АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/151/17 Справа № 202/1702/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря с/з ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0001221 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмухайлівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз по кримінальному провадженню у розмірі 491 грн. 04 коп. та 1227 грн. 60 коп.

Вирішено питання речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_6 , 30 грудня 2015 року приблизно о 19 годині 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем "Renault 19", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_11 , рухався по пр. Слобожанському м. Дніпро, з сторони м. Підгороднього Дніпропетровського району у напрямку вул. Василя Сухомлинського м. Дніпро.
У ході руху на зазначеній ділянці автодороги, обвинувачений ОСОБА_6 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_12 , який перетинав проїзну частину зліва направо відносно його руху і якого він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості руху, аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого в районі опори електропередач №77 на пр.Слобожанському м. Дніпро скоїв передньою правою частиною керованого ним автомобіля "Renault 19", реєстраційний номер НОМЕР_1 наїзд на пішохода ОСОБА_12 .
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_6 порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 2.3б), 12.3 Правил дорожнього руху України, які говорять:
п. 1.3 "Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимогу Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими";
п. 1.5 "Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків";
п. 2.3 "Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі"
п.12.3 "У разі виникнення небезпеки руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди";
Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження: на задній поверхні правого ліктьового суглобу синець, на задній поверхні правого передпліччя, у верхній третині, синець на тлі якого садно; на внутрішній бічній поверхні лівого стегна, у середній третині, синець; на внутрішній бічній поверхні лівого стегна, у нижній третині, синець; на внутрішній бічній поверхні лівої гомілки, у верхній та середній третині, синець; на внутрішній бічній поверхні правої нижньої кінцівки, у проекції правого колінного суглобу, верхньої та середньої третини правої гомілки синець; праворуч закриті переломи 2,3,4,5 ребер, у проекції біля хребтової та лопаткової лінії, без ушкоджень пристінкової плеври; праворуч виявлені переломи 2,3,4,5 ребер, які розташовані у проекції між передньою пахвовою та середньо-ключичною лініями, без ушкодження пристінкової плеври; на задній поверхні лівого стегна, у верхній третині крововилив; на внутрішній бічній поверхні правої гомілки, у верхній третині розташований крововилив. На внутрішній бічній поверхні гомілки, на всьому протязі крововилив; у середній третині малогомілкової кістки, у середній третині, уламковий перелом; у середній третині правої великогомілкової кістки уламковий перелом.
Смерть його наступила від сумісної тупої травми тіла, яка протікала з утворенням крововиливів під оболонки головного мозку, забою головного мозку, набряку головного мозку, закритих численних переломів ребер праворуч, закритих уламкових переломів правої великогомілкової та малогомілкової кісток, крововиливів у товщу м`яких тканин у проекції переломів, м`яких тканин кінцівок та у подальшому клінічному перебігу з розвитком посттравматичного тромбофлебіту глибоких судин правої та лівої гомілки, інфаркту легень і ускладнилася гострою легенево-серцевою недостатністю.
Враховуючи характеристику та розташування виявлених при експертизі трупа тілесних ушкоджень, дані наданої медичної документації, виявлені при експертизі трупа тілесні ушкодження виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди: зіткнення легкового автомобілю з потерпілим.
Враховуючи локалізацію та характеристику виявлених тілесних ушкоджень в момент первинного контакту потерпілий знаходився у вертикальному чи близькому до цього положенні, первинний контакт автомобіля з тілом потерпілого відбувся у ділянку зовнішньої бічної або зовнішньої задньої поверхні правої гомілки, з послідуючим закиданням тіла на капот чи кришку багажника автомобіля і ковзання тіла по них з послідуючим відкиданням тіла з падінням його на шляхове покриття чи грунт.
Виявлені у трупа вищеописані тілесні ушкодження у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню і перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 13 годині 40 хвилин в приміщенні Дніпропетровської центральної районної лікарні, розташованої у м. Дніпро, вул. Холодильна 60.
Не погоджуючись з судовим рішенням обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність його вини у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, правильності кваліфікації його дії, порушує питання про зміну вироку суду та пом`якшення призначеного судом покарання із застосуванням положень ст.75 КК України і зменшенням суми відшкодування моральної шкоди потерпілій за цивільним позовом.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та допущене судом першої інстанції істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Так, на думку обвинуваченого ОСОБА_6 суд при призначенні покарання виходив виключно із позиції потерпілої сторони ОСОБА_9 та не врахував належним чином усіх об`єктивних обставин скоєння злочину, зокрема судом не встановлено та не зазначено у вироку пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин кримінального правопорушення.
Також обвинувачений зазначає, що судом при призначенні покарання належним чином не враховано порушення правил дорожнього руху з боку потерпілого пішохода, адже вони істотно впливають на вину обвинуваченого.
Обвинувачений звертає увагу, що при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 не розглянуто питання відшкодування спричинених збитків з боку страхової компанії, адже автомобіль ОСОБА_6 був належним чином застрахований.
В порушення вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції, на думку обвинуваченого, не обґрунтував належним чином підстави незастосування інших, більш м`яких видів покарання для виправлення та перевиховання ОСОБА_6 , а в резолютивній частині вироку суду відсутнє посилання на порядок отримання копії вироку суду.
В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_10 вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Представник потерпілої спростовує доводи обвинуваченого в частині невідповідності обвинувального акту фактичним обставинам кримінального провадження, що стосується порушень правил дорожнього руху потерпілим, та як наслідок вироку суду, оскільки сторона захисту під час підготовчого судового засідання не порушувала питання щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України.
З приводу стягнення моральної шкоди та можливості залучення страхової компанії до вирішення цивільного позову в рамках кримінального провадження, представник потерпілої зазначає, що закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу задовольнити, вирок суду змінити і пом`якшити призначене судом покарання із застосуванням положень ст.75 КК України та зменшити розмір відшкодування моральної шкоди за цивільним позовом, прокурора ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, а тому просили апеляційну скаргу обвинуваченого не задовольняти, а вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування належними та допустимими доказами, які судом оцінені в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення суду.

Як вбачається з апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України фактично не оспорює, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Перевіряючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзіпро невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Згідно даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який характеризується за місцем роботи та навчання позитивно, працюючого водієм ФОП ОСОБА_13 , раніше не судимого, пом`якшуючих чи обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Також судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 враховано позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка просила призначити останньому найсуворіше покарання.
Таким чином, враховуючи характер вчиненого злочину та його підвищений рівень суспільної небезпеки, винність обвинуваченого хоча у формі необережності, однак настання тяжких суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння смерті іншій особі, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, та інші обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та досягнення інших цілей покарання, можливо, виключно за умови ізоляції ОСОБА_6 від суспільства, і правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі, обравши достатній строк такого покарання, що наближено до мінімального за санкцією закону України про кримінальну відповідальність, та призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки, яке слід вважати законним та обґрунтованим.
Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що обвинувальний акт не відповідає п.5 ч.2 ст.291 КПК України, а як наслідок і не відображення в обвинувальному вироку суду відомостей про порушення правил дорожнього руху пішоходом ОСОБА_12 , що також впливає на фактичні обставини інкриміновано злочину та винність ОСОБА_6 є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами провадження.
Як убачається з матеріалів провадження, а саме журналу судового засідання від 23 березня 2016 року та технічної фіксації на носії інформації диску CD-R, обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду та доручення цивільного позову потерпілої до матеріалів справи.
Тобто жодних клопотання від обвинуваченого ОСОБА_6 під час підготовчого судового засідання в частині невідповідності обвинувального акта положенням ч.2 ст.291 КПК України не надходили.
Судом першої інстанції обґрунтовано не визнано жодних обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, а тому при ухваленні вироку суду порушень вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України не вбачається, та про визнання конкретних пом`якшуючих покарання обставин при призначенні покарання в апеляційній скарзі обвинуваченого не порушується питання.
Порядок отримання вироку суду для учасників кримінального провадження в розумінні положення п.2 ч.4 ст.374 КПК України порушено не було, а не зазначення цієї норми закону України про кримінальну відповідальність у резолютивній частині вироку суду не є наслідком його неправильності.
Згідно ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи заявлений потерпілою цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, прийняв обґрунтоване рішення про необхідність стягнення моральної шкоди із ОСОБА_6 в розмірі 500000 грн., врахувавши вимоги розумності і справедливості, оскільки у судовому засіданні доведено, що саме внаслідок дій обвинуваченого, потерпіла ОСОБА_9 понесла моральні страждання, пов`язані зі смертю брата ОСОБА_12 .

Доводи обвинуваченого про необхідність стягнення від страхової компанії на користь потерпілої в рахунок відшкодування моральної шкоди не відповідає дійсності, оскільки діюче законодавство у сфері цивільних правовідносин надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його.
Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Потерпіла особа вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги, або шляхом звернення до суб`єкта страхування, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування.
У зв`язку з вищевикладеним, відповідні доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в розумінні ст.ст.87, 412 КПК України, які були б підставою для визнання деяких доказів недопустимими або для зміни чи скасування вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст.286 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4