Справа №345/1311/17
Провадження № 1-кс/345/281/2017
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.04.2017 року м. Калуш
12.04.2017 до слідчого судді Калуського міськрайонного суду звернулась слідчий СВ Калуського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області ОСОБА_5 з клопотанням, погодженим прокурором Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно - на лісодеревину породи червоний дуб без будь-якого маркування, об`ємом приблизно 10 м3, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаною деревиною.
Так, 10.04.2017 ОСОБА_6 , будучи старшим майстром лісу ДП «Калуське ЛГ», зловживаючи своїм службовим становищем, вчинив розтрату майна, а саме відпустив ліс породи «дуб червоний» у кількості приблизно 10 м3, без супровідних документів. Власником даного майна являється ДП «Калуське ЛГ».
Цього ж дня 10.04.2017 в с. Добровляни Калуського району Івано-Франківської області працівниками УЗЕ в Івано-Франківській області ДЗЕ НП України було зупинено вантажний автомобіль марки «МАН» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , жителя с. Межиріччя Жидачівського району, який перевозив лісодеревину породи червоний дуб в кількості 27 одиниць. У відповідності накладних повинно було транспортуватись 25 одиниць деревини. Таким чином, працівники Підмихайлівського лісництва ДП «Калуського ЛГ» допустили розтрату лісодеревини породи червоний дуб, в діях яких вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України.
З метою збереження речових доказів, унеможливлення їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий СВ Калуського ВП ГУ НП України в Івано-Франківській області ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно.
Заінтересована особа ОСОБА_4 , який є власником вилученої деревини, у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання про накладення арешту на майно. Пояснив, що являється фізичною особою підприємцем, а деревина, на яку слідчий просить накласти арешт необхідна йому для проведення підприємницької діяльності. Деревина у кількості 25 шт. є промаркованою, на кожній є бирка. За договорами купівлі-продажу необробленої деревини, працівники ДП «Калуський ЛГ» повинні були здійснити відвантаження деревини загальним об`ємом 39 м3. За цю деревину ОСОБА_4 здійснив передоплату, а тому просить суд повернути йому належне йому та вилучене працівниками поліції майно. На підтвердження сказаного, долучив до матеріалів клопотання фотокопії договорів купівлі-продажу необробленої деревини №154 від 21.03.2017 та №185 від 04.04.2017, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, витягу з реєстру платників єдиного податку.
Відповідно до ч. 1 ст. 107 КПК України, рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування, в тому числі під час розгляду питань слідчим суддею, приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. Клопотань учасників процесуальної дії про застосування технічних засобів фіксування не поступило, а тому фіксування клопотання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши клопотання та доданні до нього матеріали, заслухавши думки учасників процесу, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту на майно не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
10.04.2017 під час проведення огляду місця події в с. Добровляни Калуського району Івано-Франківської області по вул. Шевченка, було вилучено автомобіль марки «МАN» 200, д.н.з. НОМЕР_1 , чотири накладні (специфікаційна накладна) №002998 в кількості 2 шт., та №0029998 в кількості 2 шт., товарний чек, 27 одиниць деревини.
Клопотання про арешт майна слідчим направлено до суду 11.04.2017, що підтверджується супровідним листом №8626/59/108/2017. Зазначене клопотання зареєстровано у суді 12.04.2017 (згідно штампу вхідної кореспонденції на вказаному супровідному листі та протоколу автоматичного визначення слідчого судді).
Згідно ст.171 ч.5 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Порушення строків надходження клопотання до суду не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч.3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен перевірити відповідність змісту клопотання вимогам закону, з`ясувати підстави наявності правових підстав для накладення арешту на майно та доцільності його накладення в межах даного кримінального провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у звязку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештованому; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Слідчий у своєму клопотанні просить накласти арешт на лісодеревину породи червоний дуб без будь-якого маркування, об`ємом приблизно 10 м3.
Прокурором у судовому засіданні було зазначено, що деревина відпущена без супровідних документів, а товарно-транспортні накладні є незаконними. Тому, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. 11.1. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 N 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.
Як вбачається із специфікації-накладної на відпуск лісоматеріалів необроблених №002999, 10.04.2017 ДП «Калуський ЛГ» відпустило, а ОСОБА_7 прийняв деревину породи дуб у кількості 8 шт. загальним об`ємом 2,341 м3.
