Дата документу Справа № 336/3801/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/153/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/3801/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 186 ч. 1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002449, за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2016 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, одруженого, із середньою неповною освітою, працює водієм у ТОВ «Фоззі-Фуд», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України;

в с т а н о в и л а:
вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік.

Вирішена доля речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно до змісту судового рішення, 30.05.2016 року приблизно о 18-10 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, знаходячись біля під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 , підійшовши до ОСОБА_9 , правою рукою схопив її за золотий ланцюжок із золотим кулоном, який шляхом ривку зірвав з шиї потерпілої, чим відкрито заволодів майном ОСОБА_9 , а саме золотим ланцюжком, вагою 3,75 грама, 585 проби, вартістю 3375 гривень, із золотим кулоном із зображенням «Божої матері», вагою 2,56 грама, 585 проби, вартістю 1269 гривень, після цього ОСОБА_7 втік з місця вчинення злочину, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 4644 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, за яке він засуджений та кваліфікацію його дій, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор, посилається на те, що судом першої інстанції не застосовано закон, який підлягає застосуванню, а саме суд при призначенні покарання не застосував положення ч. 1 ст. 75 КК України, яка передбачає, що суд при призначенні покарання може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Вважає, що відсутні обставини, що обтяжують провину ОСОБА_7 , та за наявності позитивних характеристик та пом`якшуючих обставин, зокрема, те, що ОСОБА_7 в силу положень ст. 89 КК України є особою, що не має судимості, має сім`ю, на його утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей 2006 і 2014 років народження та дружина, яка перебуває у декретній відпустці, має постійне місце проживання та роботи працює водієм у ТОВ «Фоззі-Фуд» та має постійне джерело доходу для існування. Під час досудового та судового слідства ОСОБА_7 надавав визнавальні послідовні покази щодо фактичних обставин справи, покази свої не змінював, не намагався уникнути відповідальності. У вчиненому кримінальному правопорушенні обвинувачений щиро розкаявся в суді, приніс вибачення потерпілій ОСОБА_9 за свої дії, завдана шкода відшкодована шляхом повернення потерпілій майна. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

За таких обставин, просить вирок суду першої інстанції змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, якщо він в період всього іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає, покладені на нього судом, обов`язки. Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну свого місця проживання, періодично з`являтися в органи кримінально-виконавчої системи на реєстрацію, не виїжджати без їх дозволу за територію України.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з вироком суду, оскільки вважає покарання, призначене судом, таким, що не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого та за своїм розміром є явно несправедливим з точки зору суворості. Обвинувачений посилається на те, що судом не було встановлено обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, в той час як, навпаки, судом був встановлений вичерпний перелік пом`якшуючих обставин, однак вони не були враховані. Вважає, що суд не надав належної оцінки доказам державного обвинувача, а також захисника, які були обґрунтованими, об`єктивними, неупередженими та такими, що заслуговують на увагу суду, призначив йому покарання у вигляді реального позбавлення волі строком на 1 рік. Вважає, що посилання суду на те, що він раніше був судимий та до нього неодноразово застосовувалось положення ст. 75 КК України є упередженим. Крім того, обвинувачений в своїй апеляційній скарзі звертає увагу, що санкція ч. 1 ст. 186 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу та зазначає, що він офіційно працює водієм в ТОВ «Фоззі-Фуд», тому згоден та готовий сплатити грошове стягнення в дохід держави у вигляді штрафу, розмір якого призначить суд.

Тому, враховуючи наведені доводи в апеляційній скарзі, просить вирок змінити та пом`якшити призначене покарання за ч. 1 ст. 186 КК України, застосувавши до нього покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

В апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду необґрунтованим, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, оскільки за своїм розміром є несправедливим, суворим та таким, що не відповідає вимогам ст. 65 КК України. Вважає, що суд не врахував доводи, які були надані прокурором та стороною захисту, а саме: повне визнання вини, у зв`язку із чим провадження в суді було розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КК України, щиросердне каяття, в силу ст. 89 КК України раніше несудимий, одружений, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, даний злочин відноситься до категорії злочинів середнього ступеню тяжкості, не було встановлено обтяжуючих обставин. Також зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд не в повному обсязі врахував конкретні обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, а саме, що дане кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, не врахував додаткові підстави, які пом`якшують покарання та знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, зокрема, посткримінальна поведінка особи, обвинувачений неодноразово просив вибачення у потерпілої ОСОБА_9 , в тому числі й публічно у залі суду, зробив це щиросердно. Крім того, помилковим є зазначення судом про те, що на утриманні у ОСОБА_7 знаходиться двоє неповнолітніх дітей. Фактично на утриманні в обвинуваченого знаходиться двоє малолітніх дітей та дружина, яка не працює, так як перебуває в відпустці по догляду за дитиною, тому він є єдиним годувальником. Вважає посилання суду на ту обставину, що ОСОБА_7 раніше судимий та до нього вже неодноразово застосовувалось положення ст. 75 КК України, упередженим відношенням до нього, судом не в повному обсязі враховані обставини, які зазначають на те, що судимості ОСОБА_7 в установленому порядку зняті та погашені. Вважає, що обвинувачений не становить соціальної загрози суспільству, у зв`язку з чим міра запобіжного заходу до нього не застосовувалась та клопотань про її обрання у відношенні нього органами досудового слідства до суду не надходило.

Враховуючи зазначене, просить вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити призначене покарання за ч. 1 ст. 186 КК України, застосувавши відносно ОСОБА_7 покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні і частково підтримав апеляційні скарги обвинуваченого і його захисника; обвинуваченого, зокрема в останньому слові, який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційні скарги прокурора та свого захисника частково, перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого, захисника підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2016 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 186 КК України.

Обґрунтованість засудження за вказаним вище обвинуваченням учасниками розгляду не оспорюється, тому відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційний суд перевіряє вирок в межах поданих апеляцій.

Покарання призначається відповідно до ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню суспільної небезпечності злочину, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 скоїв злочин середньої тяжкості, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, повністю визнав себе винним, позитивно характеризується за місцем роботи, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання та роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що обтяжують покарання відсутні, щире каяття визнано обставиною, що пом`якшує покарання.

Наведені позитивні дані про особу та обставини по справі суттєво знижують ступінь суспільної небезпечності скоєного, які суд навів у вироку, а тому апеляційний суд вважає можливим застосувати до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України.

З урахуванням наведеного, доводи апеляцій прокурора, захисника та обвинуваченого підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
апеляційні скарги прокурора, який брав участь у провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2016 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2016 року з випробуванням строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4