01.02.2017 363/2809/16-к
В И Р О К
ІменемУкраїни
01 лютого 2017 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кіблич, Гайсинського району, Вінницької області, українця, громадянина України, не одруженого, маючого середньотехнічну освіту. Офіційно не працюючого, раніше не судимого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України,
ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах особливого періоду, за наступних обставин.
Так, 05.05.2015р. солдат ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України від 14.01.2015р. № 15/2015 «Про часткову мобілізацію».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2015р. №32 о/с солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця 3 відділення 3 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення вказаної військової частини та поставлено на всі види забезпечення.
Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 1, 2, 9 Закону України «Про Національну гвардію України» солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Україні особливий період настав з дня набрання чинності Указу Президента України від 17.03.2014 №303 «Про часткову мобілізацію», продовжено Указом Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» і триває по цей час.
Відповідно до вимог ч. 3, 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», часткова мобілізація може проводитися в окремих місцевостях держави, а також стосуватися певної частини національної економіки Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
З моменту оголошення мобілізації чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Згідно з вимогами п. 10 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацією, а відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 затвердженого Законом України від 15.01.2015 № 113-VIII, на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва оголошена часткова мобілізація.
Згідно з вимогами п. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, у разі оголошення мобілізації військовозобов`язані, призвані на навчальні збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України,Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІV (далі - Статутів) повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України
Незважаючи на викладене ОСОБА_4 28.08.2015р. близько 09 год.00 хв. перебуваючи у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується по АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, самовільно, без дозволу відповідних начальників та командирів залишив військову частину, незаконно припинив виконувати свої службові обов`язки та проводив час на власний розсуд.
18.07.2016р. солдата ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 191 КПК України та доставлено до Дарницького районного суду м. Києва для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України визнав у повному обсязі.
Суд, враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав пояснення щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, аналогічно викладеним у обвинувальному акті, увчиненому щиро розкаювався, просив його суворо не карати.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду, вчинив злочин, передбачений частиною 4 статті 407 КК України. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 407 КК України.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ст. 407 ч. 4 КК України, ступінь тяжкості вказаного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , раніше не засуджений в силу ст.89 КК України, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проходження служби характеризується посередньо, має на утриманні непрацездатну мати ОСОБА_5 , 1947 року народження, яка має ряд хронічних захворювань; відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2016р. за №208 ОСОБА_4 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, визнання провини, активне сприяння розкриттю злочину.
З урахуванням викладеного, враховуючи тяжкість скоєного злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , пом`якшуючі покарання обставини, враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, суд вважає можливим виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та у відношенні нього можливо застосувати ст.ст.75,76 КК України.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Речові докази по справі відсутні.
Керуючись 100, 368-370, 373-374 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він впродовж іспитового строку 3 (три) роки не скоїть нового злочину, та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1