підтримку позиції захисника; повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, у визначених судом апеляційної інстанції межах, провівши судові дебати, надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора належить відмовити, а апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_8 вчинила умисне вбивство ОСОБА_11 за наступних обставин.

26 грудня 2014 року близько 23 години 40 хвилин між ОСОБА_8 і ОСОБА_11 , які знаходилися за місцем її проживання в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_11 покинув гуртожиток та хотів поїхати до себе додому, чого не бажала ОСОБА_8 і просила залишитись. Проте ОСОБА_11 27 грудня 2014 року близько 0 годин 5 хвилин пішов убік станції метро Житомирська.

Будучи обурена такими діями, ОСОБА_8 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, вирішила вчинити умисне вбивство, взяла з кімнати кухонний ніж, прослідувала за ОСОБА_11 , наздогнала його і, знаходячись на тротуарній доріжці на мосту на пр-ті Перемоги пр-ті Палладіна в м. Києві, неподалік магазину Каштан, що на пр-ті Перемоги, 123, з метою позбавлення життя, завдала ОСОБА_11 кухонним ножем кілька ударів в грудну клітку і спину, спричинивши колото-різані поранення, в тому числі два проникаючих колото-різаних поранення грудної клітки: колото-різану рану на передній поверхні грудної клітки справа з ушкодженням м`яких тканин грудей, 2-го ребра (повним його пересіченням), жирової тканини середостіння, серцевої сумки, висхідної частини аорти; колото-різану рана на правій бічній поверхні грудної клітки з ушкодженням м`яких тканин грудної клітки, міжреберних м`язів у 8-му міжребер`ї, пристінкової плеври, нижньої частки правої легені; від чого потерпілий впав на землю і помер.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю наведених у ньому доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, свідок ОСОБА_15 показав, що взимку вночі їхав від станції метро Академмістечко в сторону станції Берестейська і коли піднімався на міст з пр-ту Палладіна до пр-ту Перемоги, побачив сутичку між хлопцем і дівчиною, яка проявлялася чи то в штовханині, чи то в обійманні. Він призупинився, вийшов з автомобіля і почув, як вони кричали, щоб він викликав швидку медичну допомогу. Хлопець стояв (самостійно чи за допомогою дівчини, не придивлявся), почав знімати з себе сорочку, і він побачив у того кілька ран на грудях і на животі, які виглядали неглибокими. Через кілька хвилин хлопець знепритомнів, впав, почав стікати кров`ю, а дівчина на нього стрибала і кричала, що його любить. На запитання, що трапилося, і хто це зробив, ні дівчина, ні хлопець не відповідали. Дівчина була в шоковому стані, повторяла одне і те ж. Коли він помітив дівчину і хлопця, крім них, на мосту більше нікого не було. За його викликом приблизно через 15-20 хвилин приїхала швидка, і трохи раніше міліція. Він ще кілька хвилин побув на місці події і поїхав. За той час, протягом якого він був присутній на місці події, до дівчини фізичної сили не застосовували, наручники не одягали. Було темно, але видимих пошкоджень на ній не бачив. Дівчину впізнає як обвинувачену ОСОБА_8 .
За показаннями свідка ОСОБА_16 в останніх числах грудня 2014 року приблизно опівночі, працюючи у складі групи на зміні, отримали повідомлення про те, що на мосту на пр-ті Перемоги, 123 виявлено чоловіка з порізаними венами. Приїхавши на місце події, побачили, що на мосту на тротуарі лежав закривавлений чоловік в калюжі крові, яка розлилася аж на проїзну частину, з оголеним торсом, під головою якого була кофта чи сорочка. Чоловік був без ознак життя, і було видно на тілі проколи, схожі на ножові рани. Біля чоловіка на колінах стояла дівчина, яка кричала і була в крові. Вважає, що кров на дівчині була не її, оскільки явних тілесних ушкоджень на ній не було. Про будь-які обставини вона не повідомляла, назвала своє ім`я, а згодом прізвище, ім`я та по батькові. Перевіривши через базу Армор, дізналися через чергового, що дівчина раніше притягувалась до відповідальності за нанесення ножових поранень цьому чоловіку. На місці події дівчина нічого не пояснювала, кричала: Чому ти йдеш? Не покидай мене. Для чого я це зробила?! однак зв`язної мови не було. Вона була в дуже збудженому стані, кидалася то до трупа, то до проїзної частини, то до огорожі мосту. Коли вони вже почали їхати, напарник побачив на проїзній частині під мостом предмет, схожий на ніж, спустився туди і залишився чекати на слідчо-оперативну групу. Описати ніж не може, адже бачив цей предмет з відстані приблизно 50 метрів і не вилучав його, оскільки у складі групи повіз затриману дівчину в райвідділ.

