Справа № 589/850/17
Провадження № 1-кп/589/187/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2017 року
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шостка кримінальне провадження № 0000730 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тростянець Сумської області, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
29.12.2016р. близько 16 год. ОСОБА_4 , знаходячись в житловому будинку АДРЕСА_1 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , попередньо взявши в руку кухонний ніж, наніс останньому два удари ножем: один в область правого передплічча та один удар в область живота. Внаслідок таких дій ОСОБА_6 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 09 від 13.01.2017р. заподіяні тілесні ушкодження, а саме: ножове проникаюче поранення черевної порожнини з ушкодженням шлунку та великого сальника, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння; різані рани на передпліччі та в правому підребер`ї, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав. Разом з тим, показав, що знаходячись всебе вдома напередодні та 29.12.2016р. з обіду він разом із двоми братами ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 та їхньою матір`ю ОСОБА_8 вживали алкоголь (приблизно 750 мл), під час чого між його братами виник конфлікт, причину конфлікту він не знає, оскільки в цей час вийшов в туалет, після того як він повернувся, то побачив, що потерпілий б`є брата ОСОБА_7 , потім штовхнув матір ОСОБА_8 , обвинувачений почав його відтягувати з кімнати, де був інший брат та матір. Потерпілий схопився за кочергу, після чого обвинувачений відпустив потерпілого і кинувся до стола, з якого вхопив ніж. Зауважив, що коли брат пішов на нього з кочергою, ОСОБА_4 не міг ані запертися, ані втекти, оскільки одразу побіг не до дверей, а до вікна, біля якого стояв стіл, а дверях вже стояв потерпілий. ОСОБА_6 замахнувся на нього кочергою та вдарив нею по руці. В свою чергу, ОСОБА_4 махав ножем перед собою, щоб брат не підходив, і наніс удар ножем в руку брата, щоб той кинув кочергу. Однак ОСОБА_9 кочергу не кинув та замахнувся нею вдруге над головою обвинуваченого, і останній вдарив потерпілого ножем в живіт, після чого той впав, а потім вибіжав на вулицю. Майже одразу ОСОБА_4 прослідував за ним, хотів від сусідки викликати швидку, але не встиг. Швидку викликала сусідка з дома навпроти. Додатково зазначив, що їхня сім`я жила дружно, його брати працювали, іноді між братами виникали сварки, з матір`ю ніхто не сварився. Пояснив, що наносячи удар потепілому в живіт, обвинувачений хотів його лише відштовхнути, але забув, що в руці ніж. Зазначив, що дуже шкодує про вчинене та попросив публічно вибачення у потерпілого, яким останні були прийняті.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_4 вини, окрім його показів у відповідній частині, його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується наступними доказами.

Так допитаний в судовому засіданні потерпілий показав, що він разом із матір`ю та двома братами 29.12.2016р. та напередодні цього дня вживали алкоголь. У потерпілого виник конфлікт з середнім братом ОСОБА_10 , під час якого вони побилися. Після цього ОСОБА_4 потягнув його зі спальні, а потерпілий схопився за кочергу, і пішов на обвинуваченого з кочергою. Потепілий вдарив кочергою обвинуваченого по руці, однак, що було далі він не пам`ятає, оскільки дуже багато випив. Охарактеризував ОСОБА_4 як нормальну людину, не конфліктного, не агресивного. В той час щодо себе зазначив, що коли перебуває у стані алкогольного сп`яніння може вживати нецензурну лайку, схильний до фізичного насильства. Вважає, що саме його (потерпілого) поведінка спричинила дії обвинуваченого. Додатково зазначив, що після того, що сталось, вся сім`я кинула пити.

Свідок ОСОБА_7 , який доводиться обвинуваченому та потерпілому братом, показав, що 29.12.2016р. вони родиною багато випивали, підтвердив виникнення у нього конфлікту з молодшим братом ОСОБА_6 , після цього нічого не пам`ятає до моменту, коли приїхали співробітники поліції. Зазначив, що їхня родина живе дружно, можуть конфліктувати лише, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння. Вони з меншим братом (потерпілим) часто б`ються, через що один раз молодшого брата ( ОСОБА_6 ) викликали в суд як обвинуваченого з приводу заподіяння легких тілесних ушкоджень, однак справу в суді закрили, у зв`язку з його відмовою від обвинувачення. Потерпілого охарактеризував як "різкого парня". В свою чергу, ОСОБА_11 (обвинувачений) за характером спокійний, врівноважений, намагається безсторонньо відноситись до конфліктів між своїми братами.

Також вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується наступними доказами.

Даними протоколу огляду місця події від 29 грудня 2016 року, яким зафіксовано хід та результати проведення відповідної слідчої дії в домоволодінні АДРЕСА_1 . Під час якого виявлено, що біля будинку на снігу маються плями бурого кольору, ззовні схожі на кров, на підлозі від порогу будинку до дверей в веранді, а також в вітальні та на дверях в спальні маються плями, ззовні схожі на кров, при вході до спальні на відстані 20 см від порогу з лівого боку в деревяній підлозі стирчить ніж, вкритий плямами бурого кольору, ззовні схожими на кров.

Даними протоколу огляду місця події від 29 грудня 2016 року, під час якого виявлено одяг ОСОБА_6 (футболка та светр) з плямами бурого кольору.

Даними протоколу проведення слідчого експерименту з підозрюваним із застосуванням технічних засобів фіксування від 13.01.2017р., які узгоджуються з показами обвинуваченого під час судового розгляду.

Даними протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілим із застосуванням технічних засобів фіксування від 27.01.2017р., де потерпілий вказував на те, що близько 16 год 29.12.2016р. у нього виник конфлікт з середнім братом ОСОБА_12 . Обвинуваченого у той час не було в кімнаті. Коли він ( ОСОБА_4 ) повернувся, то просив припинити бійку. Потерпілий схопився за кочергу, яка стояла поряд, і пішов на обвинуваченого з кочергою. ОСОБА_4 став відходити до столу, з якого взяв ніж. Потерпілий вдарив обвинуваченого кочергою по руці, а останній ударив ножем по руці ОСОБА_6 . Що було далі ОСОБА_6 не пам`ятає.

Відповідно до довідки Кролевецької ЦРЛ від 30.12.2016р. ОСОБА_6 29.12.2016р. о 17 год. 15 хв. госпіталізований в хірургічне відділення цієї лікарні з діагнозом: проникаюче поранення черевної порожнини з враженням шлунку та великого сальника, різана рана правого передпліччя.

Відповідно до висновку експерта № 9 від 13.01.2017р. при прибутті до хірургічного відділення Кролевецької районної лікарні 29.12.2016р. в 16 год. 55 хв. у ОСОБА_6 виявлено проникаюче ножове поранення черевної порожнини з ушкодженням шлунку і великого сальника, які утворилися від дії колюче-ріжучого предмету типу ножа і тому подібних предметів, по ступеню тяжкості ці ураження є тяжкими тілесними ушкодженнями, оскільки є небезпечними для життя. По ступеню тяжкості різані рани на передпліччі та правому підребер`ї потерпілого є легкими тілесними ушкодженнями.

Відповідно до висновку експерта №11 від 09.02.2016р. механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_6 , може частково відповідати механізму їх заподіяння, показаного підозрюваним ОСОБА_4 під час проведення слідчого експерименту 13.01.2017р., мається невідповідність у механізмі виникнення рани в ділянці правового підребер`я, оскільки ОСОБА_4 не показує механізм її нанесення під час проведення вказаного слідчого експерименту.

Відповідно до висновку експерта №27 від 22.02.2017р. при судово-медичній експертизі ОСОБА_6 виявлено три рубці, які виникли внаслідок заживання минулих ран на передній поверхні живота (епігастрії, правому підребер`ї) та на правому передпліччі. Водночас висновки експерта щодо кількості нанесених потерпілому ударів (трьох) судом до уваги не приймаються. Так, експерт ОСОБА_13 , будучи допитаним в судовому засіданні, зазначив, що не виключає отримання потерпілим порізу на правому підребер`ї, який має косовертикальне розміщення, під час першого удару обвинуваченого ножем в праве передпліччя (з внутрішнього боку) ОСОБА_6 , тобто не виключено, що обвинувачений одним ударом заподіяв два порізи (на правому передпліччі та правому підребер`ї). За показами експерта експертиза проводилась на підставі медичної документації зі співставленням рубців на тілі потерпілого, без дослідження країв рани на правому підребер`ї (до її рубцювання), а відтак неможливо точно встановити механізм отримання потерпілим порізу в правому підребер`ї.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №44 від 06.02.2017р. в момент скоєння злочину ОСОБА_4 будь-якими психічними захворюваннями не страждав, не виявляв ознак якого-небудь тимчасово хворобливого розладу психічної діяльності, а знаходився в стані алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час психічними захворюваннями не страждає, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до висновків експерта № 96 від 12.01.2017р., № 145 від 24.01.2017р.,№ 146 від 09.02.2017р. походження крові на джемпері та футболці потерпілого ОСОБА_6 можливо від самого потерпілого, даних про присутність в цих слідах крові ОСОБА_4 - не одержано.

