Ухвала іменем україни 24 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 06 вересня 2016 року щодо ОСОБА_4 .

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2016 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, в силу ст.89 КК України, такого, що судимості не має,

визнано винуватим та засуджено:

- за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
- за ч.1 ст.296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2, 3, 4 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтись для реєстрації у кримінально-виконавчу інспекцію.
Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 12102,6 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Постановлено стягнути з ОСОБА_4 в доход Немирівського районного бюджету 214, 86 грн

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06 вересня 2016 року, вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2016 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

Як визнав встановленим суд, ОСОБА_4 10 січня 2016 року о 19 год рухався на своєму автомобілі марки «Дачіа» по проїжджій частині на вул. Леніна в м. Немирові Вінницької області. Об`їжджаючи припаркований біля узбіччя автомобіль, він помітив, як попереду даного автомобіля почав переходити проїжджу частину дороги ОСОБА_5 . Розцінивши дану ситуацію як таку, що даний чоловік своїми діями порушив правила дорожнього руху, ОСОБА_4 зупинив свій автомобіль та почав наздоганяти ОСОБА_5 , який рухався в напрямку свого домогосподарства. ОСОБА_4 , використовуючи надуманий привід, грубо порушуючи громадський порядок, ігноруючи загальноприйняті правила поведінки, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, штовхнув останнього рукою в спину, внаслідок чого ОСОБА_5 упав на землю. Після чого, ОСОБА_4 умисно, з хуліганських мотивів, наніс ОСОБА_5 декілька ударів кулаками рук та ногами по різним частинам тіла, спричинивши потерпілому легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, які спричинили тривалий розлад здоров`я.

У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
В обґрунтування наведеного вказує на те, що суд апеляційної інстанції незаконно залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора та залишив поза увагою необґрунтоване звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.
Крім того, вказує на порушення судом апеляційної інстанції вимог ст.419 КПК України.
Перевіривши дотримання прокурором порядку, строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону та долучені до неї копії вироку суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Так, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень, а також інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно вимог ст.438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до вимог ч.2 ст.433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Враховуючи те, що доведеність вини та кваліфікація дій засудженого ОСОБА_4 за ст. ч.1 ст.122, ч.1 ст.296 КК України у касаційній скарзі не оспорюється, а тому суд касаційної інстанції судові рішення в цій частині не переглядає.
Як вбачається з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, при призначенні засудженому ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції згідно із вимогами ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, дані про особу засудженого, який характеризується позитивно, одружений, у нього на вихованні є малолітня дитина, відсутність намірів уникнути кримінальної відповідальності, пом`якшуючі покарання обставини, а саме визнання вини та щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин.
На вказаний вирок суду першої інстанції прокурором було подано апеляційну скаргу.
Апеляційний суд, в межах повноважень, та в порядку, визначеному ст.404 КПК України розглянув у повному обсязі доводи поданої апеляційної скарги та дійшов висновку про обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, і на його думку залишено поза увагою судом апеляційної інстанції, є безпідставними і не знайшли свого підтвердження під час перевірки судових рішень.
Крім того, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
При цьому, відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Поряд з наведеним, доводи, на які прокурор посилається у касаційній скарзі, зокрема і те, що ОСОБА_4 , хоча і має погашені судимості, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину, а також те, що засуджений не примирився з потерпілим і не відшкодував заподіяну шкоду, були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх необґрунтованими, з наведенням в ухвалі докладних мотивів такого рішення. З цим висновком погоджується і колегія суддів.
Крім того, судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 намагався частково відшкодувати потерпілому шкоду у розмірі 2500 грн, про те останній відмовився, вимагаючи у нього всю суму відразу.
Зміст ухвали суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК України.
Інші обставини, на які прокурор посилається у касаційній скарзі були відомі судам на час розгляду кримінального провадження і суд належним чином врахував їх при призначенні покарання.
За наведених обставин, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам, передбаченим статтею 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Висновки суду про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням у відповідності з вимогами ст.75 КК України є обґрунтованими.

Підстав для скасування судового рішення з мотивів викладених у касаційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.
Виходячи з наведеного, з урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі і з наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, у зв`язку із чим у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити на підставі п.2 ч.2 ст.428 КПК України.
Керуючись ч.2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 06 вересня 2016 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ___________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3