Справа № 346/1980/17
Провадження № 1-кп/346/229/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

cекретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Коломия кримінальне провадження про обвинувачення,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, раніше не судимого, на утриманні одна неповнолітня дитина, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.240 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ :
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.240 ч.2 КК України,а саме порушення прав використання надр, а саме у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення.
Кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_4 29 березня 2017 року приблизно о 18.00 год. приїхав екскаватором марки «Orenstein Koppel МН4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1977 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_2 , до родовища корисних копалин загальнодержавного значення, а саме піщано-гравійної сировини - гравію, на правий берег річки Лючка, зокрема на відстані 700 м. від господарства АДРЕСА_1 .

Після цього, обвинувачений ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про відсутність у нього передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення таких робіт, діючи всупереч вимогам чинного законодавства за допомогою ковша екскаватора марки «Orenstein Koppel МН4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення з правого берега річки Лючка, на відстані 700 м. від господарства АДРЕСА_1 , сировини піщано- гравійної - гравію, який, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року № 827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, та без наявності відповідних дозвільних документів навантажив дану сировину на кузов вантажного автомобіля марки КАМАЗ 5511, реєстраційний номер НОМЕР_2 , чим здійснив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення - сировини піщано-гравійної.

Згідно з висновком експерта НДЕКЦ МВС в Івано-Франківській області, зразки грунту відібрані 29.03.2017 у ході огляду місця події, є сильнокарбонатним піщаним грунтом з камінням, тобто піщано-гравійною сумішшю. Зразок грунту, відібраний із ковша екскаватора марки «Orenstein Koppel МН4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зразок грунту відібраний із кузова вантажного автомобіля марки КАМАЗ 5511, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та зразок грунту відібраний із місця безпосереднього видобування співпадають між собою за комплексом ознак і мають спільну родову належність. Зразок піщано-гравійної суміші відібраний із ковша екскаватора марки «Orenstein Koppel МН4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , містить 63,8% гравію та 36,2 % піску. Зразок піщано-гравійної суміші відібраний із кузова вантажного автомобіля марки КАМАЗ 5511, реєстраційний номер НОМЕР_2 , містить 38,6% гравію та 61,4% піску. Зразок піщано-гравійної суміші відібраний із місця безпосереднього видобування містить 46,4% гравію та 53,6% піску.

Свою вину в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав в повному обсязі і пояснив, що він з 2009 року веде будівництво господарської будівлі по місцю свого проживання. Він дійсно 29 березня 2017 року він домовився з власником автомобіля «Камаз» про допомогу заборі піщано-гравійної суміші з берега р.Лючка,що протікає в с.Нижній Вербіж Коломийського району. Після цього ,того ж дня близько 18.00 год. він екскаватором почав видобувати піщано-гравійну суміш ,яку завантажував в автомобіль "Камаз". Через деякий час під`їхали працівники поліції, які почали здійснювати первинні слідчі дії.

У вчиненому кримінальному правопорушенні обвинувачений щиро кається і просить суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченого ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні встановлених судом кримінального правопорушенні повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.

Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і його дії слід кваліфікувати за ст.240 ч.2 КК України, як порушення прав використання надр, а саме у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення.

При обранні міри покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого суд не знаходить.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає його щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, визнання вини в повному обсязі,вперше судиться,позитивна характеристика з місця проживання,на утриманні одна неповнолітня дитина.

Щодо можливості конфіскації автомобіля та екскаватора, які визначені постановою про визнання речовими доказами згідно постанови СВ Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 30.03.2017 року, то суд зазначає наступне.

Стаття 41 Конституції України встановлює непересічний принцип щодо захисту права власності, згідно якого кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч.1); ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним (ч.4); конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ч.6). Норми Конституції є нормами прямої дії.