Відповідно до висновку експерта № 35 від 02.02.2017р. при судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту обох рук ОСОБА_4 кров та епітеліальні ядровмісні клітини людини не виявлені.

Відповідно до висновку експерта №36 від 16.02.2017р. походження крові на рукоятці та клинку ножа можливе від ОСОБА_6 , присутності крові та епітеліальних клітин ОСОБА_4 на них не виявлено.

Зазначені вище докази узгоджуються між собою та показаннями обвинуваченого у відповідній частині, зокрема, щодо кількості нанесених ударів, механізму їх нанесення, обставин, що передували злочину. Не містять жодних суперечностей. Крім того, вказані докази відповідають ознакам належності та допустимості, а тому можуть бути покладені в основу вироку суду, як такі, що підтверджують вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину.

Висновок експерта №147 від 09.02.2017р. за наслідками судово-медичної експертизи марлевих серветок зі змивами з будинку ОСОБА_4 жодних висновків не містить, а тому не має доказового значення і судом до уваги не приймається.

Свідок ОСОБА_8 , яка є матір`ю обвинуваченого, відмовилась від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України.

Доводи захисника обвинуваченого на необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за статтею 124 КК України, не знайшли свого підтвердження.

На думку захисника, дії обвинуваченого отримали неправильну юридичну оцінку за частиною 1 статті 121 КК України, оскільки ОСОБА_6 першим завдав удар обвинуваченому. Вже після цього ОСОБА_4 завдав потерпілому удар ножем по руці з метою, щоб той кинув ніж. Після того як потерпілий замахнувся кочергою вдруге, обвинувачений, намагаючись відштовхнути потерпілого, вдарив його у живіт. Тому захисник вважає, що засуджений вчинив злочин із мотивів захисту від протиправних дій потерпілого, однак перевищив при цьому межі необхідної оборони, тобто вчинив злочин, передбачений статтею 124 КК України.

Аналізуючи ці доводи захисника, суд зазначає наступне.

Як умисне тяжке тілесне ушкодження, так і вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, мають одні і ті самі ознаки об`єктивної (протиправне посягання на здоров`я людини, наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження та причинний зв`язок між зазначеними діяннями і наслідками), та суб`єктивної сторони (умисна форма вини, прямий або непрямий умисел, коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкі тілесні ушкодження, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання).

Проте, на відміну від умисного тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за вчинення якого передбачено ст.. 121 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 124 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Відповідно до частини 1 статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч.3 ст.. 36 КК України).

Як зазначає Верховний Суд України в своїй ухвалі від 22.01.2015р. у справі № 5-27кс 14 особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів. У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

З фактичних обставин справи видно, що конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які обидва перебували у стані сильного алкогольного сп`яніння, розпочався як словесний з нецензурною лайкою з обох сторін. Конфлікт був пов`язаний із попередніми діями потерпілого, коли ОСОБА_6 вчинив бійку з ОСОБА_7 та штовхнув матір ОСОБА_8 . Під час цього конфлікту обвинувачений почав відтягувати потерпілого з кімнати, а ОСОБА_6 схопив кочергу. Як встановлено судом, ще до нанесення удару кочергою потерпілим, обвинувачений кинувся до стола за ножем, і коли ОСОБА_6 замахнувся кочергою, обвинувачений вдарив потерпілого ножем по руці. Після того як потерпілий кочергу не кинув та замахнувся вдруге, обвинувачений вдарив ОСОБА_6 у живіт, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження.

При цьому, суд критично оцінює покази ОСОБА_4 про те, що у момент нанесення удару в живіт потерпілого обвинувачений забув про наявність у руці ножа. Ці покази є неспроможними, оскільки між моментом, коли був завданий попередній удар ножем по руці потерпілого, та ударом в живіт останнього пройшло кілька секунд.

