АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3962/16-к Номер провадження 11-кп/786/895/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001649, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 29 серпня 2016 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Київського районного суду м. Полтави від 29 серпня 2016 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, раніше судимого вироком Київського районного суду м. Полтави від 13.04.2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , засуджено:
за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 9000 грн.

Згідно вироку суду, 01 липня 2016 року близько 12 год. 55 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу Комбікормового заводу, що по вул. Квітки Цісик в м. Полтаві, повторно, з метою відкритого викрадення чужого майна, шляхом ривку, зірвав рукою з шиї громадянки ОСОБА_8 золотий ланцюжок плетіння «Італьянка» 585 проби вагою 8,58 гр., чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 4290 грн.

Не погоджуючись з вироком, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі просить змінити вирок та звільнити його від відбування покарання з випробуваням та встановити іспитовий строк.

Вказує, що при призначенні судом покарання, не враховано відсутність тяжких наслідків та інші обставини справи.

Звертає увагу, що у нього на утриманні знаходиться малолітня особа, він припинив займатися злочинною діяльністю, характеризується позитивно, а тому вважає, що його виправлення можливе без відбування покарання у виді позбавлення волі.

На вказану апеляційну скаргу, від прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , надійшли заперечення.

Прокурор вказує, що при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_7 , суд призначив засудженому покарання, яке повністю відповідає його особі та вчиненому кримінальному правопорушенню, тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_7 .

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , який просив залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не заперечувалися та не оспорювалися.

Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідає вимогам ст. 65 КК України і призначене ОСОБА_7 покарання, яке обране з врахуванням даних про особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та обставин, що пом`якшують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, який має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилається зокрема на те, що судом не враховано, що у нього на утриманні перебуває малолітня дитина, він характеризується позитивно, припинив займатися злочинною діяльністю, відсутні тяжкі наслідки, а тому він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням.

Однак, як вбачається з вироку, суд першої інстанції повно та всебічно врахував особу обвинуваченого, його щире каяття, позитивну характеристику, наявність на утриманні малолітньої дитини, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, те що завдана шкода потерпілій ОСОБА_8 не відшкодована і як наслідок, призначив мінімальну міру покарання, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

При цьому, суд належним чином мотивував своє рішення щодо неможливості виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання.

Слід зазначити, що ОСОБА_7 , раніше засуджений за вчинення корисливого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, Київським районним судом м. Полтави від 13.04.2016 року, за короткий проміжок часу вчинив новий, більш тяжкий корисливий злочин.

Крім того, колегія суддів також звертає увагу на той факт, що хоча ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, але в добровільному порядку не відшкодував завданих його противоправною діяльністю збитків потерпілій ОСОБА_8 .

Враховуючи викладене вище, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням і вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо неможливості виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання, а тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2016 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3