Справа № 308/7162/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

02.02.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду від 07 листопада 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, не працюючий, з неповною середньою освітою, неодружений, раніше судимий, 08 травня 2015 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч.3 ст.296 та ч.3 ст.185 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст.75 був звільнений від відбування призначеного покарання з випробовуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки.
засуджений за ч.3 ст.296 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 (трьох) роки позбавлення волі.
Зараховано в строк відбування покарання строк в межах кримінального провадження №308/2594/15-к перебування його під вартою з 13.01.2015 року по 07.06.2015 року у відповідності до ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_7 зараховано до остаточно призначеного покарання за сукупністю злочинів частково відбуте покарання за вироком суду від 08.05.2015 року у справі №308/2594/15-к.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання до покарання, призначеного за даним вироком та невідбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.05.2014 року у справі № 308/1596/14-к, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років і 2 (два) місяці позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту його затримання 13 січня 2015 року.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави 184,47 грн. процесуальних витрат за проведення експертизи.
Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим і засуджений за те, що він 04 травня 2014 року близько 16 год. 00 хв., будучи раніше судимий за ч. 1 ст. 296, ч. 3 ст. 185 КК України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в приміщенні належного ФОП ОСОБА_8 магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , викурював цигарку та розпивав пиво в даному приміщенні, на зауваження продавців магазину припинити вищевказані дії, з мотивів явної неповаги до оточуючих, висловлювлювався нецензурною лайкою в бік продавців та клієнтів вказаного магазину. Після чого ОСОБА_7 , вийшовши з даного приміщення на вулицю, продовжував порушувати громадський порядок, а саме з особливою зухвалістю умисно пошкодив металеву урну для сміття, яка знаходилась на прилеглій до магазину території, кидав камінням по вхідним дверям магазину, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_8 в сумі 500,00 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначає про те, що покарання за ч.1 ст.70 КК України йому призначено неправильно, а також просить зарахувати йому на підставі ст.72 КК України строк перебування під вартою з 13 січня 2015 року по день набрання вироком законної сили.
Іншими учасниками судового розгляду апеляції та заперечення не подавались.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, яка зазначила про часткове підтримання апеляції підсудного по зарахування йому в строк покарання періоду перебування під вартою, перевіривши матеріали справи, та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин апелянтом не оспорюються, внаслідок чого вони відповідно до ч.3 ст.349 КПК України апеляційним судом не перевіряються.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за встановлених судом першої інстанції обставин, підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказів.
Фактичні обставини вчинених правопорушень ОСОБА_7 у апеляційній скарзі не оскаржує.
Разом з тим, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 , засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду від 12 травня 2014 року та вироком цього ж суду від 08 травня 2015 року. Розгляд кримінального провадження проведено судом першої інстанції з повним дотриманням вимог ст.349 КПК України та з`ясуванням усіх обставин, відсутності сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого ОСОБА_7 , який повністю визнав свою вину.
З врахуванням зазначених положень кримінального процесуального закону, апеляційний суд, розглядає кримінальне провадження згідно ст.404 КПК України в межах поданої апеляції, без перевірки фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано правильно, і така також ніким із учасників судового розгляду не оспорюється.
Як видно з матеріалів справи, зокрема, зазначених вироків, злочини, а саме хуліганство від 04 травня 2014 року було вчинено ОСОБА_7 до винесення попереднього вироку від 12 травня 2014 року, а крадіжка 10.01.2015 року після постановлення зазначеного вироку, але до винесення вироку від 08 травня 2015 року, який постановлено виконувати самостійно.
Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судам кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК: спочатку за правилами ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч.4 ст.70 КК; потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків.
Однак, як вбачається з вироку щодо ОСОБА_7 від 07 листопада 2016 року суд, в порушення вимог ч.4 ст.70 КК Україн6и та п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» не визначив ОСОБА_7 покарання за кожен злочин, який ним вчинено до постановлення Ужгородським міськрайонним судом вироку від 12 травня 2014 року та необґрунтовано призначив покарання ОСОБА_7 за цей злочин на підставі ст.71 КК України, а відтак неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, як про це обґрунтовано зазначає у своїй апеляційній скарзі обвинувачений.
Тому, з врахуванням наведеного, покарання за злочин, вчинений ОСОБА_7 04 травня 2014 року та покарання призначене за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 12 травня 2014 року підлягають складанню за правилами ч.4 ст.70 КК України, а покарання за злочин, вчинений ним 10 січня 2015 року та покарання, призначене за вироком Ужгородського міськрайонного суду 12 травня 2014 року та від 08 травня 2015 року та за даним вироком за правилами, передбаченими ст.71 КК України.
У відповідності до положень Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, яким внесено зміни в ч.5 ст.72 КК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 положення ч.5 ст.72 КК України та в строк відбуття покарання зарахувати строк перебування його під вартою з 13 січня 2015 року по 02 лютого 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення як два дні позбавлення волі.
За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду до зміни.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково, а вирок Ужгородського міськрайонного суду від 07 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 - змінити.
ОСОБА_7 вважати засудженим за ч.3 ст.296 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі та на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеного за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду від 12 травня 2014 року, ОСОБА_7 призначити 5 (п`ять) років позбавлення волі.
За ч.3 ст.185 КК України ОСОБА_7 вважати засудженим на 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарань за вироком Ужгродського міськрайонного суду від 12 травня 2014 року та вироком Ужгородського міськрайонного суду від 08 травня 2015 року і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк перебування його під вартою з 13 січня 2015 року по 02 лютого 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення як два дні позбавлення волі.
В решті вирок Ужгородського міськрайонного суду від 07 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Судді