Ті обставини, що обидва учасники конфлікту перебували у стані алкогольного сп`яніння, висловлювалися при цьому на адресу один одного нецензурною лайкою, потерпілий схопився за кочергу, а обвинувачений кинувся за ножем в іншу кімнату, свідчать про те, що між ними відбувалася взаємна сутичка. Дії потерпілого, який, хоча і першим завдав удар обвинуваченому, за своїми об`єктивними ознаками не створювали реальної та безпосередньої загрози для ОСОБА_4 . Наведене дозволяє суду дійти висновку, що захист від суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого не був основним стимулом, який визначав поведінку обвинуваченого під час вчинення ним злочину.

З урахуванням викладеного, юридична оцінка сторони обвинувачення вчиненого ОСОБА_4 діяння за ч.1 ст. 121 КК України є правильною, оскільки даних на підтвердження обстановки необхідної оборони не виявлено.

Таким чином, на підставі досліджених і належно оцінених доказів, суд встановив, що ОСОБА_4 своїми діями, які виразились у заподіянні умисного тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм участі, і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, тощо.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім"ї, його матеріальний стан, тощо.

На підставі викладеного, суд, призначаючи покарання ОСОБА_4 , враховує наступне.

Підсудний ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив умисний тяжкий злочин, в результаті якого спричинено негативні наслідки для здоров`я потерпілого. Обвинувачений за місцем реєстрації характеризується формально (з місцевою владою та сусідами конфліктів не має), є особою молодого віку, має середню спеціальну освіту, проходив військову службу та є військовозобов`язаним, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, хоча наразі і не працює, однак стверджує, що протягом останніх 10 років неофіційно працював на пилорамі, проживає з двома братами та матір`ю.

В судовому засіданні обвинувачений хоча і не визнав вину у вчиненому злочині, однак публічно попросив вибачення у потерпілого за те, що сталося, яким вибачення були прийняті. Крім того, обвинувачений сприяв здійсненню досудового розслідування, що підтверджується матеріалами справи.

Тому, на підставі ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок неправомірної поведінки потерпілого, який зловживав алкогольними напоями, вчиняв в сім`ї сварки, що підтверджується зібраними в справі доказами, в тому числі і показами самого потерпілого.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст.. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши все вищевикладене, в тому числі обставини злочину та його наслідки, думку потерпілого, який просив суворо брата не карати, суд дійшов висновку, що за вчинене кримінальне правопорушення, обвинувачений заслуговує покарання у виді позбавлення волі на строк, найближчий до мінімальної межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів та вбачає підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком два роки.

Саме таке покарання буде співмірним діянню і характеристиці особи.

Не зважаючи на наявність пом`якшуючих обставин, підстав для застосування ст. 69 КК України судом не вбачається, оскільки обставини справи свідчать про недостатність факторів знищуючих ступінь тяжкості злочину, що б давало суду підстави для застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_4 покарання.

Вирішуючи заявлений прокурором цивільний позов, суд приходить до наступного.

В силу статті 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати установи охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину. Відповідно до ч. 3 ст. 1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

У відповідності до ч. 2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з розрахунком Кролевецької центральної районної лікарні від 07.02.2017 року, ОСОБА_6 знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні з 29.12.2016 року по 10.01.2017 року. Загальна вартість лікування склала 3239,92 грн. Саме цей розмір витрат був заявлений прокурором до стягнення з обвинуваченого у цивільному позові.

У судовому засіданні обвинувачений цивільний позов визнав повністю.

З урахуванням викладеного, кошти, витрачені на лікування потерпілого необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 , як з особи, від винних дій якого потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження, до відповідного бюджету, а тому позов прокурора підлягає задоволенню.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою необхідно скасувати, зважаючи на прийняте судом рішення в частині призначеного покарання та відсутність на даній стадії кримінального провадження ризиків, які можуть будь-яким чином перешкодити досягненню завдань кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи (у разі працевлаштування).

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: кухонний ніж, футболку, светр, металеву кочергу - знищити.

Цивільний позов прокурора задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь фінансового управління Кролевецької районної державної адміністрації Сумської області грошові кошти в сумі 3239 грн. 92 коп. в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_6 .

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 - скасувати.

ОСОБА_4 звільнити з-під варти в залі суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1