Центральний районний суд м. Миколаєва
н/п 1-кс/490/1888/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.04.2017р. слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , розглянувши подання начальника Державної установи Миколаївський слідчий ізолятор ОСОБА_2 про передачу в дохід держави речей, знайдених у засудженого ОСОБА_3 , -
ВСТАНОВИВ:
10 квітня 2017 року начальник Державної установи Миколаївський слідчий ізолятор ОСОБА_2 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з поданням про конфіскацію вилученого 14.03.2017 року у засудженого ОСОБА_3 мобільного телефону марки Самсунг, IMEI: НОМЕР_1 в дохід держави. Того ж дня вказане подання було розподілено для розгляду в порядку розгляду клопотань слідчими суддями.

В обґрунтування підстав конфіскації майна та розгляду вказаного питання слідчими суддями начальник Державної установи Миколаївський слідчий ізолятор послався на Закон України Про попереднє ув`язнення № 3352-XII від 30.06.1993 року, Наказ Міністерства юстиції України Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань №2186/5 від 29.12.2014 року, Кримінально-виконавчий кодекс України.

Вивчивши подання та додані до нього матеріали, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадженні з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про попереднє ув`язнення речі, що незаконно отримані ув`язненим, передаються в дохід держави за мотивованою постановою начальника установи, санкціонованою прокурором.
Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань №2186/5 від 29.12.2014 року, речі, що заборонено використовувати, вилучаються, рішення про конфіскацію таких речей та предметів або про передачу їх на зберігання до звільнення засудженого, приймає слідчий суддя за клопотанням адміністрації установи виконання покарань.

Відповідно до ст. 102 Кримінально-виконавчого кодексу України, виявлені у засуджених речі та предмети, які заборонено використовувати в колоніях, вилучаються, про що посадовою особою складається протокол. За клопотанням установи виконання покарання слідчий суддя розглядає питання про конфіскацію таких речей та предметів або передачу їх на зберігання до звільнення засудженого відповідно до положень розділу Кримінального процесуального кодексу України "Виконання судових рішень".

Відповідно до ст. 41 Конституції України конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановленому законом.

Конституція України є нормою прямої дії та повинна застосовуватися в тих випадках, коли решта частина національного законодавства не регулює певну частину правовідносин, або їй суперечить.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя є суддя першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Аналіз розділу Кримінального процесуального кодексу України Виконання судових рішень в сукупності з іншими нормами Кримінального процесуального кодексу України, які регламентують діяльність слідчого судді (ст. 100, 170-174 КПК України) дає підстави стверджувати? що до повноважень слідчого судді (більшість рішень якого в апеляційному порядку не оскаржуються) не відносяться питання встановлення права власності, позбавлення осіб права власності, конфіскації майна, яка є одним з різновидів позбавлення права власності, оскільки це є виключною прерогативою суду, що прямо закріплено в Конституції України.

Таким чином, аналіз діючого законодавства свідчить про те, що питання конфіскації майна не відноситься до компетенції слідчих суддів.

Крім того, загальний аналіз всіх вище перелічених норм законодавства свідчить про наступне.

До слідчих суддів можуть звертатися начальники установ виконання покарання, однак виключно: з клопотанням щодо майна певної особи, якщо ця особа є засудженою, та з питання передачі майна на зберігання до звільнення засудженого, оскільки вказане відповідає ст. 102 Кримінально-виконавчого кодексу України та не суперечить вимогам Конституції України.

Клопотання щодо конфіскації майна засуджених мають розглядатися виключно судом в порядку п. 14 ч. 1 ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України.

Питання щодо передачі на зберігання або конфіскації майна осіб, які не є ще засудженими, мають вирішуватися судом, в провадженні якого перебуває кримінальна справа щодо ув`язненої особи.

Питання вирішення долі майна, власник або володілець якого не може бути встановлений, повинні вирішуватися в цивільному порядку, в порядку законодавства, що регламентує питання щодо безхазяйного майна.

Статтею 309 Кримінального процесуального кодексу України визначений виключний перелік рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені.

Між тим, з огляду на невизначеність національного законодавства з приводу того питання, з яким звернувся начальник Державної установи Миколаївський слідчий ізолятор, керуючись ст. 7, 9 Кримінального процесуального кодексу України, вважаю необхідним встановити, що вказана ухвала може бути оскаржена в порядку та в строки, передбачені для оскарження ухвал слідчих суддів.

Керуючись ст. 309 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:
У відкритті провадженні за поданням начальника Державної установи Миколаївський слідчий ізолятор ОСОБА_2 про передачу в дохід держави речей, знайдених у засудженого ОСОБА_3 , - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області протягом п`яти днів.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_4