Категорія власності посідає особливе місце в суспільній свідомості та загалом у суспільному житті. Беззаперечним є положення про те, що тільки в країні, де недоторканість власності не лише декларується, а й гарантована громадянину, можуть бути забезпечені вільний розвиток особистості, інтелектуальної, творчої діяльності, добробут і спокій. Держава зобов`язана забезпечити такий правопорядок шляхом створення ефективного нормативно-правового регулювання відносин власності. Саме визначеність у правовідносинах власності, забезпечення розвитку цих відносин та їх захист дозволяє країні розвиватися в галузі економіці та мати інвестиційну привабливість.

Однак, Основним законом України визначено можливість порушення принципу непорушності права власності конфіскація майна. Розуміючи важливість розвитку правовідносин власності та систематично удосконалюючи нормативно-правові акти щодо гарантування права власності, законодавець, тим не менш, чітко та безапеляційно визначив право держави порушувати дані відносини у певних межах. Більше того, на вимогу Європейського союзу інститут конфіскації майна було доповнено новими видами: спеціальною конфіскацією та конфіскацією майна юридичних осіб.

Конфіскація майна відповідно до ст. 51 КК України є одним із додаткових покарань. Загальна частина КК України доповнена розділом XIV «Інші заходи кримінально-правового характеру»4. У ньому передбачається, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна за умови вчинення злочину у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Тобто застосування спеціальної конфіскації має бути передбачено у санкціях статей Особливої частини КК України.

Статтею 29 Угоди «Договір про Європейський союз» від 07 лютого 1992 встановлено, що без порушення повноважень Європейської Спільноти, Союз має на меті забезпечити громадянам високий рівень безпеки у просторі свободи, безпеки та справедливості через спільні дії держав-членів у сферах поліційної та судової співпраці в кримінальних справах, а також через запобігання расизмові й ксенофобії та боротьбу проти них. Також даною статтею визначено, що на шляху до цієї мети належить запобігати будь-якій, зокрема, організованій злочинності, тероризмові, торгівлі людьми та злочинам проти дітей, незаконній торгівлі наркотиками та зброєю, корупції, шахрайству, та боротися проти цих явищ. Згідно ст. 3 Конвенції Ради Європи «Про відмивання, пошук, арешт та конфіскацію доходів, одержаних злочинним шляхом, та про фінансування тероризму» від 16 травня 2005 року кожна Сторона вживає таких законодавчих та інших заходів, які можуть бути необхідними для того, щоб вона могла конфісковувати знаряддя й засоби злочину та доходи або майно, вартість якого відповідає таким доходам, та відмите майно.

Отже, країни члени Європейського союзу (далі ЄС) чітко визначили застосування конфіскації майна як засіб ефективної боротьби проти міжнародних злочинів в сфері фінансування тероризму, організованої злочинності та корупції, а також засобом попередження цих феноменів. З метою досягнення цієї мети важливо вилучити матеріальні вигоди від злочину з тим, щоб позбавити цих ресурсів злочинців та відшкодувати потерпілим за завдану шкоду.
У відповідності до Конвенції РАДИ ЄВРОПИ про відмивання, пошук, арешт та конфіскацію доходів, одержаних злочинним шляхом, та про фінансування тероризму зазначено,що зокрема кожна Сторона забезпечує свою спроможність здійснювати пошук, відстежувати, визначати, заблоковувати, заарештовувати й конфісковувати майно, законного або незаконного походження, використане або призначене для використання будь-яким чином цілком або частково, для фінансування тероризму, або доходи, одержані в результаті цього злочину, та забезпечити із цією метою співробітництво в якомога більшому обсязі. Тобто європейське законодавство визначає конфіскацію майна виключно щодо вузького кола злочинів,де може бути застосоване конфіскація майна, а саме фінансування тероризму, або доходів, одержаних в результаті цього злочину.
При цьому конфіскація як усього майна, так і конкретного його виду (у розумінні конфіскації окремих видів майна) повинна відповідати закону та не порушувати права особи на власність (право на мирне володіння майном). У ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. закріплено право на мирне володіння майном та його можливі обмеження, що включає в себе, зокрема, умови та випадки правомірного позбавлення власності особи з боку держави, такі як конфіскація та експропріація майна. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), незважаючи на те, що держави мають широкі рамки розсуду при визначенні умов і порядку, за яких приватна особа може бути позбавлена своєї власності, позбавлення останньої, навіть якщо воно має законну мету в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Протоколу № 1 у випадку, коли не була дотримана розумна пропорційність між втручанням у права фізичної особи та інтересами суспільства. Порушення ст. 1 Протоколу № 1 також буде мати місце й у випадку, коли є істотний дисбаланс між тягарем, що довелося понести приватній особі, і цілями інтересів суспільства, які мають на увазі.

