АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 603/680/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/120/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.121 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - при секретарі ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000136 від 23 вересня 2016 року, за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Тернопільської області - ОСОБА_6 та адвоката обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, із середньою-спеціальною освітою, не працюючого, раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління Тернопільської обласної ради та Департаменту охорони здоров`я Івано-Франківської обласної державної адміністрації задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в користь КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня» кошти в сумі 1590 грн. та в користь Івано-Франківської обласної клінічної лікарні кошти в сумі 2919.81 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування матеріальних та моральних збитків задоволено. Стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 27939,60 грн. матеріальних збитків та 50000 грн. моральних збитків.

Постановлено строк відбування покарання рахувати з дня звернення вироку до виконання.

Згідно вироку суду, 13 березня 2014 близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_7 , після розпивання спиртних напоїв із своїми знайомими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , вийшов із будинку АДРЕСА_2 , належному сім`ї ОСОБА_14 та направився до виходу із подвір`я.

Вийшовши за межі подвір`я, на АДРЕСА_1 , обвинувачений ОСОБА_7 зустрів ОСОБА_15 , мешканця с. Горожанка Монастириського району Тернопільської області, який також знаходився у стані алкогольного сп`яніння, з яким ОСОБА_7 почав розмовляти. В ході розмови, ОСОБА_7 нагадав ОСОБА_15 про те, що останній винен йому 100 грн. в наслідок чого між ними розпочався словесний конфлікт, який переріс у шарпанину.

У цей час у обвинуваченого ОСОБА_7 виник злочинний намір спрямований на заподіяння ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень. З метою реалізації свого злочинного умислу, 13 березня 2014 року, близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_7 шарпаючи ОСОБА_16 за одяг, перемістився із останнім на ліву частину проїжджої дороги вул. Першотравневої, що в с. Горожанка Монастириського району Тернопільської області, де з метою приведення його у безпорадний стан, наніс удар кулаком в груди та рукою в шию від яких ОСОБА_15 впав на землю.

Продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , обвинувачений ОСОБА_7 продовжив завдавати потерпілому ОСОБА_15 численні удари ногами в життєво важливі органи, а саме по голові та тулубі.

В цей час, слідом за ОСОБА_7 із будинку АДРЕСА_2 , вийшла невстановлена досудовим розслідуванням особа, стосовно якої кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, у якої раптово виник умисел, направлений на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_15 спільно із ОСОБА_7 .

З метою реалізації свого злочинного задуму, невстановлена досудовим розслідуванням особа, скориставшись безпорадним станом потерпілого, приєдналась до побиття Намурованим М.П. ОСОБА_15 і теж почала наносити удари ногою по грудях та голові потерпілого ОСОБА_15 .

Продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_7 , діючи спільно та одночасно із невстановленою досудовим розслідуванням особою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проте даючи звіт своїм діям та керуючи ними, з бажанням виявити грубу силу до потерпілого ОСОБА_15 , завдавали останньому не менше десяти ударів ногами, у різні частини тіла, тим самим спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, що проявилась у забої головного мозку важкого ступеня, перелома склепіння черепа та крововиливів під оболонки і в мозкову речовину, яка за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, а також синців на обличчі, множинних подряпинах на правій гомілці, гематому на лівій гомілці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В подальшому, спричинена ОСОБА_7 та невстановленою досудовим розслідуванням особою потерпілому ОСОБА_15 , важка закрита черепно-мозкова травма, призвела до психічного захворювання потерпілого, а саме розладу особистості та поведінки, порушення пам`яті, уваги, інтелектуальної ефективності, мови критичних здібностей, у зв`язку із чим потерпілий отримав інвалідність першої групи (підгрупи «Б»), з необхідністю постійного стороннього догляду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вказує на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість вироку, а також на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає, що суд не навів належні та достатні мотиви ухвалення вироку, не навів мотиви, за яких суд прийняв до уваги одні докази, які доводять обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та залишив поза увагою інші докази, які спростовують обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Зокрема, зазначає, що суд не дав належної оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не наносив тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_15 , а лише відштовхнув його під час розмови; залишив поза увагою показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які свідчили, що 14 березня 2014 року тілесних ушкоджень на видимих частинах тіла ОСОБА_15 вони не бачили; неправильно оцінив показання свідка ОСОБА_12 , яка під час допитів свої покази змінювала.

Факт зміни обвинувачення ОСОБА_7 та перекваліфікації його дій з ч.1 ст.121 на ч.2 ст.122 КК України апелянт вважає неповнотою судового розгляду, оскільки це потягло за собою невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Не наводячи конкретних обставин, апелянт вказує на неповноту судового розгляду у даному кримінальному провадженні, яка, на його думку, виражається у тому, що судом першої інстанції не досліджені всі обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а саме - обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження та не були досліджені інші докази для підтвердження чи спростування обставин, які мають істотне значення.

Не наводячи конкретних доводів, захисник ОСОБА_8 стверджує, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновок, а також аналогічним чином вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам провадження.

Просить скасувати вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 02.02.2017 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 представник потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 вважає вирок Монастириського районного суду від 02.02.2017 року законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу ОСОБА_8 безпідставною і такою, що не підлягає до задоволення, а тому просить залишити вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 02.02.2017 року без змін та відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу адвоката і просять її задовольнити; прокурора, потерпілу ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , які вирок суду вважають законним та обґрунтованими і тому просять залишити його без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що вони не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено перевіркою матеріалів провадження, досудове та судове слідство проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Таких порушень цього закону, які були б істотними та потягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновки про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину суд зробив на підставі ретельно досліджених в судовому засіданні і детально викладених у вироку доказів.

Обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини обвинуваченого в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_15 , суд у вироку вірно дослідив показання свідка ОСОБА_12 , з яких встановив, що в один з днів весною 2104 року за місцем її проживання, разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_11 вони вживали спиртні напої. Коли до них прийшов ОСОБА_15 , то між ним та ОСОБА_7 розпочався конфлікт, який переріс у бійку. Вона була свідком, як ОСОБА_7 відтягнув ОСОБА_15 з подвір`я на проїжджу частину дороги та почав наносити йому удари, в тому числі і в область голови, після чого до них приєднався ОСОБА_11 , який також наносив удари ОСОБА_15 .

Показання свідка ОСОБА_12 об`єктивно стверджуються результатом проведення слідчого експерименту, який також був предметом дослідження судом першої інстанції. (т.2 а. п.173-185)

Під час проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_12 детально описала, а також відтворила з допомогою статиста, яким чином розвивався конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_15 , а також як обвинувачений наносив потерпілому удари в шию, груди та по голові. При цьому, свідок підтвердила, що ОСОБА_7 наносив ОСОБА_15 удари як руками, так і ногами.

Ці ж обставини щодо побиття ОСОБА_7 , ОСОБА_12 розповіла ОСОБА_9 (матері потерпілої), яка в судовому засіданні підтвердила, що 16 березня 2014 року до неї прийшла ОСОБА_12 та повідомила, що її син лежить у сараї поблизу домогосподарства, а також розказала, що його побив ОСОБА_7 ..

Також свідчення ОСОБА_12 підтвердив свідок ОСОБА_21 , який в судовому засіданні першої інстанції показав, що був очевидцем допиту працівниками поліції ОСОБА_12 , яка їм повідомила, що ОСОБА_15 побили ОСОБА_7 та ОСОБА_11 ..

Аналіз показань вказаних свідків дає підстави колегії суддів для висновку, що доводи захисника ОСОБА_8 щодо непослідовних показань свідка ОСОБА_12 є безпідставними, оскільки розбіжності в її свідченнях, про які вказує апелянт, стосуються деталей, які не впливають на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Що стосується показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , про неправильну оцінку яких вказує в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , то колегія суддів не погоджується з його запереченнями з цього приводу.

Як слідує з їх показань в суді першої інстанції, кожен з них вказав, що бачив ОСОБА_15 14 березня 2014 року, який перебував у стані алкогольного сп`яніння і видимих ознак тілесних ушкоджень на ньому не було помітно.

Разом з тим, допитаний місцевим судом судово-медичний експерт зазначив, що отримані ОСОБА_15 13 березня 2014 року тілесні ушкодження у виді синців могли проявитися лише через деякий проміжок часу, а ознаки черепно-мозкової травми протягом тривалого проміжку часу можуть не проявлятися.

Тому, показання цих свідків жодним чином не спростовують показання свідка ОСОБА_12 , яка була безпосереднім очевидцем злочину, а також не можуть свідчити про відсутність в діях ОСОБА_7 ознак інкримінованого йому злочину.

Це ж стосується і показань свідка ОСОБА_13 , про які захисник ОСОБА_8 також вказує в апеляційній скарзі.

На думку колегії суддів, не мають жодного доказового значення показання свідків ОСОБА_22 (матері обвинуваченого ОСОБА_7 ) та ОСОБА_23 (сестри обвинуваченого ОСОБА_7 ), оскільки ніхто з них не був безпосереднім свідком події, обставини якої стосуються пред`явленого обвинувачення, а їх свідчення лише підтверджують факт перебування ОСОБА_7 в гостях у ОСОБА_23 13 березня 2014 року в період часу до 17-00 год..

Як слідує із змісту вироку, суд першої інстанції проаналізував показання кожного із свідків та належним чином мотивував свій висновок щодо оцінки їх показань, який сумнівів у колегії суддів не викликає. Тому твердження захисника ОСОБА_8 про те, що суд не навів мотиви, за яких прийняв до уваги одні докази та не взяв до уваги інші, є безпідставними та необґрунтованими.

Не наведено захисником ОСОБА_8 доводи про наявність обставин, які, на його переконання, суд повинен був дослідити для підтвердження показань обвинуваченого ОСОБА_7 , про що він зазначав у поданій ним апеляційній скарзі.

Згідно висновку судово-медичного експерта від 05 листопада 2014 року № 405 суд першої інстанції встановив, що у ОСОБА_15 , який поступив на стаціонарне лікування 16 березня 2014 року в Монастириську ЦРКЛ і в подальшому проходив лікування в інших медичних закладах виявлено закриту черепно-мозкову травму, що проявилась у забої головного мозку важкого ступеня, переломом склепіння черепа та крововиливами під оболонки і в мозкову речовину, яка за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. (т.2 а. п.210-216)

За даними дослідженої місцевим судом комісійної судово-медичної експертизи від 18 червня 2015 року № 099, яка також була предметом дослідження судом першої інстанції, утворення зазначених вищевказаних тілесних ушкоджень не виключається за обставин його побиття, наведених свідком ОСОБА_12 під час слідчого експерименту. (т.2 а. п.235-245)

Таким чином, вищенаведеними експертними висновками підтверджено показання свідка ОСОБА_12 про заподіяння ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , що свідчить про їх правдивість та обґрунтованість обвинувачення на підставі цих свідчень.

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції не дослідив усі обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а саме ті, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження та не були досліджені інші докази для підтвердження чи спростування обставин, які мають істотне значення, то жодних аргументованих доводів з цього приводу в апеляційній скарзі ним не наведено. Також під час апеляційного розгляду ним не зазначено, які саме обставини залишились недослідженими і яким чином це вплинуло на вмотивованість вироку.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є доводи захисника ОСОБА_8 про неповноту судового розгляду, яку він пов`язує із зміною обвинувачення в суді, оскільки з матеріалів провадження слідує, що змінюючи обвинувачення ОСОБА_7 було дотримано вимоги ст.338 КПК України і жоден з учасників процесу не висловлював своїх заперечень з цього приводу.

Відповідно до ст.415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Проте, жодної з цих підстав захисником ОСОБА_8 як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, не наведено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції належним чином дослідив докази по справі, дав їм правильну юридичну оцінку і обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 ознак злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Разом з тим, формулюючи обвинувачення, визнане судом доведеним, суд першої інстанції допустився помилки, вказавши в якості кваліфікуючої ознаки за ч.2 ст.121 КК України спричинення психічної хвороби, яка в порядку ст.404 КПК України, підлягає виключенню.

Покарання ОСОБА_7 обрано у відповідності до вимог ст.65-67 КК України, з урахуванням тяжкості скоєного злочину, даних про особу винного та всіх обставин справи, з якої слідує, що останній вчинив злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння і негативно характеризується за місцем свого проживання.

З урахуванням наведених обставин суд першої інстанції обґрунтовано мотивував своє рішення щодо необхідності призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді восьми років шести місяців позбавлення волі повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину та особі винного, узгоджується із санкцією статті обвинувачення і є достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2017 року відносно ОСОБА_7 змінити.
В порядку ст.404 КПК України виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на кваліфікуючу ознаку спричинення психічної хвороби.
В решті вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2017 року відносно ОСОБА_7 - залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2