Справа №585/130/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/447/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 585/130/17 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 квітня 2017 року, якою засудженому ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання ОСОБА_10 щодо зарахування строку попереднього ув`язнення, оскільки положення ч.5 ст.72 КК України розповсюджуються на всі види покарання, в тому числі і на довічне позбавлення волі, і ніяких виключень чи обмежень щодо цього не встановлено. Вказує, що відмова суду першої інстанції в задоволенні клопотання засудженого суттєво впливає на його право щодо помилування після відбуття ним не менше двадцяти п`яти років призначеного покарання.

12.01.2017 до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_10 про зарахування йому в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до ч.5 ст.72 КК України.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.04.2017 у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено. Своє рішення суд вмотивував тим, що правила ч.5 ст.72 КК України розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, а ОСОБА_10 був засуджений до довічного позбавлення волі, яке не має кінцевого строку його відбуття.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи захисника ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 звернувся до міськрайонного суду з клопотанням про зарахування строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за вироком Апеляційного суду Київської області від 18.06.2003, яким він був засуджений за ч.1 ст.115, п.п.9 і 13 ч.2 ст.115, ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що правила ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, в той час як ОСОБА_10 був засуджений до довічного позбавлення волі, яке не має кінцевого строку його відбуття.

Такі висновки суду, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та відповідають вимогам кримінального закону.

Так, згідно ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.51 КК України, до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі види покарань, зокрема: п.11) позбавлення волі на певний строк; п.12) довічне позбавлення волі. При цьому, кримінальний закон розкриває зміст цих покарань в різних його статтях (ст.ст.63 і 64 цього Кодексу) та виокремлює правила щодо їх призначення, що і вказує на те, що довічне позбавлення волі не є законодавчо визнаним різновидом такого виду покарання як позбавлення волі, а навпаки, є окремим видом, який має свій спеціальний порядок та умови його відбування.

В той же час, положення ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015) вказують на строковий вимір покарання, яке підлягає перерахунку, а тому положення цієї статті до покарання у виді довічного позбавлення волі не застосовується, оскільки воно не має строкового виміру.

Крім того, в ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015) зазначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення відбувається тоді, коли особа засуджена до покарання у виді позбавлення волі. У разі ж призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування відбувається шляхом переведення визначеного відповідно до пункту 1 цієї частини строку позбавлення волі в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті, вимоги якої також не поширюються на осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.

Колегія суддів враховує і правову позицію Верховного Суду України у справі № 5-16кс11 від 12.09.2011, згідно якої покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно від нього не можна відрахувати дві третини при призначенні покарання за злочин, у разі якщо його санкцією встановлено покарання у виді довічного позбавлення волі, як це передбачено ч.3 ст.68 КК України, що також вказує на те, що в розумінні ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015) покарання у виді позбавлення волі як строковий вид покарання та довічне позбавлення волі є окремими видами покарань, яке не має строкового виміру, і до якого положення Загальної частини КК України, які містять кількісні критерії, не застосовуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що відбуття певного строку покарання особами, засудженими до довічного позбавлення волі, дає право на помилування, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки в даному випадку відмова у зарахуванні строку попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання ніяким чином не впливає на права, які гарантовані Положенням про порядок здійснення помилування.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є належним чином обґрунтованою та вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 квітня 2017 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4