Свідок ОСОБА_19 слідчий СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві, який виїжджав у складі слідчо-оперативної групи на місце події, дав аналогічні показання про обставини виявлення тіла чоловіка без ознак життя, а також стан дівчини ОСОБА_8 , яка знаходилася поруч. Також свідок зазначив, що через агресивне ставлення до працівників міліції, він дав працівникам патрульної служби вказівку притримати її на відстані від тіла і від місця події. На це ОСОБА_8 чинила опір, виривалася і падала на тіло потерпілого та біля нього. Він разом з експертом оглядав труп, на якому було декілька ножових поранень в спину і в бік. Обвинувачена нічого пояснити не могла, була в збудженому, неадекватному стані з явно вираженими ознаками алкогольного сп`яніння, і весь час кричала, щоб потерпілий вставав. На її одязі були сліди бурого кольору, на обличчі розмазана туш, але тілесних ушкоджень не бачив. Того ж дня в кімнаті АДРЕСА_3 він провів огляд місця тимчасового проживання ОСОБА_8 в присутності вахтера і проректора, які були понятими.
З показань свідка ОСОБА_22 ( ОСОБА_23 ) лікаря швидкої медичної допомоги слідує, що в 2014 році напередодні Нового року близько 23 години поступив виклик, що на мосту на пр-ті Перемоги молодий чоловік порізав собі вени. Приїхавши на виклик, виявили на мосту на тротуарі тіло молодого чоловіка з колото-різаними ранами в області грудної клітки зліва, чоловік лежав на спині по пояс роздягнений, сорочка знаходилася поруч. Чоловік помер до їхнього приїзду, порізаних вен у нього виявлено не було. Біля тіла була дівчина, схожа на обвинувачену, і ще один молодий чоловік. Дівчина була в збудженому стані, кричала, не могла дати відповідь на жодне запитання, назвати своє та потерпілого ім`я, весь час повторювала, що його любить, та намагалась підбігти до потерпілого. Не вдалося поспілкуватися з дівчиною і працівникам міліції. Візуально вона була в стані алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота, незрозуміла мова, стояла, похитуючись, була одягнена у щось світле, на одязі були бруд і кров. Видимих тілесних ушкоджень на дівчині вона не бачила, про те, що її або хлопця хтось побив, дівчина також нічого не розповідала. Вона (свідок) бачила з мосту кухонний ніж, який знайшли працівники міліції під мостом на проїзній частині недалеко від брівки.

Свідок ОСОБА_12 показала, що працює вахтером у гуртожитку Київського міжнародного університету, в якому проживала ОСОБА_8 , яка була вагітною. В кінці грудня 2014 року близько 23 години прибігла обвинувачена в істериці, кричала, і на її запитання відповіла, що її маленьку дитину втопили у ванній, однак не зазначала, хто і коли. Ознак алкогольного сп`яніння та тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 не було, одяг був чистий. Вона заспокоювала ОСОБА_8 і на її прохання зателефонувала її хлопцю, який прийшов через 15-20 хвилин, а обвинувачена побігла у свою кімнату. Хлопець залишив свій паспорт, пішов до ОСОБА_8 , і коли через 10 хвилин вони вийшли, та була спокійна. Спочатку хлопець погодився залишитися з ОСОБА_8 на ніч, однак, не закінчивши оформляти документи, забрав паспорт і хотів піти. Обвинувачена його зупиняла, кричала, щоб не йшов, але хлопець все ж таки вибіг, і ОСОБА_8 одразу за ним. Коли він оформляв документи, обвинувачена була поруч, і в її руках свідок нічого не бачила. ОСОБА_8 була одягнена в жовте пальто, штани. Хлопець з ОСОБА_8 побігли в сторону станції метро Житомирська, а через кілька хвилин мешканці гуртожитку, які повертались додому, повідомили їй про вбивство, і що там була дівчина в жовтому пальто. Вона одразу зрозуміла, що це ОСОБА_8 .
За показаннями свідка ОСОБА_24 коменданта гуртожитку Київського міжнародного університету, з слів ОСОБА_12 вона знає про конфлікт, який виник пізно ввечері в день вбивства між молодим чоловіком і ОСОБА_8 , у якої була істерика, що він вбив її дитину, а також, що коли хлопець пішов з гуртожитку, обвинувачена просила, щоб він не йшов, і побігла за ним. Крім того, свідок повідомила, що міст від гуртожитку знаходиться на відстані приблизно 300 метрів, і що за 3-4 тижні до тих подій у ОСОБА_8 була істерика, і обвинувачена розповіла їй, що вагітна, хоче народжувати дитину, проти чого категорично заперечує чоловік. Нічого конкретного про батька дитини не розповідала і цього чоловіка свідок не бачила.
Показання свідків, викладені у вироку, відповідають тим, що зафіксовані на технічному носії інформації. За змістом п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин. А тому доводи сторони захисту про нібито спотворення судом показань свідків, лише з огляду на те, що суд не виклав їх дослівно, що законом не передбачено, є надуманими.

