Номер провадження: 11-кп/785/23/17
Номер справи місцевого суду: 499/800/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.02.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участю
секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора: ОСОБА_7 ,
потерпілої: ОСОБА_8 ,
обвинувачених: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,
захисників: ОСОБА_11 та ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000121 від 20.04.2015 року за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Іванівського районного суду Одеської області від 17.05.2016 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Новочеркаськ Ростовської області Російської Федерації, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.121 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі;
та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Благоєво Іванівського району Одеської області, українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
-03.12.2008 року Іванівським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 162 КК України до 1 року позбавлення волі. Відповідно до ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік;
-24.04.2012 року Іванівським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 152 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
визнаний винним та засуджений за ч.2 ст. 121 КК України до 9 (дев`яти) років позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто солідарно з обвинувачених на користь потерпілої 12890 грн. в рахунок відшкодування матеріального збитку та 500000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди,-

встановив
Зазначеним вироком районного суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 засуджені за вчинення злочину при наступних обставинах:

19.04.2015 року, приблизно о 19.00 годин, ОСОБА_10 , знаходячись у нежитловому будинку по АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , вживали алкогольні напої. В ході цього, ОСОБА_9 виявив відсутність свого телефону марки «Самсунг», який знаходився в його кишені та разом зі своїми знайомими, з якими перебував у вказаній будівлі, пішов його шукати. Під час пошуку, ОСОБА_14 пожартував, що це він викрав мобільний телефон ОСОБА_17 .
ОСОБА_10 це не сподобалось і він виразився на адресу потерпілого брутальною лайкою та наніс два удари головою невизначеної сили в обличчя потерпілого. Далі, в ході розмови з потерпілим, ОСОБА_10 наніс йому один удар правим кулаком в обличчя останнього, від якого той впав на землю. Потім, підвівши його на ноги вивів його з двору на дорогу, де знов наніс йому два удари головою в обличчя, від яких потерпілий впав на землю. Після цього, обвинувачений ОСОБА_10 почав наносити множинні удари ногами та руками по обличчю та голові потерпілого. Намагаючись уникнути бійки, ОСОБА_14 почав тікати у напрямку с. Гудевичево Іванівського району Одеської області, однак свідок ОСОБА_16 та обвинувачений ОСОБА_9 наздогнали потерпілого та збили його з ніг, а обвинувачений ОСОБА_10 підійшов до нього та вдарив потерпілого ногою в область тулуба.
Надалі ОСОБА_16 запропонував залишити ОСОБА_14 , з чим обвинувачені погодились та пішли до двору дому ОСОБА_16 , де викурили по цигарці, ОСОБА_16 залишився дома, а обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підійшли до потерпілого ОСОБА_14 , який сидів біля дороги та почали по черзі наносити йому численні удари в результаті яких останній впав на спину. Після цього, ОСОБА_9 підійшов до лежачого потерпілого та наніс йому декілька ударів руками та ногами в область тулуба, а ОСОБА_10 взявши камінь, наніс ним декілька ударів в область голови та викинувши камінь відійшов.
В подальшому до потерпілого підійшов обвинувачений ОСОБА_9 , який взявши камінь також наніс ним декілька ударів ОСОБА_18 в область голови.
Після цього обвинувачені пішли додому до ОСОБА_17 де помили руки та розійшлись.
В результаті протиправних дій обвинувачених, потерпілий ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження, від яких помер.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 28 від 20.04.2015 року, причиною смерті ОСОБА_14 є закрита черепно-мозкова травма, у вигляді відкритого осколкового перелому кісток носу, з масивним крововиливом в порожнину дихальних шляхів, що зумовив розвиток механічної асфіксії від закриття дихальних шляхів кров`ю., внаслідок поглибленої аспірації крові на фоні значної алкогольної інтоксикації, також є небезпечною для життя травмою та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень.
В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_9 посилаючись на неповноту та необ`єктивність розгляду справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, допущених при розгляді справи грубих порушень вимог кримінального процесуального закону і недоведеність його вини у скоєному, порушує питання щодо скасування вироку.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений посилається на те, що суд не прийняв до уваги, що його дії не містили склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки він не наносив потерпілому ударів, які б могли спричинити його смерть, а наніс лише один удар каменем в область грудної клітини тільки лише для того, щоб зупинити агресивну поведінку ОСОБА_10 , який вимагав від нього нанести потерпілому ОСОБА_18 тілесні ушкодження.

Крім того зазначив, що обвинувачений ОСОБА_10 оговорює його, а інші свідки підтверджують його покази, що вказує на його невинуватість. При цьому вказав, що не проявляв до потерпілого агресії та навпаки весь час того вечора, коли сталася подія, намагався вгамувати та розняти ОСОБА_10 та ОСОБА_14 .

Просить вирок Іванівського районного суду Одеської області від 17.05.2016 року скасувати та провадження відносно нього закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Доповнивши до початку судового розгляду свою апеляцію зазначив, що ніяких дій, направлених на спричинення тілесних ушкоджень не вчиняв, а лише наніс потерпілому два удари ногою по тулубу, які на його думку не стали наслідком смерті потерпілого. При цьому вказав, що покази обвинуваченого ОСОБА_10 слід вважати неналежними, оскільки у нього існували причин для його оговорювання та зазначив, що жодних підстав для нанесення потерпілому ОСОБА_18 тілесних ушкоджень потерпілому у нього не існувало. Вважає, що суд безпідставно послався на те, що він збив з ніг потерпілого, оскільки цей факт не підтверджений відповідними доказами.

Просив дослідити докази, які стали підставою для постановлення відносно нього вироку.

- обвинувачений ОСОБА_10 послався на необґрунтованість вироку та призначення йому надто суворого покарання і порушує питання щодо його скасування. При цьому обвинувачений зазначив, що районний суд не врахував усіх обставин кримінального провадження та допущені під час досудового розслідування порушення. Крім того послався на безпідставне стягнення районним судом суму спричинених збитків, яка є непомірною для нього та високою.

Уточнивши доводи своєї апеляційної скарги, просить пом`якшити призначене йому покарання шляхом зміни вироку районного суду.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинувачених та їх захисників, які підтримали доводи апеляційних скарг; потерпілу та прокурора, які заперечували проти апеляцій обвинувачених та просили вирок районного суду залишити без змін; прослухавши, в порядку підготовки до судового засідання звукозапис судових засідань, що міститься на технічному носії інформації, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинувачених; перевіривши обвинувальний акт та інші матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд вважає за необхідним апеляційні скарги обвинувачених залишити без задоволення, а вирок суду без змін, виходячи з наступного:
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з тексту поданої обвинуваченим ОСОБА_10 апеляційної скарги та підтверджено останнім в апеляційному суді, останній повністю погодився з встановленим під час судового розгляду в районному суді фактичними обставинами справи та не заперечував проти них. В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_10 повністю визнав себе винуватим в інкримінованому йому злочині, за вчинення якого він засуджений оскаржуваним вироком. При цьому обвинувачений зазначив, що надані ним районному суду свідчення повністю підтримує, покази його є правдивими та такими, які мали місце, а підстави для оговорювання ним обвинуваченого ОСОБА_9 взагалі не існувало та не існує.

Обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційному суді не визнав себе винуватим у скоєному злочині, пославшись на те, що обвинувачений ОСОБА_10 його оговорив, оскільки на це в останнього є відповідні причини. Разом з тим, не навів апеляційному суду жодної причини, яка могла свідчити про можливість наклепу на нього зі сторони обвинуваченого ОСОБА_10 .

Крім того, на уточнююче питання апеляційного суду, які саме докази необхідно дослідити в судовому засіданні, які були заявлені ним в апеляційній скарзі і в зв`язку з чим, не надав апеляційному суду відповідної та обґрунтованої відповіді, зазначивши лише про те, що районний суд не врахував усі фактичні обставини справи та надав невірну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, які свідчать про його невинуватість.

При цьому як обвинувачений, так і його захисник в судовому засіданні апеляційного суду не могли надати обґрунтовані пояснення щодо невідповідності досліджених районним судом доказів та вказати підстави, які згідно до положень ч.3 ст.404 КПК України, надавали можливість апеляційному суду повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, тобто наявні у матеріалах справи докази, якими суд обгрунтував своє рішення щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині.

Разом з тим, прокурор у судовому засіданні апеляційного суду зазначив, що підстав для додаткового чи повторного дослідження доказів не вбачає.