У відповідності до ст.17,18 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.1996 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У відповідності до ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
П.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом, а пункт 1 статті 6, стаття 13 Конвенції та стаття 1 Першого протоколу зазначає , що «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів...»
Так,згідно рішення ЄСПЛ у справі «Ніна Іванівна Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р., цей міжнародний судовий орган констатував порушення права на мирне володіння майном, оскільки існування суспільного інтересу, хоч яким би доречним він у цьому випадку був, жодним чином не позбавляє національні органи обов`язку здійснювати конфіскацію виключно з підстав, передбачених законом. Оскільки держава-відповідач так і не надала доказів законності проведеної конфіскації, дії були розцінені як порушення гарантованого ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції права на безперешкодне володіння майном. ЄСПЛ вважає, що конфіскація майна як вид покарання є правомірною лише у тих випадках, коли повністю доведено злочинний характер походження відповідного майна.
Зокрема, у рішенні ЄСПЛ у справі «Ісмаілов проти Росії» зазначається, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення, зокрема недотриманню вимоги щодо внесення відомостей до митної декларації, а не тяжкості будь-якого правопорушення, яке можна припустити (наприклад, відмивання грошей або ухилення від сплати податків), але яке насправді не було доведене. Таким чином, метою конфіскації було не відшкодування майнової шкоди, завданої державі, оскільки вона не зазнала жодних збитків внаслідок невнесення заявником відомостей до митної декларації, а його покарання. Однак у цій справі заявник вже зазнав покарання за контрабанду у виді позбавлення волі з відстроченням виконання вироку та іспитовим строком. Уряд не переконав ЄСПЛ, що основне покарання було недостатнім для досягнення його мети.

Так, у відповідності до Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Андрій Рудемко проти України» , зазначено що: «35. З огляду на принципи, встановлені його практикою (див., наприклад, рішення у справі «Ян та інші проти Німеччини» (Jahn and Others v. Germany) [ВП], №№ 46720/99, 72203/01 і 72552/01, п. 78, ECHR 2005-VI), Суд зазначає, що мало місце втручання у право заявника на майно.
37. Отже, Суд визнає, що втручання у справі заявника становило «позбавлення» майна у значенні другого речення першого пункту ст. 1 Першого протоколу. Тому Суд має визначити, чи було це втручання виправданим відповідно до цього положення.
38. Суд нагадує, що втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (див. згадане вище рішення у справі «Україна-Тюмень» проти України», п. 49).»
У відповідності до Рішення Європейського суду з прав людини по справі «EastAlliance Limited проти України», зазначено : «167.Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу та Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див рішення по справі «Іатрідіс проти Греції»,заява №31107/96 , п.58,ECHR 1999-II. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права, що включає свободу від свавілля.
168.Суд нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою яку прагнуть досягти».
Суд зазначає, що з підписанням Угоди про асоціацію з Європейським Союзом Президентом нашої держави, та ратифікацією її вищим законодавчим органом - Верховною Радою України,- Україна, як держава, яка намагається вступити до європейського співтовариства в якості повноправного члена, повинна поважати в першу чергу право приватної власності всіх і кожного зокрема, як основоположне право особи, оскільки право приватної власності є основним постулатом і наріжним каменем європейських цінностей, непорушним і основою європейської спільноти, якого повинна дотримуватись кожна держава, яка є членом чи асоційованим членом європейської спільноти.
Таким чином, зважаючи на вищевикладене, та оскільки в судовому засіданні не доведено злочинний характер походження відповідного майна, а саме автомобіля КАМАЗ та екскаватора та мобільних телефонів, а також те, що органом досудового слідства не дотримано розумної пропорційності між втручанням у права фізичної особи та інтересами суспільства,що може призвести до порушення ст. 1 Протоколу № 1 і буде мати місце істотний дисбаланс між тягарем, що довелося понести приватній особі, і цілями інтересами суспільства, а також і той факт,що ст.240 ч.2 КК України не містить жодного додаткового покарання у вигляді конфіскації, то дане майно не може підлягати конфіскації. Крім цього, суд зазначає,що обвинувачений несе відповідальність у відповідності до санкції ст.240 ч.2 КК України і відповідно призначення основного покарання згідно цієї статті буде достатнім для досягнення його мети.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100,368 КПК України.