Ці показання суд першої інстанції правильно поклав в основу обвинувального вироку, оскільки вони об`єктивно узгоджуються між собою та з іншими доказами, якими суд мотивував свої висновки, а саме.

У відповідності з протоколом огляду місця події (трупа) від 27.12.2014 року в період з 0 годин 10 хвилин до 2 години оглянуто труп ОСОБА_11 на тротуарі на мосту пр-т Перемоги пр-т Палладіна в м. Києві з слідами насильницької смерті колото-різаними пораненнями грудної клітки, одяг з плямами бурого кольору (футболка, сорочка, куртка) біля трупа та під ним, плями бурого кольору на земельній ділянці. На проїзній частині пр-ту Палладіна під мостом на відстані 14 м від умовної лінії моста виявлено кухонний металевий ніж зі слідами бурого кольору на лезі та рукоятці. В ході огляду вилучено особисті речі та документи ОСОБА_11 , одяг, ніж, мікрочастки з рук, зрізи нігтів (т.1 а.с.77-99).
Також під час досудового розслідування залучалася низка експертів, висновки яких обґрунтовано прийнято судом до уваги.

Згідно з висновком експерта № 3681 від 30.03.2015 року при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 виявлено:
А) два проникаючих колото-різаних поранення грудної клітки:
- колото-різана рана на передній поверхні грудної клітки справа, канал від неї направлений спереду назад, справа наліво та дещо зверху вниз, по його ходу ушкоджені м`які тканини грудей, 2-ге ребро (повним його пересіченням), жирова тканина середостіння, серцева сумка, висхідна частина аорти, глибина ранового каналу приблизно 10 см;
- колото-різана рана на правій бічній поверхні грудної клітки, справа наліво, дещо ззаду наперед та дещо зверху в
низ, ушкоджує на своєму шляху м`які тканини грудної клітки, міжреберні м`язи у 8-му міжребер`ї, пристінкову плевру, нижню частку правої легені, глибина ранового каналу приблизно 7 см.
Вищевказані проникаючі поранення грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Б) два непроникаючих колото-різаних поранення тіла:
- колото-різана рана на зовнішній поверхні лівого плеча, має напрямок зліва направо, дещо спереду назад та дещо зверху вниз, ушкоджує на своєму шляху м`які тканини плеча та сліпо закінчується в них, глибина ранового каналу 1,5 см;
- колото-різана рана на спині справа, має напрямок ззаду наперед, справа наліво та дещо справа вниз, ушкоджує по своєму ходу м`які тканини спини та сліпо закінчується в них, глибина ранового каналу приблизно від 4 см.
Непроникаючі колото-різані поранення мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В) садна на лівій руці.
Садна на лівій руці виникли від дії тупого предмету, незадовго до настання смерті, мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Колото-різані поранення виникли від дії предмету, який мав форму типу клинка ножа. Всі ушкодження виникли за життя, з ними ОСОБА_11 прожив приблизно 30-40 хвилин.

Смерть ОСОБА_11 настала від проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки з ушкодженням аорти та правої легені, що призвело до розвитку крововтрати та шоку.

В крові трупа ОСОБА_11 знайдено етиловий спирт у концентрації 1,76 ‰, що за життя звичайно відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння (т.1 а.с.101-106).
Згідно з висновок експерта № 387/ц від 17.02.2015 року при судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту рук потерпілого ОСОБА_11 знайдено кров особи чоловічої генетичної статі, походження якої від потерпілого не виключається. Цитологічні дані про наявність крові жінки в даних об`єктах не отримані (т.1 а.с.116-119).

