У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у судовому засіданні 03 січня 2017 року у м. Києві касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року,
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2016 року клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 задоволено частково та зараховано ОСОБА_4 у строк покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2010 року, яким його засуджено за ст. 94 КК України в редакції 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, строк попереднього ув`язнення з 18 грудня 2000 року по 05 лютого 2002 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року зазначену ухвалу залишено без зміни.
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_4 просить змінити судові рішення та зарахувати у строк покарання строк ув`язнення з 10 квітня 2000 року по 13 квітня 2000 року, з 10 січня 2014 року по 04 лютого 2014 року, з 05 вересня 2014 року по теперішній час.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30 червня 1993 року №3352-ХІІ попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується до підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VІІІ) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі провадиться в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення. У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
З наданих копій судових рішень убачається, що у заяві про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання ОСОБА_4 та його захисник посилались на те, що в період часу з 10 квітня 2000 року по 13 квітня 2000 року ОСОБА_4 був затриманий як адміністративний правопорушник та давав пояснення про обставини вчинення ним злочину як свідок; в період часу з 10 січня 2014 року по 04 лютого 2014 року він, будучи затриманим у зв`язку з розшуком, перебував у Київському слідчому ізоляторі та Дніпропетровському слідчому ізоляторі до етапування до виправної колонії; в період часу з 05 вересня 2014 року по теперішній час його етаповано до Дніпропетровського слідчого ізолятора для ознайомлення з матеріалами справи, крім того, у цей проміжок часу він приймав участь у судових засіданнях за його скаргами на дії та бездіяльність посадових осіб.
Судом встановлено, що датою взяття під варту ОСОБА_4 у справі за обвинуваченням у вчиненні злочину, за яким його засуджено вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2010 року, є 18 грудня 2000 року, і саме з цього часу до 05 лютого 2002 року він був попередньо ув`язнений у слідчому ізоляторі. Тому суд обґрунтовано зарахував цей строк у строк покарання засудженого. Також судом встановлено факт доставки ОСОБА_4 10 квітня 2000 року до районного відділу міліції з приводу скоєння ним адміністративного правопорушення, що не підтверджує його перебування у статусі попередньо ув`язненого.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2010 року щодо ОСОБА_4 набрав законної сили 25 серпня 2011 року. Судом не виявлено даних про перебування ОСОБА_4 в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадженняв межах того самого кримінального провадження, за яким його засуджено, а також інших обставин, зазначених у ч. 5 ст. 72 КК, після набрання вироком законної сили.

Тому доводи у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_4 щодо незарахування йому судом строку попереднього ув`язнення, який підлягає зарахуванню відповідно до вимог закону, є безпідставними.
Аналіз змісту судових рішень не дає підстав вважати, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, з урахуванням статей 412 і 413 КПК.
Отже, з касаційної скарги, наданих копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК,
п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3