Керуючись ст.ст.373,374,375 КПК України, рішеннями ЄСПЛ у справі «Ніна Іванівна Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р., рішення ЄСПЛ у справі «Ісмаілов проти Росії», рішення Європейського суду з прав людини по справі «Андрій Рудемко проти України», рішення Європейського суду з прав людини по справі «EastAlliance Limited проти України», -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України і призначити покарання - штраф в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,що становить 6800 грн..

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судові витрати за проведення грунтознавчої експертизи 1784 грн.64 коп.

Речові докази екскаватор марки «Orenstein Koppel МН4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1977 року випуску,який зберігається на території Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області повернути власнику ОСОБА_5 , житель АДРЕСА_2 ; автомобіль марки «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1984 року випуску, із металевою сіткою, автомобіль марки «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1987 року випуску, який зберігається на території Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області повернути власнику ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жит. с. Нижній Вербіж,без завантаженої сировини та металевої сітки,

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 віл 03.05.2001; - свідоцтво про реєстрацію машини серії НОМЕР_5 від 02.04.2007 року, які долучено до матеріалів кримінального провадження повернути власникам.

-мобільний телефон марки «Nokia» модель 1172, ІМЕІ 1- НОМЕР_6 , ІМЕІ 2- НОМЕР_7 , з чохлом та 2 сім картками «Київстар» і «МТС України»,який передано на зберігання у кімнату зберігання речових доказів Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області і що належать ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_3 повернути власнику ОСОБА_8 ;

-мобільний телефон марки «Nokia» модель 1011, ІМЕІ НОМЕР_8 , ІМЕІ 2- НОМЕР_9 , з 2 сім картками, оператора «МТС України» та «Base Card»,який передано на зберігання у кімнату зберігання речових доказів Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області і що належать ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_3 повернути власнику ОСОБА_7 ;

-мобільний телефон марки «Nokia» модель 1013, ІМЕІ 1- НОМЕР_10 , ІМЕІ 2- НОМЕР_11 , з 2 сім картками «МТС України» «Діджус», а також із карткою пам`яті ємністю 8 Gb, що на лежать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , який передано на зберігання у кімнату зберігання речових доказів Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області- повернути власнику ОСОБА_4 ;

-зразки піщано-гравійної суміші із ковша екскаватора марки «Orenstein Koppel МН4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1977 року випуску; зразки піщано-гравійної суміші відібраної із кузова автомобіля марки «КАМАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1987 року випуску; зразки піщано-гравійної суміші відібраної із місця безпосереднього видобування суміші поряд із екскаватором ,які передано на зберігання у кімнату зберігання речових доказів Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області ,а також сировину та металеву сітку з автомобіля КАМАЗ - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя ОСОБА_1