Код суду 233 Справа № 233/6321/16-к
Вирок
Іменем України
23 лютого 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Суми, українця, громадянина України, який має середньо технічну освіту, розлучений, військовослужбовець, призваний за мобілізацією на особливий період, номер обслуги взводу снайперів військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдат, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №2 від 16.09.2014 року солдата ОСОБА_8 , переведеного з військової частини польова пошта НОМЕР_2 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду номер обслуги взводу снайперів вказаної військової частини.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_8 зобов`язаний дотримуватись Конституції та Законів України, Статутів Збройних Сил України і Військової присяги.
Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 1, ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає проходження військової служби, одним із видів якої є військова служба за призовом під час мобілізації на особливий період.
Згідно з ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути дисциплінованими; беззастережно виконувати накази командирів (начальників). Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Натомість солдат ОСОБА_8 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину проти встановленого порядку несення військової служби.
Так, для виконання завдань за призначенням, 08.11.2014 року особовий склад військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зокрема солдат ОСОБА_8 включені до складу сил та засобів антитерористичної операції з місцем дислокації в АДРЕСА_3 .
Так, будучи військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 призваним на військову службу за мобілізацією на особливий період, солдат ОСОБА_8 діючи умисно, з метою ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи, що своїми діями скоює злочин та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 25.12.2014 року самовільно залишив місце служби - територію базового табору військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, перебуваючи по 03.12.2016 поза розташуванням військової частини за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 та проводячи при цьому службовий час на власний розсуд.
У подальшому, о 15.50 год. 03.12.2016 підозрюваний ОСОБА_8 прибув до органу досудового розслідування - першого відділу військової прокуратури Донецького гарнізону сил антитерористичної операції з щирим каяттям у скоєному злочині та повідомив, що не бажає повертатися до військової частини.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби.
23 лютого 2017 року між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону сил антитерористичної операції майором юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_7 укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з угодою обвинувачений ОСОБА_7 беззастережно визнав свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України у повному обсязі, щиро покаявся у скоєному злочині та активно сприяв розкриттю злочину.
За умовами угоди обвинувачений ОСОБА_7 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні вказаного кримінального правопорушення у судовому провадженні, щиро каятися, активно сприяти розкриттю злочину.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченому ОСОБА_7 , враховуючи обставини справи, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особи винного, який за місцем проходження служби характеризується посередньо, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні непрацездатну матір, в період скоєння злочину безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (в бойових діях), забезпеченні її проведенні захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення АТО на території Донецької області та обставин, що пом`якшують його покарання у вигляді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, зокрема, знаходження його сім`ї в тяжкому матеріальному становищі, беззастережне визнання своєї винуватості, буде призначено покарання за ч. 1 ст. 408 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, а саме з переходом до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч .1 ст. 408 КК України за цей злочину у вигляді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.
Судом встановлено, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що угода про визнання винуватості від 23 лютого 2017 року була укладена в присутності захисника ОСОБА_6 , що відповідає вимогам п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_7 погоджується на призначення узгодженого покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень.
На підставі наведеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.
Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідає загальним засадам призначення покарання.
Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим.
Процесуальні витрати по вказаному кримінальному провадженню - відсутні.
Речові докази у даному кримінальному проваджені відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому у даному кримінальному провадженні не обирався.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України суд,
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону сил антитерористичної операції майором юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_7 від 23 лютого 2017 року.
ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень.
Роз`яснити ОСОБА_7 , що відповідно до ч. 5 ст. 476 КПК України умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1