Перевіряючи вирок суду на відповідність його вимогам закону в частині встановлення винуватості обвинувачених у вчиненому злочині та призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у інкримінованому їм злочині підтверджуються дослідженими безпосередньо в судовому засіданні районного суду доказами, а саме свідченнями свідків та наявними у матеріалах кримінального провадження письмовими доказами, саме:

- показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 , який визнав себе винним в повному обсязі у вчиненому діянні та показав суду, що дійсно 19.04.2015 року, в ході сумісного спілкування та вжиття алкогольних напоїв, між ним та ОСОБА_18 виникла суперечка через зникнення мобільного телефону обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_14 пожартував, що він викрав мобільний телефон ОСОБА_17 . Зазначене йому не сподобалось, після чого він став бити ОСОБА_18 , нанісши останньому декілька ударів. ОСОБА_9 та ОСОБА_16 відтягли його від ОСОБА_18 , після чого останній пішов у нежилий будинок спати. Через деякий час вони розбудили ОСОБА_18 і він ще наніс удари головою, руками та ногами в обличчя та по тулубу останнього. Він нанесених ударів, ОСОБА_18 упав, однак він його підняв, вивів його з двору на дорогу, де продовжував побиття останнього, шляхом нанесення ударів ногами та руками по обличчю та голові потерпілого. Намагаючись уникнути побиття, ОСОБА_14 намагався утекти у напрямку с. Гудевичево Іванівського району Одеської області, однак свідок ОСОБА_16 та обвинувачений ОСОБА_9 наздогнали потерпілого, після чого ОСОБА_19 збив його з ніг, а він підійшов до ОСОБА_18 та ударив його ногою в область тулуба.
Надалі, на пропозицію ОСОБА_16 вони з ОСОБА_9 та ОСОБА_16 пішли до двору останнього, де викурили по цигарці, після чого ОСОБА_16 залишився дома, а він з ОСОБА_9 підійшли до потерпілого ОСОБА_14 , який сидів біля дороги та почали по черзі наносити йому численні удари в результаті яких останній впав на спину. Після цього, обвинувачений ОСОБА_9 підійшов до лежачого потерпілого та наніс йому декілька ударів руками та ногами в область тулуба. Надалі, він взяв камінь, яким наніс декілька ударів в область голови ОСОБА_18 .
В подальшому до потерпілого також підійшов обвинувачений ОСОБА_9 , який також наніс цим каменем один чи декілька ударів ОСОБА_18 в область голови.
Після цього, вони з ОСОБА_17 пішли до нього додому, де помили руки та розійшлись. Тілесні ушкодження він наносив потерпілому ОСОБА_18 в зв`язку із тим, що останній сказав, що викрав мобільний телефон, а також погано відгукався про ОСОБА_20

- показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 , який визнав себе винним частково та пояснив, що 19.04.2015 року, він спілкувався та проводив час разом із ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_20 . Під час сумісного спілкування та вжиття алкогольних напоїв, між обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_18 виникла суперечка через зникнення належного йому мобільного телефону. При цьому, під час його пошуку, ОСОБА_14 пожартував, що викрав мобільний телефон ОСОБА_17 , однак це не сподобалось обвинуваченому ОСОБА_10 і він виразився на адресу потерпілого брутальною лайкою та наніс два удари головою невизначеної сили в обличчя потерпілого та один удар правим кулаком в обличчя останнього, від якого той впав на землю. Підвівши його на ноги, ОСОБА_10 вивів його з двору на дорогу, де наніс йому два удари головою в обличчя, від яких потерпілий впав на землю. Після цього, обвинувачений ОСОБА_10 почав наносити множинні удари ногами та руками по обличчю та голові потерпілого. Намагаючись уникнути бійки, ОСОБА_14 почав тікати у напрямку с. Гудевичево Іванівського району Одеської області, однак він, разом зі свідком ОСОБА_16 наздогнали потерпілого та збили його з ніг, після чого обвинувачений ОСОБА_10 підійшов до нього та ударив потерпілого ногою в область тулуба.
Надалі ОСОБА_16 запропонував залишити ОСОБА_14 , з чим обвинувачені погодились та пішли до двору дому ОСОБА_16 , де викурили по цигарці, ОСОБА_16 залишився дома, а він, разом з обвинуваченим ОСОБА_10 підійшли до потерпілого ОСОБА_14 , який сидів біля дороги. ОСОБА_10 знову почав бити ОСОБА_14 , наносячи йому численні удари в результаті яких останній впав на спину. Потім ОСОБА_10 присів над ОСОБА_18 та декілька разів вдарив його каменем в обличчя, і відійшов, а ОСОБА_9 декілька разів ударив ОСОБА_18 ногами в область тулуба, а потім також взяв камінь та декілька разів наніс ним ОСОБА_18 удари в область грудної клітини останнього. Потім вони разом з ОСОБА_10 пішли до дому ОСОБА_9 де помили руки та розійшлись. Про те що ОСОБА_18 знайшли мертвим, він дізнався вранці.

Окрім показань обвинувачених, суд першої інстанції поклав в основу вироку наступні докази:
- показання свідка ОСОБА_20 , яка вказала на те, що дійсно 19.04.2015 року вона разом з своїми знайомими ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_10 перебувала біля будинку АДРЕСА_1 , спілкувались та розпивали спиртні напої. Потім, ОСОБА_18 запропонував всім піти до садиби, яка розташована по АДРЕСА_1 в якій ніхто не проживає, для того щоб вживати привезене ними спиртне, на що всі крім неї погодились. Вона пішла до місця свого мешкання і більше на вулицю не виходила;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що дійсно 19.04.2015 року перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 разом з своїми знайомими ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , спілкувались та розпивали спиртні напої. В ході вживання алкогольних напоїв в пустуючому будинку, ОСОБА_9 заявив що в нього пропав телефон. Всі почали його шукати але знайти не могли, тоді ОСОБА_18 сказав що це він взяв його. ОСОБА_10 розізлився і вивів ОСОБА_18 на вулицю, де ударив його своєю головою в його голову. Після цього їх заспокоїли і вони знову вжили спиртного і ОСОБА_18 пішов спати в кімнату будинку. Пошуки телефону не дали успіхів, після чого повернувшись до будинку, ОСОБА_10 розбудив сплячого ОСОБА_18 та почав його бити спочатку у приміщенні, а надалі на вулиці. Він разом з ОСОБА_9 намагалися заспокоїти ОСОБА_10 , а тим часом ОСОБА_18 , намагаючись уникнути бійки побіг в сторону с. Гудевичево Іванівського району. Разом з ОСОБА_9 вони наздогнали потерпілого, збили його з ніг, а обвинувачений ОСОБА_10 підійшов до нього та вдарив потерпілого ногою в область тулуба. Надалі він запропонував залишити ОСОБА_14 , з чим обвинувачені погодились та пішли до двору дому ОСОБА_16 , де викурили по цигарці, після чого останні пішли, а він залишився дома;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , який показав, що 19.04.2015 року він, разом зі своїми знайомими ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_10 потерпілим ОСОБА_18 спілкувалися, а згодом і розпивали спиртні напої. Під час розпиття горілки, ОСОБА_9 , повідомив про те, що в нього пропав телефон. Всі почали шукати телефон, однак не могли знайти, після чого ОСОБА_18 сказав що це він взяв телефон. ОСОБА_10 розгнівався, почав бити ОСОБА_18 , наносячи йому удари головою та штовхнув ОСОБА_9 і ОСОБА_16 . Через деякий час ОСОБА_18 захотів спати та пішов до кімнати нежитлового будинку, куди через деякий час також зайшли ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , а він попрощавшись пішов додому. Відійшовши недалеко, він почув глухі звуки ударів, після чого злякавшись, сховався за кам`яний паркан. Він побачив, що ОСОБА_10 виштовхав ОСОБА_18 з хати і став його бити. ОСОБА_18 намагаючись втекти, побіг в сторону с. Гудевичево по дорозі, однак ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , догнали його, після чого ОСОБА_10 знову став бити ОСОБА_18 ОСОБА_9 та ОСОБА_16 просили його заспокоїтися, та ОСОБА_16 запропонував всім залишити ОСОБА_18 та піти покурити. Коли вони відійшли до двору ОСОБА_16 , він підповз до ОСОБА_18 та намагався його зігріти, але почувши, що до них хтось біжить, злякавшись відповз в сторону, переліз через огорожу і побіг до мосту в сторону с. Гудевичево;

- висновком судово-медичної експертизи №28 від 20.04.2015 року, згідно до якого, під час дослідження трупу потерпілого ОСОБА_18 , в останнього виявлені чисельні тілесні ушкодження, в тому числі закрита черепно-мозкова травма, у вигляді відкритого осколкового перелому кісток носу, з масивним крововиливом в порожнину дихальних шляхів, що зумовив розвиток механічної асфіксії від закриття дихальних шляхів кров`ю, внаслідок поглибленої аспірації крові на фоні значної алкогольної інтоксикації та є небезпечною для життя травмою і має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою смерть потерпілого (т.2 а.с.132-136)
- актом судово-медичного дослідження №267 від 20.04.2015 року предметом дослідження шматка шкіри спинки носа трупу ОСОБА_18 та фототаблицею до нього, згідно до якого, одна частково наскрізна та поверхневі рани, могли утворитись від взаємодії тупого предмету, контактуюча поверхня якого має нерівності та під час мікроскопічного дослідження якого було встановлено наявність часток жовто-коричневого кольору, схожими з частками камня-черепашника (т.2 а.с.118-121);

- оглянутим в районному суді речовим доказом, каменем-черепашником неправильної форми, який був вилучений з місця пригоди, та яким, згідно показань обвинувачених вони наносили удари по обличчю та тілу потерпілого ОСОБА_18 ;

- висновком експерта №280 від 05.05.2015 року, відповідно до якого предметом дослідження якого також був камінь-черепашник і в п.3 висновку вказується на те, що не є виключенням нанесення ран на шматочку шкіри спинки носа, взятому від трупа ОСОБА_18 фрагментом каменя-черепашника саме тим, який був наданий для дослідження (т.2 а.с.108-117);

Крім того, районний суд послався як на доказ винуватості обвинувачених, наявні у матеріалах кримінального провадження та досліджені судом письмові докази, а саме:

- протокол огляду місця події від 20.04.2015 року, в ході проведення якого, поблизу садиби АДРЕСА_1 був виявлений труп потерпілого ОСОБА_18 з ознаками насильницької смерті (т.2 а.с. 34-46);

- протокол огляду місця події від 20.04.2015 року, в ході проведення якого, на території садиби АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 було знайдено та вилучено мобільний телефон марки «SAMSUNG» SM-G350 E в корпусі чорного кольору та оглянуто будинок АДРЕСА_4 в якому розпивали алкогольні напої ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та потерпілий ОСОБА_18 (т. 2 а.с. 19-33);

- лікарське свідоцтво про смерть №28 від 20 квітня 2015 року, згідно до якого смерть ОСОБА_18 настала в результаті асфіксії, викликаною відкритим переломом кісток носа, з масивним крововиливом в порожнину дихальних шляхів, внаслідок аспірації крові на фоні значної алкогольної інтоксікації (т. 2 а.с. 47);

- акту судово-медичного дослідження (обстеження) №2501/28 від 20.04.2015 року результатом обстеження якого було встановлена наявність етилового спирту в крові потерпілого - 2,9% та сечі 2,97% (т.2 а.с.48);

- акту судово-медичного дослідження №417/28 від 20 квітня 2015 року результатом дослідження якого встановлено, що кров потерпілого ОСОБА_18 відноситься до групи А(ІІ) з ізогемаглютинином анти-В по системі АВО (т. 2 а.с. 49) ;

- висновок експерта №16 від 20 квітня 2015 року результатом дослідження якого був огляд ОСОБА_9 на наявність тілесних ушкоджень, за результатами якого тілесні ушкодження виявлено не було (т.2 а.с. 74);

- висновок експерта №17 від 20квітня 2015 року результатом дослідження якого був огляд ОСОБА_10 на наявність тілесних ушкоджень, результатом чого став висновок про те, що у нього виявлено садна лівої скроневої області голови та лівої підреберної частини живота і могли утворитись саме в період який відповідає терміну 20.04.2015 року (т.2 а.с. 75);

- висновок експерта №495 від 29.04.2015 року за результатом дослідження одягу потерпілого ОСОБА_18 та каменя-черепашника виявленого та відібраного з місця події, згідно до якого на них виявлена кров людини, яка не виключає походження від потерпілого ОСОБА_18 , за умови відсутності зовнішньої кровотечі у обвинувачених, що встановлено не було (т. 2 а.с. 76а - 80);

