Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/79/17-к
Провадження № 1-кп/499/26/17
У Х В А Л А

про повернення обвинувального акту

"06" березня 2017 р. смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої розглянувши у відкритому судовому засіданні в стадії підготовчого судового засідання обвинувальний акт кримінального провадження № 0000067 стосовно обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Березівка, Актюбінського району, Актюбінської області, зареєстрованої: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Дане кримінальне провадження підсудне Іванівському районному суду Одеської області, оскільки викладене в обвинувальному акті діяння вчинено на території Іванівському районному суду Одеської області.

Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається.

Під час підготовчого судового засідання прокурор та обвинувачена вважали за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року (далі - ухвала від 11 лютого 2016 року) обвинувальний акт кримінального провадження № 0000067 було повернуто прокурору для усунення недоліків.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року (далі - ухвала від 11 квітня 2016 року) було відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2016 року (далі - ухвала від 31 травня 2016 року) ухвалу від 11 квітня 2016 року скасовано, а кримінальне провадження направлене прокурору для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Встановивши зазначені обставини, вислухавши думку прокурора та обвинуваченої, дослідивши матеріали справи суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про застосування норм процесуального права, суд виходив з такого.

Обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту (п.5 ч.1 ст.3 КПК України).

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.1, 2 ст.8 КПК України).

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.1, 5 ст.9 КПК України).

Підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення; на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту - мати такі побачення без обмеження їх кількості й тривалості; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату (п. 1, 2, 3 ч.3 ст. 42 КПК України).

Відмова від захисника або його заміна повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування. Така відмова або заміна фіксується у протоколі процесуальної дії (ч.2 ст. 54 КПК України).

Реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування (ч.1, 2 ст.109 КПК України).

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу (ч.4 ст.110 КПК України).

Процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.(ч.1 ст. 116 КПК України).

Обвинувальний акт має містити відомості, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ст. 291 КПК України).

Обвинувальний акт має містити відомості, зокрема розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (п.7 ст. 291 КПК України).

Суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України (п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України).

Застосовуючи зазначенні в ухвалі норми процесуального права, беручи до уваги доводи сторін, повертаючи обвинувальний акт суд виходив з таких мотивів.

Недоліки обвинувального акту, зазначені в ухвали від 11 лютого 2016 року, залишились без належного виправлення, та у повторно наданому акті маються подібні недоліки, тому суд наголошує на такому.

Слід констатувати, що норма п.3 ч.3 ст.314 КПК України надає право суду приймати рішення щодо повернення обвинувального акту прокурору, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам цього Кодексу. При цьому зазначена норма не пов`язує застосування судом такого права з можливим подальшим впливом або відсутністю такого впливу на право обвинуваченого, потерпілого чи на подальший розгляд обвинувального акту.

Таким чином, за нормою п.3 ч.3 ст.314 КПК України право суду на повернення обвинувального акту прокурору обумовлено лише встановленням фактичних обставин не відповідності дій вимогам КПК України, вчинених стороною обвинувачення, в тому числі проведення відповідної процесуальної дії, прийняття процесуального рішення чи їх нездійснення.

Оскільки, відповідність обвинувального акту вимогам КПК України можливо встановити не тільки шляхом перевірки відповідностей, що містяться в обвинувальному акті, а й в результаті здійснення оцінки документів, які повинні додаватись до обвинувального акту (реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки, тощо), тому суд має перевіряти виконання вимог процесуального законодавства, які повинні бути додержанні перед прийняттям рішення про складання обвинувального акту та направлення його до суду.

До обвинувального акту, в порядку визначеному ч. 1 ст. 109, п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України, не додано реєстр матеріалів досудового розслідування (далі Реєстр), який би відповідав вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України.

З положень ст.ст.109, 291 КПК України вбачається, що реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною частиною обвинувального акту, так як додається до обвинувального акту, які надаються до суду разом.

Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен відображати хід і проміжні результати досудового розслідування, використані в розслідуванні джерела доказів, а тому, в ньому обов`язково повинні міститися: в хронологічному порядку дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування її номер, найменування та час проведення (дата і часовий відрізок), зазначення в певній послідовності про прийняті під час досудового розслідування рішення.

Реєстр не містить відомостей про здійснення всіх: процесуальних дій й часу їх проведення, прийнятих процесуальних рішень та їх реквізитів.

Так, всупереч вимогам КПК України, за наявності в Реєстрі процесуальних дії, відомостей про складення протоколу проведення обшуку, подання клопотання про арешт майна, у реєстрі процесуальних рішень відомості щодо постановлення ухвал слідчого судді про проведення обшуку та накладення арешту на майно відсутні.

Також реєстр не містить даних про внесення прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) відомостей про закінчення досудового розслідування, що свідчить про недодержання прокурором положень щодо форми закінчення досудового розслідування, як обов`язкової стадії кримінального провадження.

У цьому контексті слід зазначити, що виходячи з положень п.5 ч.1 ст.3 КПК України досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується направленням до суду обвинувального акта.
Тобто, до направлення обвинувального акту, досудове розслідування триває, а у разі його повернення прокурору досудове розслідування слід вважати таким, що продовжується.
Виходячи з положень ч.1 ст.116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у строки, встановлені цим Кодексом. Отже, після повернення обвинувального акта прокурору починають діяти строки, передбачені ст.219 КПКУкраїни.
З реєстру вбачається, що після постановлення ухвали від 31 травня 2016 року будь-які процесуальні рішення, в тому числі щодо продовження строку досудового розслідування не приймались. Тож обвинувальний акт був складений та направлений до суду вже поза межами строків досудового розслідування, тобто не уповноваженою на те законом особою.
Слід констатувати, що під час проведення процесуальних дій стороною обвинувачення були порушені визначені ч. 3 ст. 42 КПК України права обвинуваченого на захист, так як реєстр, не містить відомостей про відмову останньої від захисника в його присутності.

У цьому контексті Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що ні буква, ні дух ст. 6 Конвенції не захищають особу від відмови за власним бажанням від права на доступ до захисника, гарантуючого справедливий судовий розгляд, і не забороняють особі добровільно відмовитися від свого права на гарантії справедливого судового розгляду при умові, якщо така відмова втілюється відповідним способом, що не допускає двозначності, і з наявністю мінімальних гарантій, співмірних з важливістю такої відмови. Право на захист, в принципі, буде непоправно порушено, якщо показання, отримані під час досудового розслідування без участі адвоката, використовуються вирішальною мірою в подальшому для обвинувачення з метою засудження (рішення від 29 січня 2015 року у справі "А.В. проти України", від 16 грудня 2010 року у справі "Боротюк проти України", від 27 листопада 2008 року у справі "Сальдуз проти Туреччини", від 15 листопада 2012 року в справі "Єрохіна проти України").
Частини 1, 2 ст. 91 КПК України встановлюють обов`язкові обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій обвинуваченої в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі об`єктивної сторони, умислу.

Виходячи з наведеного слід прийти до висновку, що в описово-мотивувальній частині повинно бути повно викладено: обставини справи, як вони були встановлені під час досудового слідства; наявні фактичні дані незаконності здійснення операцій з брухтом пов`язані з розташування пунктів прийому ОСОБА_5 , якому обвинувачена надала земельну ділянку; надання обвинуваченою земельної ділянки для зберігання придбаного металобрухту з власної волі, а не використання її ОСОБА_5 за власним розсудом, як чоловіком обвинуваченої; які конкретно дії вчинила обвинувачена щодо схову металобрухту та організації незаконних пунктів прийому металобрухту (підшукання відповідних приміщень, придбання необхідного обладнання, пошук і прийняття на роботу персоналу, розробка і проведення інших заходів, тощо); перебування у приміщеннях та спорудах розташованих на земельній ділянці незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту; про особу власника земельної ділянки, а не тільки власника будинку яким є обвинувачена; спосіб вчинення злочину, інші його обставини; шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діями обвинуваченої та наслідками, які настали; характер суб`єктивної сторони; місце, час, мотиви злочину.

В обвинувальному акті не зазначені питання співучасті при наявності відомостей, рис спільності дій (бездіяльності) можливих співучасників - обвинуваченої та її чоловіка. Чи діяли вони разом, роблячи кожний свій внесок у вчиненні кримінального правопорушення, За попередньої змови щодо спільності дій та охоплення єдиним умислом їх дій.

Таким чином, з тексту обвинувального акту вбачається лише наявність викладу певних обставин, а не фактичних обставин кримінального правопорушення. Не вказане суб`єктивне відношення обвинуваченої до наслідків кримінального правопорушення, розподіл ролей між нею та чоловіком, не викладений причинний зв`язок між діями обвинуваченої та наслідками, які настали; не розкрита форма вини та обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Отже, з зазначеного та виходячи з практики ЄСПЧ випливає, що обвинувальний акт відносно обвинуваченої не відповідає вище переліченим вимогам КПК України, а тому, на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України, його слід повернути прокурору.

Керуючись ст.ст. 109, 291, 314-315, 369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт кримінального провадження №0000067 стосовно обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 213 КК України повернути прокурору.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1