Згідно товарно-транспортної накладної при перевезенні деревини автомобільним транспортом серії ІФА №801731 від 10.04.2017, старшим майстром лісу ОСОБА_6 , а водієм ОСОБА_7 було прийнято 8 шт. дубу червоного загальним об`ємом 2,341 м3. У додатку до зазначеної вище накладної зазначено: «використано бирок для маркування 8 шт.».
Аналогічно згідно специфікації-накладної на відпуск лісоматеріалів необроблених №002998, 10.04.2017 ДП «Калуський ЛГ» відпустило, а ОСОБА_7 прийняв деревину породи дуб у кількості 18 шт. загальним об`ємом 6,80 м3. Вказане також підтверджується товарно-транспортною накладною при перевезенні деревини автомобільним транспортом серії ІФА №801730 від 10.04.2017. Знову ж таки, у додатку до цієї накладної вказано: «використано бирок для маркування 17 шт.».
Із зазначених вище накладних вбачається, що всього було відпущено 25 шт. деревини дуб загальним об`ємом 9,141 м3, а деревина була промаркованою.
У протоколі огляду місця події від 10.04.2017 зазначені накладні вилучені слідчим СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 , а тому посилання слідчого у клопотанні на те, що деревина відпущена без супровідних документів, слідчий суддя до уваги не бере, так як вони є необґрунтованими та не підтвердженим прокурором у судовому засіданні.
Крім того, під час проведення огляду місця події застосувалась фотозйомка, однак до матеріалів клопотання фотознімки долучені не були, а це унеможливлює слідчого суддю переконатись у тому що на вилученій деревині відсутні бирки для маркування.
Тому незрозумілим залишається необхідність у накладенні арешту на деревину об`ємом «приблизно 10 м3», адже в матеріалах клопотання відсутні відомості про проведення замірювання вилученої деревини, а протоколом огляду місця події вилучено деревину у кількості 27 шт. без зазначення об`єму. Вказане суперечить вимогам п.2 ч. 2 ст. 171 КПК України.
Слід також зазначити, що слідчим у клопотанні про арешт майна власником «лісу породи дуб червоний у кількості приблизно 10 м3 є ДП «Калуський ЛГ», хоча, згідно договорів купівлі продажу необробленої деревини, власником деревини є ОСОБА_4 (п.1.3 договорів №185 від 04.04.2017 та №154 від 21.03.2017). Вказане суперечить п.3 ч. 2 ст. 171 КПК України.
В порушення вищезазначених вимог закону, слідчим та прокурором не наведено жодних мотивів для арешту майна, не з`ясовано, кому саме належить майно, та чи є підстави чи підозри вважати, що зазначене майно є доказом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України.
Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Частиною 4 статті 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 №363301, ОСОБА_4 являється фізичною особою підприємцем з 21.03.2007.
Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом економічної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 є 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.
У витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначені наступні види діяльності ОСОБА_4 : 16.10 лісопильне та стругальне виробництво, 16.24 виробництво деревяної тари, 16.29 виробництво інших виробів з деревини, виготовлення виробів з корка, солонки та рослинних матеріалів для плетіння, 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, 47.59 роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах, 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами, 77.12 надання в оренду вантажних автомобілів.
Те, що ОСОБА_4 займається зазначеними вище видами діяльності підтверджується також витягом із реєстру платників єдиного податку.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.
Верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Слід зазначити, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необгрунтованому процесуальному обмеженню.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен перевірити відповідність змісту клопотання вимогам закону, з`ясувати підстави наявності правових підстав для накладення арешту на майно та доцільності його накладення в межах даного кримінального провадження.
Дані мотиви не були встановлені також під час розгляду справи в суді.
Водночас, слідчим суддею встановлено, що арештоване майно не відповідає критеріям ч.2ст.167 КПК України, не належать особі, щодо якої здійснюється провадження, не є предметом вчинення злочину, доказом злочину, не набуто злочинним шляхом та не є також особистим майном чи коштами підозрюваного.
Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Згідно ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором не доведено, що вилучена деревина зберегла на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Врахлвуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: