Справа № 355/1279/16
Провадження № 1-кп/355/48/17
У Х В А Л А
Іменем України
про повернення клопотання про застосування
до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру

12 травня 2017 року Баришівський районний суд Київської області в складі головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю захисника ОСОБА_5

за участю потерпілої ОСОБА_6

за участю представника потерпілої ОСОБА_7

за участю неповнолітньої особи, що скоїла суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_8

за участю законного представника неповнолітньої особи, що скоїла суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_9

за участю представника служби у справах дітей

Баришівської районної державної адміністрації ОСОБА_10

за участю представника ювенальної провенції Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_11

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Баришівка клопотання про застосування виховного характеру до неповнолітнього, який не досяг віку кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000071 від 29.11.2012 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Баришівка Київської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, неодруженого, допризовника, пільгами не користується, проживаючого АДРЕСА_1 , не працюючого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

В с т а н о в и в:
До Баришівського районного суду Київської області надійшло кримінальне провадження з клопотанням відносно неповнолітнього ОСОБА_8 про застосування примусових заходів виховного характеру за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

В поданому клопотанні викладено фактичні обставини суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, вчиненого ОСОБА_8 , його правова кваліфікація наступним чином.

Так, 05 жовтня 2012 року близько 20.00 години по вул. Київський Шлях (Леніна) в смт. Баришівка Київської області, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно справним моторолером "G-MAX RACER YM 50 8A", в порушення п.10.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (далі - ПДР України) відповідно до якого, "водій був зобов`язаний перед початком руху, перестроюванням, будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху" та в порушення п.16.2. ПДР України, згідно з яким "водій на перехресті рівнозначних доріг був зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч", відволікшись від керування, під час руху, транспортного засобу не надав дорогу велосипедисту ОСОБА_6 , яка рухала праворуч, в результаті чого здійснив наїзд на останню.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_6 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 21.08.2013 року №125, у ОСОБА_6 виявлено наступні тілесні ушкодження: відкритий перелом плечової кістки, який утворився від дії тупого твердого предмету, або при ударі об такий, за давністю може відповідати терміну вказаному в постанові, а саме 05.10.2012 року та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №90 від 05.06.2015 року вказано, що виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_6 , враховуючи характер їх та локалізацію, могли утворитися від дії тупого твердого предмету, або при ударі о такий, які могли бути виступаючими частинами рухомих транспортних засобів, з падінням на дорожнє покриття, за умов дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Київській області від 18.05.2015 року №5-01/313, в заданій дорожній ситуації водій моторолера "G-MAX RACER YM 50 8A" ОСОБА_8 , з технічної точки зору, повинен був діяти згідно вимог таких пунктів Правил дорожнього:

п.10.1., тобто перед початком руху та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 16.12., тобто на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч.

В заданій дорожній ситуації водій моторолера "G-MAX RACER YM 50 8A" ОСОБА_8 мав технічну можливість попередити зіткнення з велосипедом "Україна", для чого йому необхідно було виконати вимоги п.п. 10.1. та 16.12. Правил дорожнього руху України, на що в нього не було перешкод технічного характеру.

Таким чином, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки складу злочину, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, але на момент вчинення злочину він не досяг встановленого законом віку для притягнення до кримінальної відповідальності.

Даке провадження підсудне Баришівському районному суду Київської області, підстав для закриття провадження не має.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення прокурору даного клопотання про застосування виховного характеру до неповнолітнього, який не досяг віку кримінальної відповідальності відносно ОСОБА_8 ..

Заслухавши позицію прокурора, яка висловила думку про можливість призначення справи до судового розгляду і відсутність підстав для повернення даного клопотання прокурору, думку потерпілої та представника потерпілої, які погодилися із позицією прокурора, думку особи, що скоїла суспільно-небезпечне діяння Шейка та його представника, які підтримали заявлене захисником клопотання та ознайомившись із поданим клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру та доданими до нього документами суд приходить до наступних висновків.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону про оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Слідчий та прокурор повинні неухильно їх дотримуватися, оскільки невиконання цих вимог, робить юридично нікчемним сам процесуальний документ і зводить нанівець зусилля суду з розв`язання завдань кримінального провадження.

