Справа № 164/1218/16-к Провадження №11-кп/773/12/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.164 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 січня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 14 липня 2016 року, яким -

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працює, неодружений,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та йому призначено покарання у виді 120 годин громадських робіт.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду ОСОБА_9 визнаний винним в тому, що будучи зобов`язаний у відповідності до судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 23 травня 2013 року сплачувати в користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 07 травня 2013 року та до досягнення ними повноліття, та знаючи про вказаний свій обов`язок і рішення суду, на протязі тривалого часу, а саме з 23 липня 2014 року, від сплати аліментів злісно ухиляється.

Так, ОСОБА_9 , постійно проживаючи в с.Старосілля Маневицького району Волинської області, не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, починаючи з 23 липня 2014 року і по даний час ніде на роботу не влаштовувався та облік в Маневицький центр зайнятості, як безробітний, не став. Проживаючи окремо від своїх неповнолітніх дітей та будучи їхнім батьком по крові, в супереч вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, маючи обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та в супереч вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», умисно життям дітей не цікавиться, вихованням їх не займається, з дітьми не спілкується, матеріально не забезпечує. Під час викликів в ВДВС Маневицького РУЮ ОСОБА_9 з`явився лише 29.09.2013р., та був попереджений про настання кримінальної відповідальності в разі злісного ухилення від сплати аліментів. В подальшому починаючи з 23 липня 2014 року боржник ОСОБА_9 на виклики державного виконавця не реагував та в ВДВС Маневицького РУЮ умисно та без будь-якої причини не з`являвся. Крім того ОСОБА_9 , у вказаний період часу, будь-яких добровільних дій спрямованих на працевлаштування, зменшення заборгованості по аліментах і виконання судового рішення не вчинив та аліменти, в установленому судом розмірі, добровільно не сплачує. На неодноразові звернення та прохання стягувача ОСОБА_7 ніяк не реагує, аліменти сплачувати категорично відмовляється. Внаслідок вище зазначених умисно вчинених ОСОБА_9 дій заборгованість по несплачених аліментах, станом на 12.05.2016р. склала 21629 грн. 47 коп., що сукупно складає суму виплат більше як за шість місяців відповідних платежів.

У поданій апеляційній скарзі потерпіла не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання у виді громадських робіт. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України, при цьому вказує, що останній не відшкодував збитки, хоча має можливість це зробити. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування потерпілої та представника, які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, прокурора та обвинуваченого, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу заперечили та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ст.164 ч.1 КК України є правильною і також не оскаржується.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винного.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено, і це не оспорюється в апеляційній скарзі.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі потерпіла, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання за ч.1 ст.164 КК України у виді громадських робіт, разом з тим, знайшов за можливе і необхідне призначити дане покарання на максимальний строк.

На думку суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляції, суд не вбачає.

Доводи потерпілої, які наведені в апеляційні скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційний суд залишає скаргу потерпілої без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Маневицького районного суду Волинської області від 14 липня 2016 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді