справа №619/4340/16-к
провадження №1-кп/619/127/17
Ухвала
іменем України
22 червня 2017 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області у складі
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_4
прокурора - ОСОБА_5
захисника - ОСОБА_6
представника потерпілого - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_8
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болохово Тульської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст.28 ч.2 ст.366 КК України,
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заявив клопотання, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_8 , про повернення обвинувального акту прокурору з наступних підстав. Обвинувальний акт не відповідає вимогам п.3 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки не містить повних відомостей про обвинуваченого та потерпілого. В порушення пункту 5 зазначеної частини статті правова кваліфікація за ч.5 ст.191, ч.2 ст.28 ч.2 ст.366 КК України не відповідає фактичним обставинам, оскільки не встановлено чи є ОСОБА_8 службовою особою та чи є документи, які вказані в обвинувальному акті, офіційними. Викладені фактичні обставини не відповідають правовій кваліфікації дій ОСОБА_8 та обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення. Реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ч.2 ст.109 КПК України. Також обвинувальний акт, який було вручено ОСОБА_8 , не підписаний слідчим.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що відсутність даних про громадянство обвинуваченого не є перешкодою для призначення справи до розгляду, реєстр матеріалів досудового розслідування складено відповідно до вимог закону, клопотання адвоката є затягуванням процесу.
Заслухавши клопотання та думку учасників судового провадження суд дійшов висновку про повернення обвинувального акту прокурору з наступних мотивів.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.
Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення щодо особи унеможливлює якісний і повний її захист.
Наприклад, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».
У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 конвенції».
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом. Разом з цим ч.1 ст.337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.
Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним. Адже відповідно до ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Зокрема, згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.
Обвинувальний акт містить дані про те, що органом досудового розслідування встановлено (а.с.14-22), після цього зазначено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, тобто заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в особливо великому розмірі, вчинене за попередньою змовою групою осіб (а.с.22).
Таким чином, після викладу фактичних обставин справи зазначена правова кваліфікація злочину ч.5 ст.191 КК України, а потім в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України не зазначено формулювання обвинувачення. До того ж, при вказанні правової кваліфікації вказано, що ОСОБА_8 «підозрюється».
Далі по тексту вказано, про те, що органом досудового розслідування встановлено (а.с. 22-26), після цього зазначено, що ОСОБА_8 «підозрюється» у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.366 КК України, тобто службове підроблення, тобто внесення службовою особою недостовірних відомостей до офіційних документів та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене за попередньою змовою групою осіб (а.с.26).
Таким чином, після викладу фактичних обставин справи зазначена правова кваліфікація злочину ч.2 ст.28 ч.2 ст.366 КК України, а потім в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України не зазначено формулювання обвинувачення. До того ж при вказанні правової кваліфікації вказано, що ОСОБА_8 «підозрюється».
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду. (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52, рішення від 25.07.2000 р. у справі «Маточчіа проти Італії» п. 58 та рішення від 20.07.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» п. 34).
Крім того, положеннями п.1 ч.4 ст.291 КПК України передбачено, що до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який є його невід`ємним додатком та, відповідно до вимог ст.109 КПК України, має відповідати вимогам щодо змісту та форми, визначеним в законі, зокрема повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
В порушення вимог ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не відображає повних відомостей про прийняті процесуальні дії та рішення під час досудового розслідування.
У реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутня дата надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, прізвище, ім`я, по-батькові заявника, як це передбачено ч.5 ст.214 КПК України; відсутні відомості про письмове підтвердження сторін кримінального провадження - протилежній стороні факту надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів та відомостей.
Крім того, всупереч вимогам п.1 ч.2 ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не містить відомостей про час проведення більшості процесуальних дій.
У зв`язку з викладеним, прокурором порушені вимоги кримінального процесуального закону, а саме вимоги п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення фактично не висунуто, що унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження та можливість забезпечення справедливого судового розгляду відповідно до Європейської Конвенції з прав людини.
Таким чином, суд дійшов висновку про повернення прокурору обвинувального акту.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314 ч.3 п.3, 392 КПК України, суд -
Повернути прокурору обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст.28 ч.2 ст.366 КК України.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3