АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/662/17 Справа № 208/1476/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

представника третьої особи ОСОБА_6

слідчого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпульс Веро» на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 березня 2017 року про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИЛА :
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 березня 2017 року накладено арешт на вилучене під час огляду 20 березня 2017 року у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: одинадцять системних блоків та лотерейний термінал.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив про обґрунтованість клопотання слідчого та необхідність накладення арешту на вилучене майно з метою збереження речових доказів та запобігання можливості його переховування, пошкодження, зникнення та іншим ризикам, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України. .

В апеляційній скарзі представник третьої особи просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення правил проведення огляду приміщення, передбачених ст. ст. 233, 234, 237 КПК України, які полягають у проведенні даної слідчої дії без ухвали слідчого судді, що є істотним порушенням вимог процесуального закону. Вважає, що в силу абз. 2 ч. 2 ст. 168 КПК України, вилучення комп`ютерного обладнання можливе лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. На його думку, внаслідок вказаних порушень, вилучене майно не може бути доказами в провадженні внаслідок невідповідності критерію допустимості доказів. Зазначає, що слідчим суддею порушено вимоги КПК України щодо обов`язковості виклику власника майна у якого воно було тимчасово вилучено. Розгляд клопотання слідчого про арешт майна без виклику інших учасників, згідно ст. 172 КПК України, можливий якщо майно ще не було вилучено, що призвело до порушення принципу змагальності кримінального провадження. Стверджує про законність господарської діяльності ТОВ «Імпульс Веро» як розповсюджувача державної лотереї « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Вказане ТОВ має всі дозвільні документи та не порушували вимог ЗУ «Про державні лотереї в Україні». Таким чином, в ході огляду було вилучено майно, яке не має ніякого відношення до грального бізнесу, за ознаками виявлення якого і було відкрито провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, думку представника третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт, який підтримав апеляційну скаргу та, з підстав зазначених в скарзі, просив її задовольнити, пояснення слідчого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість ухвали слідчого судді, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Згідно ч. 3 ст. 170, пунктів 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (ст. 170), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано належним чином.

З наданих матеріалів вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 невстановлені особи здійснюють діяльність у сфері грального бізнесу та надають учасникам доступ до азартних ігор шляхом попередньої сплати грошових коштів до каси закладу.
20.03.2017 року було внесено до ЄРДР за № 0000660 відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.
Виїздом за вказаною адресою було встановлено, що в нежитловому приміщенні за вищевказаною адресою функціонує гральний клуб, в якому знаходяться комп`ютери, за допомогою яких учасникам надаються послуги азартних ігор шляхом попередньої сплати грошових коштів до каси закладу. Як знаряддя злочину використовується комп`ютерна техніка (процесори, монітори, і т.д.) та відеоапаратура.
Під час проведення огляду працівниками Кам`янського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області нежитлового приміщення грального закладу за адресою: АДРЕСА_1 , будь-яких дозвільних документів на здійснення фінансово-господарської діяльності особи, які займали вказане приміщення не надали, внаслідок чого було вилучено майно, а саме системні блоки зазначені в протоколі.
Таким чином, вказані системні блоки та лотерейний термінал відповідають критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно п. 1 ч. 2, ч. 3, ч. 10 ст. 170 КПК України є підставою для накладення на них арешту.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника третьої особи щодо істотного порушення вимог КПК України при проникненні у приміщення за вказаною адресою та проведення в ньому огляду, колегія суддів вважає їх такими, що не узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, з огляду на наступне.
Положеннями кримінального процесуального закону (ч. 3 ст. 233 КПК України) передбачена можливість у невідкладних випадках проникнення до житла чи іншого володіння особи до постановлення ухвали слідчого судді.
Як зазначено самим представником, після проникнення до вказаного приміщення та проведення в ньому огляду, слідчий, відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку, тим самим слідчий виконав вимоги процесуального закону.
Посилання представника на порушення органом досудового розслідування ст. 168 КПК України є необґрунтованим, оскільки після проникнення, огляду та вилучення вказаних речових доказів, слідчим суддею було постановлено ухвалу про дозвіл на проведення обшуку у вказаному приміщенні в порядку ч. 3 ст. 233, ст. 234 КПК України та дозвіл на вилучення вказаних предметів.
Крім того, під час розгляду клопотання про проведення обшуку, яке подано в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, на даній стадії кримінального провадження, саме до компетенції слідчого судді відноситься перевірка підстав для проникнення в житло чи інше приміщення без ухвали слідчого судді і оскарження такої ухвали не передбачено в апеляційному порядку.
Доводи представника третьої особи про порушення слідчим суддею вимог процесуального закону при розгляді клопотання слідчого, а саме, що слідчий суддя повинен був розглядати клопотання про накладення арешту на майно, яке було тимчасово вилучене, лише у присутності особи у якої таке майно було вилучено, колегія суддів вважає частково обґрунтованими, проте така обставина, не може бути самодостатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови в задоволенні клопотання слідчого, оскільки, КПК України передбачає можливість розгляду такого клопотання за відсутності такої особи, а право висловити свою позицію при розгляді даного питання, представник третьої особи реалізував в суді апеляційної інстанції.
Також, під час перевірки ухвали слідчого судді та наданих матеріалів, апеляційний суд прийшов до висновку, що для встановлення незаконності здійснюваної ТОВ «Імпульс Веро» діяльності, а саме діяльності пов`язаної з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор на комп`ютерних стимуляторах або електронному (віртуальному) казино або законної діяльності з використанням програмного забезпечення «cLoto», Witek SX-410 для візуалізації процесу розіграшу білетів державної лотереї «Золота підкова», необхідні спеціальні знання та проведення відповідних експертиз, у зв`язку з чим накладення арешту на вказані речові докази є обґрунтованим та доцільним.
Колегія суддів вважає, що при накладенні арешту на вказане майно слідчим суддею дотримано принцип, зазначений в ч. 4 ст. 173 КПК України щодо застосування способу арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків.
З огляду на невеликий проміжок часу проведення досудового розслідування, на даному етапі розслідування в матеріалах провадження відсутні належні докази, які давали б беззаперечні підстави суду прийти до висновку про відсутність складу злочину. Збирання таких доказів і є одним із завдань досудового розслідування.
Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Апеляційним судом в ході перевірки законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді встановлено, що у разі перебування вказаного майна у його власника або законного володільця, об`єктивно існує ризик його перетворення, знищення або приховування, що суттєво ускладнить досудове розслідування та може призвести до його недієвості.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування не встановлено, а відповідні апеляційні вимоги представника ОСОБА_8 є необґрунтованими і не можуть бути задоволені.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу представника третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 березня 2017 року про накладення арешту на майно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3