- висновок експерта №620 від 29 квітня 2015 року, згідно до якого на одязі (куртці та джинсових брюках) обвинуваченого ОСОБА_9 виявлена кров людини,, що не виключає її походження від потерпілого ОСОБА_18 за умови відсутності зовнішньої кровотечі у обвинувачених, що встановлено не було (т. 2 а.с. 82 - 86);

- висновок експерта №304 від 29 квітня 2015 року, згідно до якого на одязі (куртці та джинсових брюках та тапках) обвинуваченого ОСОБА_9 виявлена речовину червоно-коричневого кольору, схожою на підсохлу кров, яка могла з`явитися на них в результаті падіння та стікання часток рідини та при дотику з частками речовини, в тому числі з кров`ю, що вказує на безпосередню близькість обвинуваченого до голови потерпілого під час нанесення ним ударів каменем-черепашником (т.2 а.с. 88 - 95);

- висновок експерта №283 від 05.05.2015 року згідно до якого на одязі (куртці, спортивних брюках та кросівках) обвинуваченого ОСОБА_10 виявлена речовину червоно-коричневого кольору, схожою на підсохлу кров, яка могла з`явитися на них в результаті падіння та стікання часток рідини та при дотику з частками речовини, в тому числі з кров`ю, що вказує на безпосередню близькість обвинуваченого до голови потерпілого під час нанесення ним ударів каменем-черепашником (т.2 а.с. 97-107);

- показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_22 який пояснив, що бризки крові на штанях, куртках та взутті ОСОБА_9 і ОСОБА_10 можуть свідчити про те, що вони утворені саме в результаті нанесення ударів по м`яких тканинах людини, в тому числі під час безпосередньої близькості з місцем нанесення удару та які в тому числі підтверджують показання обвинуваченого ОСОБА_10 та інших свідків, щодо обставин вчинення злочину, які встановлені оскаржуваним вироком суду.

Досліджені районним судом докази на підставі яких суд прийшов до висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненому злочині, апеляційний суд вважає належними та допустимими та такими які вказують на правдивість показів свідків та обвинуваченого ОСОБА_10 щодо зазначених ними обставин факту спричинення потерпілому ОСОБА_18 тілесних пошкоджень, та вказують на вчинення як обвинуваченим ОСОБА_10 , так і обвинуваченим ОСОБА_9 спільних дій, направлених на спричинення тілесних ушкоджень, в тому числі шляхом нанесення каменем-черепашником ударів в обличчя потерпілого, тобто вчинення обвинуваченими інкримінованого їм кримінального правопорушення.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційний суд прийшов до наступних висновків:

У відповідності з вимогами ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції проаналізувавши зібрані по кримінальному провадженню докази обґрунтував висновки щодо винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено та навів мотиви, по яким не прийняв до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_9 щодо відсутності його вини, правильно кваліфікувавши дії обвинувачених за ч. 2 ст. 121 КК України обґрунтувавши кваліфікуючі ознаки .
Тому необґрунтованим є твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про неповноту, однобічність та необ`єктивність судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Cудом першої інстанції досліджено усі обставини справи: допитані свідки, обвинувачені, які надавали пояснення у суді, досліджені письмові докази, що підтверджено матеріалами кримінального провадження, журналом судових засідань і звукозаписом судових засідань, що міститься на технічному засобі фіксування судового провадження і засвідчують безпідставність посилань обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про те, що деякі обставини провадження всебічно не досліджені: зокрема, на його думку, суд повинен був звернути увагу на те, що він не спричиняв ударів потерпілому у область голови, а тільки бив останнього в область тулуба, що не могло спричинити потерпілому смерті.
При цьому твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що обвинувачений ОСОБА_10 його оговорює, спростовується показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_10 та дослідженими районним судом в сукупністю доказами, зокремаотриманими районним судом показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 , частково показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 та свідків подій, які є логічними та послідовними, узгоджуються між собою, не викликають будь-якого сумніву у їх достовірності та в своїй сукупності вказують на вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Докази, які б викликали сумнів в об`єктивності показань допитаних в суді свідків, відсутні. Натомість, докази, зібрані по кримінальному провадженню, є достовірними, допустимими і достатніми. Ніяких даних про те, що вони здобуті незаконним шляхом або сфальсифіковані - не має.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на відсутність в його діях умислу на спричинення потерпілому тілесних пошкоджень та вчинення ним дій, направлених на розняття потерпілого та обвинуваченого ОСОБА_10 спростовуються дослідженими в сукупності доказами, які були вивчені апеляційним судом під час апеляційного провадження шляхом прослуховування технічних носіїв інформації та які вказують на те, що мало місце побиття потерпілого, а не обоюдна сварка чи бійка. При цьому, поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 , який після того, як потерпілий намагався втекти, наздогнав останнього та збив його з ніг і таким чином перешкодив йому покинути місце побиття, не можуть бути розцінені апеляційним судом як вчинення їх з метою уникнення побиття потерпілого та заспокоєння обвинуваченого ОСОБА_10 , як про те наполягає обвинувачений ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі, а навпаки свідчать про умисність цих дій, направлених на нанесення потерпілому тілесних ушкоджень.