За висновком експерта № 386/ц від 16.02.2015 року при судово-цитологічному дослідженні клинка кухонного ножа знайдена кров особи чоловічої генетичної статі, походження якої від потерпілого ОСОБА_11 не виключається. Цитологічні дані про наявність крові жінки не отримані (т.1 а.с.128-131);

Згідно з висновком експерта № 66-МК від 09.04.2015 року при судово-медичній експертизі з медико-криміналістичним дослідженням одягу ОСОБА_11 відмічається на спинках куртки, сорочки, футболки по одному колото-різаному пошкодженню, що спричинені колюче-ріжучим предметом типу клинка ножа, який мав з одного боку П-подібний обушок та гостре лезо двосторонньої заточки з протилежного боку. Пошкодження співпадають між собою за локалізацією, могли бути спричинені клинком наданого ножа та співпадають за локалізацією з раною № 4 на трупі потерпілого (колото-різана рана на спині справа) (т.1 а.с.142-154).
Показанням ОСОБА_8 , яка заперечила свою винуватість і повідомила, що 26 грудня 2014 року близько 19 години 20 хвилин отримала від ОСОБА_13 заробітну плату, потім зустрілася з ОСОБА_11 , з яким підтримувала стосунки з 2011 року, вони зайшли у кафе, спілкувались, і з того часу лише фрагментарно пам`ятає як потерпілий падав, аж до того, як прокинулася у Святошинському райвідділі міліції, суд першої інстанції також дав оцінку і у вироку належним чином мотивував, з яких підстав відкидає їх, розцінивши як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності.

Оцінюючи показання обвинуваченої, суд послався і на висновок стаціонарної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 71 від 07.04.2015 року, яка призначалася слідчим (т.3 а.с.6), а не, як стверджує захисник, лише судово-психіатрична, згідно з яким ОСОБА_8 на момент кримінального правопорушення та на час проведення експертизи страждала психічними та поведінковими розладами внаслідок сполученого вживання психоактивних речовин та алкоголю, за своїм психічним станом могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 за своїм психічним станом може приймати участь у проведенні з нею слідчих дій та в судових засіданнях і не потребує застосування щодо неї примусових заходів медичного характеру. ОСОБА_8 виявляє ознаки полінаркоманії, у зв`язку з чим потребує застосування лікування з цього приводу, протипоказань до якого немає. У досліджуваний період вона не перебувала у стані фізіологічного афекту або в будь-якому іншому емоційному стані, що суттєво вплинув на її свідомість та діяльність (т.1 а.с.161-165).

Аналіз особистих даних обвинуваченої, яка в особистій сфері виявляє поверхневість, вольову нестійкість, виверткість, манерність, демонстративність поведінки, бажання справляти враження, схильність до імпульсивних форм реагування у суб`єктивно-проблемних ситуаціях, егоцентричність, високий рівень домагань, нестійку самооцінку, низьку критичність самосприймання, і результати клінічного дослідження, яким у неї встановлено соматичні ознаки наркоманії, як то склеротичні зміни шкіри, морально-етичне зниження особистості у вигляді брехливості, виверткості, небажання змінити спосіб життя, також дали суду підстави критично віднестись до показань обвинуваченої.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції і звертає увагу на те, що після оголошення прокурором обвинувального акта 20.05.2015 року і роз`яснення суті обвинувачення ОСОБА_8 на запитання суду відповіла, що визнає себе винною, у зв`язку з чим при вирішенні питання про обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження, суд прийняв рішення про застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, а надалі, в тому числі після заміни судді та судового розгляду спочатку за наполяганням сторони захисту змінила позицію.

Також у справі міститься копія заяви ОСОБА_8 від 23.12.2015 року на ім`я начальника Святошинського УП ГУНП в м. Києві про вчинене кримінальне правопорушення, в якій вона зазначає, що попереджена про кримінальну відповідальність за ст.383 КК України, і повідомляє, що 27.12.2014 року близько 0 годин 05 хвилин на мосту на пр-ті Перемоги пр-ті Палладіна ОСОБА_11 на ґрунті неприязних стосунків завдав їй як мінімум один удар в голову в ділянку лівого ока, від чого вона втратила свідомість, і що було далі, не пам`ятає (т.2 а.с.75).

