АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/830/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 621/1803/16-к
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000939 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 23 вересня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , громадянина України, який не працює, із неповною середньою освітою, не одруженого, який проживає в АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) вироком Первомайського районного суду Харківської області від 08.08.2002 року за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, в силу ст. 75 КК України від покарання звільнений з випробуванням на 1 рік; 2) вироком Первомайського районного суду Харківської області від 10.06.2003 року за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців; 3) вироком Первомайського районного суду Харківської області від 29.04.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; 4) вироком Московського районного суду м. Харкова від 12.09.2014 року за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 4 роки, звільнився за закінченням строку покарання 03.02.2016 року
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№27).
Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту взяття під варту, тобто з 10.08.2016 року;
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.
Згідно вироку 9 серпня 2016 року близько 17:00 години в с. Таранівка Зміївського району Харківської області ОСОБА_8 , будучи у стані сп`яніння, перебував на цвинтарі, розташованому по вул. Слобожанській, де у нього виник умисел на відкрите заволодіння майном раніше не знайомого ОСОБА_9 , з яким він зустрівся на території цвинтаря та вжив спиртні напої. В процесі реалізації свого умислу ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 , який знаходився поряд, і наніс йому два удари правим кулаком в обличчя, спричинивши легкі тілесні ушкодження, чим застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я особи, та відкрито викрав належне ОСОБА_9 майно: гроші в сумі 300 грн.; спортивну сумку з особистими речами, мобільним телефоном ТМ «Samsung-duos» моделі SM-J100H/DS (SEK), IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , б/в, в робочому стані, з карткою пам`яті micro SD ТМ «Transcend» 8 GB, вартістю 1047 грн. 08 коп., чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1347 грн. 08 коп.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок районного суду змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з його суворістю та пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що він визнав вину у вчиненому злочині, допомагав у розкритті вчиненого злочину, щиро розкаявся, відшкодував завдану злочином шкоду, має цивільну дружину, яка вагітна, у зв`язку з чим вважає строк призначеного покарання є занадто великим. Крім того, ОСОБА_8 вважав за можливе задоволити апеляційну вимогу його захисника.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок районного суду змінити в частині призначеного покарання, пом`якшити призначене покарання та звільнити обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України. Своє апеляційне прохання захисник обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав вину, розкаявся, характеризується позитивно, має цивільну дружину, яка вагітна, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває. Всі зазначені обставини, на думку захисника ОСОБА_7 , говорять про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе в умовах без ізоляції від суспільства.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги в повному обсязі, заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 про зайву суворість призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за вчинення умисного корисливого тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, а саме відкритого викрадення чужого майна (грабежу) поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом застосування норм ст. 75 або ч. 1 ст. 69 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням та призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у ч. 2 ст. 186 КК України, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданих апеляційних скарг об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а твердження апелянтів, щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання ( арк. 70-71).
На думку колегії суддів, апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, про те, що обвинувачений має цивільну дружину, яка вагітна, та належне дотримання ним процесуальних обов`язків, згідно чинного кримінального процесуального закону під час досудового розслідування та судового розгляду, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого ним злочину та належними підставами для звільнення від відбування покарання з випробуванням, а так само сукупність даних, що посередньо характеризують винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, які були досліджені, встановлені та об`єктивно враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, що підтверджується змістом висновків суду зазначених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку. Зокрема судом належно враховані правові та фактичні обставини, відповідно до яких ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, але до закінчення цього строку знову вчиняв умисні, тяжкі корисливі злочини проти власності. Крім того суд першої інстанції врахував, що останній злочин обвинувачений вчинив протягом першого року після звільнення з місць позбавлення волі.
Отже, апеляційні вимоги ОСОБА_8 та його захисника про застосування судом апеляційної інстанції норм ст.ст. 69, 75 КК України, з урахуванням наведених ними доводів, належить вважати безпідставним, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені ними доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за вчинений обвинуваченим злочин.
При цьому належить взяти до уваги те, що апеляційні доводи апелянтів про щире каяття, пов`язане з визнанням вини, об`єктивним усвідомленням неприпустимості злочинної поведінки в майбутньому, часткове відшкодування шкоди потерпілому шляхом повернення викраденого майна, тобто наявності обставин, що пом`якшують покарання, - належно враховані судом першої інстанції, про що свідчить зміст відповідних висновків у мотивувальній частині вироку, які стосуються об`єктивно встановлених обставин події злочину, кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України, тяжкості вчиненого злочину та об`єктивно досліджених даних про його особу, щодо наявності непогашених судимостей, які суд брав до уваги при призначені покарання у виді позбавлення волі.
Отже, твердження у апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50, 65, 66,67 КК України, призначивши покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі, дотримуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_8 в силу ст. 89 КК України має непогашені судимості, на будь-яких обліках лікарів не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, проживає без реєстрації шлюбу з ОСОБА_10 , яка вагітна, при цьому судом було враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання та обставину, що обтяжує покарання.
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст.75, 69, 69-1 КК України.
Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами апелянтів про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.
Разом з цим, на підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань № 27з 24 вересня 2016 року по 27 квітня 2017 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 23 вересня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахувати у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 24 вересня 2016 року по 27 квітня 2017 року включно, із співвідношення одному дню тримання під вартою відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_4