Крім того, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 в частині заперечення останнім факту нанесення потерпілому ушкоджень каменем в область голови та нанесення цим каменем удару в область грудної клітини, спростовуються наявними у матеріалах справи висновками експертів, а саме наявністю на його одежі бризок, крапель та п`ятен крові, яка співпадають з групою крові потерпілого, а також отриманими в районному суді показами судово-медичного експерта ОСОБА_22 , який вказував на відсутність на тулубі потерпілого ушкоджень, які могли вказувати на нанесення у цю частину тіла ударів каменем неправильної форми в тому числі з урахуванням відсутності на тілі слідів нанесення ударів конкретним предметом, в тому числі яким міг бути камінь -черепашник.

Разом з тим, показання судово-медичного експерта щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень з урахуванням виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень та за відсутності зовнішньої кровотечі на тулубі потерпілого, вказує на можливість виникнення крові на одежі обвинуваченого ОСОБА_9 саме під час перебування останнього у безпосередній близькості від голови потерпілого, де мала місце зовнішня кровотеча, що безумовно підтверджує факт нанесення ударів ОСОБА_9 каменем в обличчя потерпілого за обставин, які зазначив обвинувачений ОСОБА_10 .

При цьому, надані як в районному, так і в апеляційному суді показання обвинуваченого ОСОБА_10 , апеляційний суд вважає правдивими, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими районним судом доказами, аналіз яких наведений вище, є чіткими та послідовними, в зв`язку з чим позицію обвинуваченого ОСОБА_9 апеляційний суд вважає такою, яка направлена на можливість уникнення ним покарання за скоєний злочин, що також правильно зазначив у вироку районний суд.

На думку колегії суддів, сукупність викладених у вироку доказів, достатньо для того, щоб зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_9 у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, оскільки його дії навіть при невизнанні обвинуваченим своєї вини, з урахуванням наданих стороною обвинувачення доказів, свідчать про його злочинний умисел, який був направлений на спричинення потерпілому ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, що в подальшому зумовило настання смерті потерпілого.
Апеляційний суд вважає, що саме спільні дії обвинувачених, шляхом нанесення останніми тілесних ушкоджень в тому числі у життєво - важливий орган - голову потерпілого, стали наслідком спричинення потерпілому відкритого осколкового перелому кісток носа, з масивним крововиливом в порожнину дихальних шляхів, що потягло за собою розвиток механічної асфіксії і є наслідком настання смерті потерпілого ОСОБА_18 .
Також апеляційний суд враховує наявні у матеріалах провадження висновки судово-психіатрічних експертиз №240 від 12.05.2015 року та №236 від 06.05.2015 року, згідно до яких обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 будь-якими хронічними психічними захворюваннями не страждали та не страждають, є осудними та примусових заходів медичного характеру не потребують.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ні з боку захисту, ні з боку обвинуваченого не було надано додаткових доказів та не було заявлено обґрунтованих клопотань про необхідність дослідження додаткових доказів як у суді першої інстанції, так і не надходило обґрунтованих клопотань про дослідження доказів у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що у вироку районного суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість обвинувачених у вчиненому. При цьому апеляційний суд вважає, що районний суд надав правильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам, які спростовують доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_9 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність та неповноту судового слідства, суттєві порушення вимог кримінально процесуального закону.
За наведених вище обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи обвинуваченого про недоведеність його винуватості в скоєнні злочину, за результатами якого постановлений оскаржуваний вирок та приходить до висновку про те, що обвинуваченому було призначено покарання у відповідності до вимог кримінального закону, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, в зв`язку з цим підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування вироку суду - не вбачає.