Твердження захисника про те, що, формулюючи обвинувачення, визнане доведеним, суд виклав висновки, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, як то про виникнення словесного конфлікту між ОСОБА_8 і ОСОБА_11 , бажання останнього їхати додому, є безпідставними.

Поведінка потерпілого, який погодився залишитися на ніч у гуртожитку, почав оформлятися і після того, як ОСОБА_8 щось сказала, забрав паспорт та пішов, а так само поведінка обвинуваченої, яка його зупиняла, кричала, бігла за ним, про що повідомила свідок ОСОБА_12 , враховуючи стан алкогольного сп`яніння у обох, що підтверджено показаннями свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_19 , висновком експерта № 3681 від 30.03.2015 року, беззаперечно свідчили про конфлікт і небажання ОСОБА_11 залишатися з ОСОБА_8 . Посилання сторони захисту на те, що суд не дослідив, куди саме збирався їхати ОСОБА_11 , є недоречними, оскільки ця обставина ні на що не впливає.
Версія ж, що відсутність у потерпілого та обвинуваченої коштів, вказують на те, що ОСОБА_8 і ОСОБА_11 на мосту зазнали нападу невстановлених осіб, які спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_8 , а ОСОБА_11 смертельні поранення, і заволоділи грішми, носить характер припущень, які не підтверджені жодними об`єктивними даними.

Про вчинення на них нападу будь-якими особами ОСОБА_8 ніколи не повідомляла. За її показаннями, після отримання 26.12.2014 року близько 19 години 20 хвилин грошей в сумі 5 000 гривень, вона та потерпілий були в кафе, де вона розрахувалася, частину коштів дала ОСОБА_11 , решту залишила собі, і подальші події не пам`ятає. Однак доказами у справі достовірно доведено, що ОСОБА_8 без ОСОБА_11 опинилася за місцем свого проживання, у збудженому стані спілкувалася з вахтером, після прибуття ОСОБА_11 і конфлікту вибігла за ним на вулицю, і через невеликий проміжок часу мешканці гуртожитку повідомили вахтеру про вбивство на мосту, де була дівчина у жовтому пальті. У цей же невеликий проміжок часу обвинувачена і вже поранений ОСОБА_11 своєю поведінкою на мосту привернули увагу свідка ОСОБА_15 , який інших осіб, крім них, не бачив, і залишався поруч до смерті потерпілого.

Вказані обставини лише з огляду на показання ОСОБА_8 про те, що вона не пам`ятає події після кафе, не дають достатніх підстав вважати версію сторони захисту про напад невстановлених осіб обґрунтованою.

А тому, на думку колегії суддів, відмовляючи у задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_13 з метою з`ясування наявності у ОСОБА_8 грошей, клопотання про призначення судово-медичної експертизи, оскільки при поміщенні ОСОБА_8 до ІТТ у неї було виявлено тілесні ушкодження у виді забійного садна лівого стегна, синця правої кисті, синця під лівим оком, подряпини на носі, які, як зазначав захисник у клопотанні, могли бути спричинені ОСОБА_11 , третьою особою, працівниками міліції тощо, неповноти судового розгляду судом першої інстанції допущено не було. Належним чином не аргументує захисник і те, яким чином наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , що ніким не оспорюється і про обставини спричинення яких вона показання не давала, сама по собі може мати істотне значення для ухвалення вироку або вплинути на правову кваліфікацію в бік покращення становища особи або її виправдання.

Крім того, намагаючись довести невинуватість ОСОБА_8 , захисник акцентує увагу на тому, що вона ласкаво поводила себе по відношенню до потерпілого, а тому робить логічний висновок, що у неї не було сенсу брати ніж у кімнаті, щоб вчинити вбивство, коли ОСОБА_11 вже погодився залишитися на ніч. Також захисник посилається на показання свідка ОСОБА_12 , яка не бачила в руках обвинуваченої ніяких предметів, на відсутність слідів на ножі, за якими можливо було б ідентифікувати його підзахисну, на протокол огляду місця події від 27.12.2014 року кімнати ОСОБА_8 , в якій столових приборів і посуду, а так само грошових коштів, про що він зазначав раніше, виявлено не було.