З метою забезпечення дотримання слідчим та прокурором вказаних норм закону, законодавцем надано право суду перед вирішенням питання про призначення справи до судового розгляду перевіряти клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру на предмет відповідності критеріям прийнятності, які викладені в ст. 291 КПК України та у разі встановлення невідповідності закону, повертати його прокурору для усунення недоліків.

У відповідності до вимог КПК України судовий розгляд проводиться не в межах обставин, які прокурор вважає встановленими, а в межах висунутого обвинувачення відповідно до клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, яке є важливим процесуальним документом і основою для захисту неповнолітньої особи в суді.

Згідно положень ч.ч.1,5 ст.499 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом. За відсутності підстав для закриття кримінального провадження прокурор затверджує складене слідчим або самостійно складає клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 292 КПК України, клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру має відповідати вимогам ст.291 КПК України, а також містити інформацію про захід виховного характеру, який пропонується застосувати.

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру повинно містити: виклад фактичних обставин вчиненого суспільно-небезпечного діяння, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію суспільно-небезпечного діяння з посиланням на положення закону і статті(частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Подане клопотання не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України. Так, згідно ч.1 ст.292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про захід виховного характеру, який пропонується застосувати. В свою чергу відповідно до ч.1 ст.291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Згідно п.п.5,9 ч.2 цієї ж статті обвинувальний акт має містити такі відомості як: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; дату та місце його складення та затвердження.

Проте у представленому суду клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_8 у звязку із вчиненням ним суспільно-небезпечного діяння за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, таких вимог Закону в повній мірі не виконано. Зокрема не містить клопотання формулювання обвинувачення, а містить лише виклад фактичних обставин та посилання на ч. 2 ст.286 КК України, у звязку з чим не можливо перевірити відповідність правової кваліфікації та обвинувачення фактично вчиненому неповнолітнім ОСОБА_8 суспільно-небезпечному діянню.

Також не у відповідності до вимог ч.1 ст.292 КПК України, ч.2 ст.105 КК України, викладено інформацію про примусовий захід виховного характеру, який пропонується застосувати. Тобто, у клопотанні зазначено про застосування «щодо неповнолітнього ОСОБА_8 примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог поведінки". Натомість згідно ч.2 ст.105 КК України передбачено як примусовий захід виховного характеру до неповнолітнього обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього. Разом з тим, які саме обмеження і особливі вимоги вважають за необхідне застосувати до неповнолітнього слідчий та прокурор, не зазначили. Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Про право особи на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти неї, говориться в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Матточча проти Італії» від 7 березня 2000 року та 4 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких Суд зауважив: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Матточча проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту». У цьому відношенні, наголосили в ЄСПЛ, обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З наведеного випливає, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього має бути викладено чітко і конкретно. В ньому має бути виписана як об`єктивна, так і суб`єктивна сторона суспільно-небезпечного діяння. Відсутність в клопотанні конкретного формулювання кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від нього, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування ухвали суду.

Питання повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру визначено і в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», в якому вказано, що у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

З огляду на зазначені недоліки, а відтак не відповідність клопотання вищезазначеним вимогам КПК України, на підставі ст.314 того ж Кодексу воно підлягає поверненню прокурору для виконання вимог Закону.

Керуючись ч.2 ст.105 КК України, ст.ст.314, 371,372, 500 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання про застосування виховного характеру до неповнолітнього, який не досяг віку кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000071 від 29.11.2012 року відносно ОСОБА_8 у звязку з вчиненням останнім суспільно-небезпечного діяння за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України повернути прокурору Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Баришівського районного суду ОСОБА_1