Що стосується доводів апеляції обвинуваченого ОСОБА_10 щодо призначення йому міри покарання, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував суспільну небезпеку відповідно до ст.65 КК України ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії тяжкого, дані про особу винного, та обставини, які у відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшують його покарання - а саме щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину. Відповідно до ст.67 КК України судом встановлено обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_10 , а саме вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Дослідивши повторно дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , апеляційний суд вважає, що покарання, яке призначено обвинуваченому, визначено в межах, установлених у санкції статті Особливої статті цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення, даних про особу обвинуваченого та приходить до висновку що за своїм видом та розміром призначене покарання є відповідним та достатнім для запобігання вчинення ОСОБА_10 нових злочинів.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що обвинувачен ий є особою, яка раніше неодноразово судима, відбував покарання у місцях позбавлення волі і після відбуття покарання, знову вчинив тяжкий умисний корисливий злочин, що на думку районного суду свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

За таких обставин, з урахуванням усіх встановлених в сукупності районним судом та апеляційним судом обставин справи та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50 та 65 КК України, призначив обвинуваченому відповідне покарання у зазначеному у вироку суду розмірі та прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, характеризуючих особу обвинуваченого даних, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_10 про незаконність прийнятого рішення в частині стягнення спричиненої злочином шкоди з урахуванням того, що зазначена сума для обвинуваченого є непомірною та високою, то вказані ним обставини не можуть слугувати підставою для зміни чи скасування рішення районного суду у цій частині.

Інших доводів щодо незаконності прийнятого районним судом у цій частині рішення обвинуваченим ОСОБА_10 заявлено не було.

При цьому, апеляційний суд вважає, що при прийнятті рішення в частині вирішення цивільного позову, районний суд належним чином обгрунтував та мотивував його розмір, прийнявши до уваги вартість понесених потерпілої матеріальних збитків та вважав заявлену потерпілою суму моральної шкоди у розмірі 1 млн. грн. такою, яка відповідає розмірам розумності, виваженості та справедливості, пославшись при цьому на вимоги Цивільного Кодексу та Постанови Пленуму Верховного суду України.

Апеляційний суд вважає обгрунтованим та законним рішенням районного суду в частині стягнення спричинених злочином матеріальних збитків, у розмірі 12890 грн. з кожного з обвинувачених та в рахунок відшкодування моральної шкоди по 500000 грн. з кожного з обвинувачених.

При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційні скарги обвинувачених задоволенню не підлягають.
Разом з тим, враховуючи положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», суд апеляційної інстанції вважає необхідним зарахувати ОСОБА_9 в строк відбування покарання, час його утримання під вартою в період з 20 квітня по 23 квітня 2015 року та з 17.05.2016 року, тобто з моменту ухвалення вироку районного суду та взяття обвинуваченого під варту та до 23 лютого 2017 року, тобто до вступу вироку в законну силу та ОСОБА_10 з 20 квітня 2015 року, тобто з моменту фактичного затримання та до 23 лютого 2017 року, тобто до часу постановлення апеляційним судом ухвали за результатами апеляційного розгляду, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415,419, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області,-
постановив
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Іванівського районного суду Одеської області від 17 травня 2016 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - залишити без змін.

У відповідності до положень ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_9 в строк відбування покарання, час його утримання під вартою в період з 20 квітня по 23 квітня 2015 року та з 17.05.2016 року, тобто з моменту ухвалення вироку районного суду та взяття обвинуваченого під варту та до 23 лютого 2017 року, тобто до вступу вироку в законну силу та ОСОБА_10 з 20 квітня 2015 року, тобто з моменту фактичного затримання та до 23 лютого 2017 року, тобто вступу вироку в законну силу з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом трьох місяців с моменту набрання нею законної сили, а обвинуваченими у той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4