Разом з тим, відсутність в руках у ОСОБА_8 ножа, а також її стан, який свідки описували як шоковий, агресивний, істеричний, збуджений, непередбачуваний, п`яний, враховуючи те, що на мосту, крім неї та потерпілого, нікого не було, не спростовують висновків суду про вчинення нею умисного вбивства ОСОБА_14 на ґрунті обурення діями потерпілого. Та обставина, що на вилученому під час огляду місця події ножі крові жінки виявлено не було, логічно пояснюється відсутністю у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, які б могли зумовити зовнішню кровотечу, а стосовно інших слідів, крім крові, ніж не досліджувався.

При цьому суд не міг посилатися і не посилався у вироку на протокол огляду місця події, оскільки фактично, оглядалося житло обвинуваченої за відсутності на це законних підстав, і під час судового провадження захисник ОСОБА_7 неодноразово наголошував на недопустимості цього доказу.
Не вбачається, на переконання колегії суддів, і суперечностей між висновком експерта № 3681 від 30.03.2015 року стосовно проміжку часу 30-40 хвилин, який міг прожити ОСОБА_11 з тілесними ушкодженнями, показаннями свідка ОСОБА_15 стосовно часу, коли помер потерпілий, прибули швидка медична допомога і працівники міліції, показаннями свідка ОСОБА_22 ( ОСОБА_23 ), яка зафіксувала смерть ОСОБА_11 , протоколом огляду місця події (трупа) від 27.12.2014 року, який розпочато о 0 годин 10 хвилин.

Часові проміжки у висновку експерта і показаннях свідка ОСОБА_15 , а так само у вироку час виникнення конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , нанесення нею потерпілому ударів ножем, після чого останній впав на землю та помер, зазначені приблизно. Отже, доводи захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, умисне їх спотворення судом і можливе сприяння невідомим винуватим особам не заслуговують на увагу. До того ж, твердження сторони захисту про можливу кваліфікацію кримінального правопорушення за ч.2 ст.121 КК України повністю суперечать її позиції і показаннями обвинуваченої.

Також відсутні невідповідності між висновками експертів № 3681 від 30.03.2015 року та № 66-МК від 09.04.2015 року, згідно з якими на тілі ОСОБА_11 виявлено чотири колото-різаних поранень і одне колото-різане пошкодження на одязі (колото-різана рана на спині справа), враховуючи показання свідка ОСОБА_15 , який бачив, як ОСОБА_8 і ОСОБА_11 чи то штовхались, чи обіймались, після чого потерпілий знімав одяг.

А тому твердження захисника про те, що невстановлена особа в ході бійки, коли весь одяг ОСОБА_11 був переміщений вверх і залишався на піднятих руках, завдала йому три удари, після чого потерпілий опустив руки і одяг перемістився на тіло (при цьому захисник висловлює різні інтерпретації стосовно ходу бійки, статури невстановленої особи), є непереконливими і не доводять неможливість спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

На обґрунтування істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в апеляційній скарзі зазначається про те, що суд взяв до уваги недопустимі докази, зібрані в ході досудового розслідування.

Однак доводи захисника про недопустимість всіх наявних у справі протоколів огляду місця події лише тому, що у законі немає визначення того, що є місцем події, а так само норми, яка б регламентувала правила та порядок огляду саме місця події, колегія суддів вважає безпідставними. Порядок проведення огляду передбачений ст.237 КПК України, положеннями ст.223 КПК України встановлено загальні вимоги до проведення слідчих (розшукових) дій, а поняття, що є місцем події, є загальнозрозумілим і законодавчого визначення не потребує.

Огляд місця події (трупа) від 27.12.2014 проведено слідчим негайно після отримання відповідного повідомлення за участю двох понятих, судово-медичного експерта ОСОБА_26 і лікаря ОСОБА_27 , при цьому слідчим було дотримано вимоги ч.3 ст.214, ст.ст.223, 238 КПК України.

Зауваження захисту, що учасники огляду прокурор Святошинського району м. Києва ОСОБА_28 та його заступник ОСОБА_29 не підписали протокол, є слушними, адже згідно з ч.5 ст.104 КПК України протокол підписують всі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії. Водночас, протокол підписаний особою, яка проводила процесуальну дію, тобто слідчим, судово-медичним експертом і лікарем, які приймали безпосередню участь в її проведенні, понятими, які своїми підписами засвідчили відповідність відомостей, що викладені у протоколі, дійсним обставинам справи. А тому відсутні підстави вважати, що огляд місця події проведений не в передбаченому законом порядку і, відповідно, визнавати протокол недопустимим доказом.

