ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/684/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" серпня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі колегії: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 185 КК України. Відносно ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого спливає 31.08.2016 року.
Прокурор просить продовжити обвинуваченому строк запобіжного заходу тримання під вартою, зазначивши обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Потерпіла вважала недоцільним продовжувати запобіжний захід.
Обвинувачений пояснив, що він не має наміру ухилятися від суду.
Захисник просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, пославшись на те, що прокурор не довів обставини, які б свідчили про існування ризиків.
Вислухавши думку учасників процесу щодо доцільності продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів, приходить до наступних висновків.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
На думку колегії суддів, обставинами, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини є непоправні наслідки вчиненого, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя та здоров"я є найвищими соціальними цінностями.
Крім того, при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, про що відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК Україн свідчать такі обставини, як: тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованих йому злочинів, що може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України»). Обвинувачений ОСОБА_8 офіційно не працює, не навчається, не одружений, дітей не має, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, що в свою чергу вказує на те, що обвинувачений, перебуваючи на волі може вчиняти нові злочини.
Отже підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались не змінились, а ризики не зменшились та є триваючими.
Також колегія суддів враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Враховуючи вищевикладене, а також відсутність підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необхідним продовжити раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строків, встановлених ст. 197 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. 331 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Київському СІЗО Управління Державної пенітенціарної служби в м. Києві та Київській області строком до двох місяців, а саме до 18 жовтня 2016 року включно.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.
Головуючий:
Судді: