Ухвала
іменем україни
08 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
переглянула в судовому засіданні вирок Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Вказаним вироком, залишеним без зміни судом апеляційної інстанції, засуджено

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 71 КК ОСОБА_7 визначено остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Макарівського районного суду Київської області від 08 листопада 2011 року, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Петропавлівська-Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано невинуватим та виправдано за ч. 3 ст. 185 КК України за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у приміщення, вчинене повторно, за наступних обставин.

08 квітня 2014 року, приблизно о 04.00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходячи повз студію, що розташована по АДРЕСА_3 , вирішив проникнути до неї та викрасти чуже майно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 підійшов до вікна студії, що розташована по АДРЕСА_3 , та шляхом розбиття віконного скла, проник до приміщення вказаної студії, яка належить ОСОБА_9 , звідки викрав ноутбук «Asus» вартістю 1000 грн., який належить ОСОБА_9 . У подальшому ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачувалися у тому, що вони 08 квітня 2014 року, в нічний період доби, після вживання спиртних напоїв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходячи повз студію, що розташована по АДРЕСА_3 , вирішили проникнути до неї та викрасти чуже майно. Вступивши в попередню злочинну змову, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 08 квітня 2014 року, приблизно о 04.00 год., діючи узгоджено з ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, підійшли до вікна танцювальної студії, що розташована по АДРЕСА_3 , та шляхом розбиття віконного скла проникли до приміщення вказаної студії, яка належить ОСОБА_9 , звідки викрали ноутбук «Asus» вартістю 1000 грн., який належить ОСОБА_9 . У подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд безпідставно визнав ОСОБА_8 невинуватим та виправдав його за ч. 3 ст. 185 КК, а також при кваліфікації дій ОСОБА_7 необґрунтовано виключив кваліфікуючу ознаку вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб. Вважає, що районний суд не надав належної оцінки доказам у їх сукупності та необґрунтовано прийшов до висновку про недоведеність вчинення злочину ОСОБА_8 . Стверджує, що суд першої інстанції у вироку неповно виклав показання, які надавали обвинувачені, потерпілий та свідки. Зазначає, що досліджені докази підтверджують факт перебування ОСОБА_10 на місці злочину разом з ОСОБА_7 та вчинення ними спільно крадіжки з проникненням до приміщення. Стверджує, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги ст. 419 КПК та не надав оцінки всім доводам апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Звертає увагу, що апеляційним судом було задоволено клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, проте в ході апеляційного розгляду було допитано лише свідка ОСОБА_11 . Посилається на порушення вимог статей 23, 94 КПК.
На касаційну скаргу прокурора надійшли заперечення від захисника ОСОБА_6 у яких вона просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок районного суду та ухвалу апеляційного суду без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи касаційної скарги прокурора та просив її задовольнити, пояснення захисника ОСОБА_6 , яка не підтримала доводи касаційної скарги прокурора, та просила залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК прокурором у касаційній скарзі не оскаржується.

Що стосується висновку суду про виправдання ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні даного злочину, та виключення кваліфікуючої ознаки вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб з обвинувачення ОСОБА_7 , то суд належним чином вмотивував його дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення даного судового рішення.
У відповідності до вимог ст. 374 КПК суд навів у вироку підстави для виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 та зазначив мотиви, з яких відкинув докази обвинувачення.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_8 був виправданий у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, то суд правильно виключив з обвинувачення ОСОБА_7 , яке визнано судом доведеним, таку кваліфікуючу ознаку як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

Перегляд вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку був здійснений відповідно до вимог статей 404407 КПК.

Свій висновок щодо правильності виправдання ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.

При цьому апеляційний суд, дотримавшись положень глави 31 КПК, ретельно перевірив усі доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, які аналогічні за змістом доводам, викладеним у касаційній скарзі, й вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши аргументи, які ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та підтверджують обґрунтованість висновку суду першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, є законною та вмотивованою.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і колегія суддів, оскільки стороною обвинувачення не доведено в законному порядку вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, обвинуваченим ОСОБА_8 і висновки суду у цій частині не спростовані доводами касаційної скарги прокурора. Крім того, такі висновки судів узгоджуються з положеннями статті 62 Конституції України, відповідно до яких обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Посилання у скарзі прокурора на порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону при розгляді апеляційної скарги спростовуються дослідженими та зазначеними у судовому рішенні доказами та матеріалами цього кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Із матеріалів провадження слідує, що судом першої інстанції у повному обсязі були досліджені, в тому числі, докази сторони обвинувачення, які у сукупності з іншими доказами були оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК. Враховуючи положення ч. 3 ст. 404 КПК необхідності повторного дослідження наголошених прокурором у скарзі доказів у суду апеляційної інстанції не було. Крім того, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні докази, якими суд першої інстанції обґрунтував виправдання обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КПК, по іншому не переоцінював, а погодився з оцінкою, яку їм дав суд першої інстанції.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3