Таким чином посилання захисника на ознаки підробки в цьому документі з огляду на відсутність всіх підписів та не відображення знаходження ОСОБА_8 , яка робила штучне дихання, на трупі надумані.
Не погоджується колегія суддів і з думкою захисника про недопустимість висновку стаціонарної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 71 від 07.04.2015 року, в основу якого нібито покладено пояснення ОСОБА_8 , які спростовуються наявними в справі доказами. Суд першої інстанції у відповідності з вимогами ч.4 ст.95 КПК України обґрунтовував свої висновки виключно на тих показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. А тому пояснення обвинуваченої, надані лікарям у бесіді, не підлягають оцінці з точки зору доведеності чи недоведеності її винуватості.

Відсутність в описі отриманих експертами матеріалів медичної карти стаціонарного хворого № 8529 Київської клінічної психоневрологічної лікарні № 1 не свідчить про те, що лікарі самостійно її витребували, чим виявили свою упередженість, як про це вказується в апеляційній скарзі.

Висновок зроблено висококваліфікованими спеціалістами, які мають великий експертний досвід роботи в галузі психіатрії та психології, з наведенням відповідних мотивів, на підставі не тільки вивчення матеріалів кримінальної справи, медичної карти стаціонарного хворого № 8529 Київської клінічної психоневрологічної лікарні № 1, правомірність доступу до якої, дійсно, невідома, та копій довідок Луганської обласної клінічної психоневрологічної лікарні, Луганського обласного наркологічного диспансеру, які не приймалися і судом першої інстанції як недопустимі. Висновок складався експертами 07.04.2015 року і за наслідками тривалого спостереження за ОСОБА_8 , яка поступила 10.03.2015 року, та її клінічного обстеження. Підекспертна сама надавала інформацію про сім`ю, навчання, роботу, стан здоров`я, а також вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, алкоголю та лікарських засобів. Відповідність цієї інформації дійсним обставинам обвинувачена підтвердила в суді апеляційної інстанції і не заперечувала, що повідомляла її експертам.

Правильність висновку стосовно психологічного та психічного стану обвинуваченої не ставиться під сумнів і стороною захисту.

На користь того, що висновок є повним і зрозумілими, свідчить і те, що сторона захисту не заявляла клопотання про виклик експертів для допиту для роз`яснення висновку. Тому необхідності у залученні до участі в кримінальному провадженні як спеціаліста ОСОБА_18 відповідного лікаря, у суду не було.

Твердження в апеляційній скарзі про порушення судом вимог кримінального процесуального закону у зв`язку з прийняттям двох рішень по одному клопотанню також не відповідають дійсності.

В судовому засіданні 14.01.2016 року під час обговорення питання стосовно визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, захисник погодився з пропозицією прокурора допитати свідків (без конкретизації прізвищ), потерпілого, дослідити письмові докази, допитати обвинувачену. Саме такий обсяг доказів було визначено ухвалою суду і в судові засідання викликалися свідки, відомості про яких містяться в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Рішення про допит як свідків слідчих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 суд не приймав і клопотання про їх допит стороною захисту не заявлялося. Клопотання про допит цих осіб захисник ОСОБА_7 заявив 17.06.2016 року (т.2 а.с.191-192), і суд задовольнив його, після чого на ім`я начальника Святошинського УП ГУ НП в м. Києві направлялися повістки для вручення свідкам (т.3 а.с.1, 2, 42). Оскільки свідки в судові засідання не з`являлися, суд відмовив у їх черговому виклику і постановив ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, однак після явки свідка ОСОБА_19 ця стадія була відновлена і свідок допитаний.

Доводи захисника про допущені судом порушення у зв`язку тим, що до складу колегії входив суддя, звільнений в подальшому за порушення присяги, нічим не вмотивовані.

Що стосується реєстру матеріалів досудового розслідування, то, дійсно, в ньому відсутні відомості про закінчення досудового розслідування та складання обвинувального акта. Між тим, відомості про закінчення досудового розслідування згідно з ч.3 ст.283 КПК України вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а не до реєстру матеріалів досудового розслідування, і надання ОСОБА_8 та захиснику доступу до матеріалів досудового розслідування, що здійснюється у відповідності з положеннями ст.290 КПК України виключно після повідомлення підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування, спростовує доводи про нібито триваючий характер вказаної стадії кримінального провадження.

З огляду на змагальність сторін як загальну засаду кримінального провадження, колегія суддів зауважує, що стороною захисту в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції не заявлялися клопотання про отримання відповідних матеріалів справи для з`ясування цих обставин, як то протоколу повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування або витягу з ЄРДР.

Не відповідають дійсності і твердження захисника про внесення у не передбачений законом спосіб змін до обвинувального акта, оскільки таких даних обвинувальний акт не містить.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи про порушення вимог закону при проведенні слідчої дії, а саме, вилученні одягу ОСОБА_8 , змивів з її рук та зрізів нігтів, що оформлено протоколом огляду місця події від 27.12.2014 року службового кабінету № 202 в приміщення Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві (т.1 а.с.71-73).

Згідно з ч.1 ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Як правильно вказує захисник, кабінет слідчого не є місцем події, і, фактично, проводився обшук затриманої ОСОБА_8 , під час якого було вилучено одяг з слідами бурого кольору, у якому вона була під час розглядуваних подій, та отримано біологічні зразки для експертизи.

Згідно з ч.3 ст.208 КПК України уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ч.7 ст.223, ст.236 цього Кодексу.

За змістом ч.3 ст.245 КПК України відбирання біологічних зразків у особи здійснюється на правилами передбаченими ст.241 КПК України, тобто за правилами освідування особи, на підставі постанови прокурора, а у разі відмови особи добровільно їх надати на підставі ухвали слідчого судді, суду за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому ст.ст.160-166 КПК України, про відбирання біологічних зразків примусово.

Згідно з ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний має право бути чітко і своєчасно повідомлений про свої права, а також отримати їх роз`яснення, на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій.

Цих вимог закону слідчим дотримано не було, оскільки на момент проведення слідчої дії ОСОБА_8 , фактично, була затримана, тобто набула статусу підозрюваної, що також підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, в якому зазначено про її фактичне затримання о 0 годин 05 хвилин 27.12.2014 року (т.1 а.с.172-175). На користь цієї обставини свідчить те, що вона була позбавлена можливості залишити приміщення Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, і протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, було складено через 20 хвилин після закінчення слідчої дії. Однак всупереч вимогам ч.3 ст.42, ч.1 ст.52 КПК України про свої права вона повідомлена не була, і участь захисника, яка є обов`язковою у кримінальному провадженні з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, і який мав право бути присутнім при проведенні слідчої дії, слідчим не забезпечена не була.

Згідно з ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому законом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, встановивши, що доказ є недопустимим, оскільки одержаний з порушенням вимог кримінально-процесуального закону, суд повинен був відкинути його із зазначенням відповідних мотивів.

Однак суд першої інстанції на це уваги не звернув та необґрунтовано поклав вказаний протокол огляду місця події в обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_8 .

Враховуючи викладені обставини, недопустимими, як наслідок, є і висновок експерта № 388/ц від 17.02.2015 року (т.1 а.с.122-125), висновок експерта № 9 від 27.01.2015 року (т.1 а.с.134-139), об`єктом цитологічного та імунологічного дослідження яких були зрізи нігтьових пластин з рук ОСОБА_8 та вилучений у неї одяг.

Суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, пославшись у вироку на вказані докази, що не тягне за собою скасування вироку, але є підставою для його зміни згідно з ст.ст.409, 412 КПК України шляхом виключення з мотивувальної частини посилань як на докази винуватості ОСОБА_8 , і часткового задоволення апеляційної скарги захисника.

Посилання прокурора на невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість колегія суддів також вважає необґрунтованими.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, об`єкт посягання життя людини, невідворотність наслідків, особу обвинуваченої, зокрема, відсутність судимостей, позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, вік, сімейний стан, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, і обставину, що його обтяжує вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, і правильно призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції відповідного закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи прокурора про необхідність призначення обвинуваченій покарання майже на максимальний строк, фактично, лише тому, що під час судового провадження ОСОБА_8 не визнала вину у вчиненні злочину і змінювала свою позицію, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки закон у жодному разі не пов`язує призначення покарання з позицією захисту.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року щодо ОСОБА_8 змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання як на докази винуватості ОСОБА_8 на:

- протокол огляду місця події від 27.12.2014 року (т.1 а.с.71-73);

- висновок експерта № 388/ц від 17.02.2015 року (т.1 а.с.122-125);

- висновок експерта № 9 від 27.01.2015 року (т.1 а.с.134-139).

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 27 грудня 2014 року по 1 березня 2017 року включно з розрахунку один день поп

ереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3