Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 01 грудня 2016 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000892 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2016 року щодо нього.

Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

ОСОБА_7 29 вересня 2014 року о 01.30 год., у стані алкогольного сп`яніння керуючи автомобілем марки ВАЗ 2108, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Привокзальній у с. Боднарів Калуського району Івано-Франківської області, порушивши вимоги пунктів 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, виїхав на прилеглу територію із правого боку дороги та допустив зіткнення з деревом, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2016 року вирок суду першої інстанції скасовано та ухвалено новий, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України - 3 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. У решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 ставить питання про зміну вироку апеляційного суду в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Вважає, що з огляду на визнання вини, щире каяття, відшкодування заподіяних збитків потерпілому та його позицію щодо призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, поганого стану здоров`я та необхідності здійснення догляду за особою похилого віку, призначене йому покарання є таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. На думку ОСОБА_7 у суду є достатньо підстав для застосування щодо нього положень ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала касаційну скаргу засудженого та просила її задовольнити, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення касаційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги і всіх долучених до неї додатків, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції, постановляючи вирок щодо ОСОБА_7 та приймаючи рішення про звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, ці вимоги закону врахував не в повній мірі, на що звернув увагу суд апеляційної інстанції.
Як убачається з вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_7 було враховано тяжкість вчиненого злочину, який класифікується як тяжкий, дані про особу засудженого і обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини та щире каяття, часткове відшкодування збитків потерпілому, позитивну характеристику, незадовільний стан здоровя засудженого, а також те, що він до кримінальної відповідальності притягувався вперше, потерпілий не наполягав на призначенні суворого покарання і просив обрати покарання не пов`язане з позбавленням волі. До обставин, що обтяжують покарання суд відніс вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Також з огляду на негативні наслідки вчиненого кримінального правопорушення, суд прийняв рішення про необхідність призначення покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Переглядаючи справу за апеляційною скаргою прокурора апеляційний суд констатував, що призначаючи ОСОБА_7 покарання місцевий суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання та погодився з доводами апеляційної скарги прокурора про безпідставність застосування положень ст. 75 КК України і звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.
Водночас, з огляду на дані про особу ОСОБА_7 , обставини, які пом`якшують покарання, повне відшкодування заподіяних потерпілому збитків на час апеляційного розгляду та відсутність будь-яких претензій до засудженого, незадовільний стан його здоров`я, суд прийняв рішення про наявність достатніх підстав для призначення ОСОБА_7 основного покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, тобто перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не передбаченого в санкції ч. 2 ст. 286 КК України. При цьому, суд апеляційної інстанції приймав таке рішення також з урахуванням вимог ч. 2 ст. 439 КПК України в зв`язку з наявністю наведених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2016 року вказівок.
З висновками суду апеляційної інстанції щодо призначеного ОСОБА_7 покарання погоджується і суд касаційної інстанції, в зв`язку з чим, твердження в касаційній скарзі засудженого про наявність достатніх підстав для його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, які до того ж були враховані судом при обранні виду та розміру передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України заходу примусу із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегія суддів вважає непереконливими.
Покарання, призначене ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України та є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України для зміни оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційних вимог немає.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIІI від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 липня 2016 року щодо нього без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3