Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/272/17 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.04.2017 року. м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку у м. Кропивницькому кримінальне провадження №1000540 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 11 січня 2017 року.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, маючого неповнолітню дитину, не працюючого, судимого 01.06.2016 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст. 125 КК України до штрафу у розмірі 510 грн.,

визнано винуватим, засуджено та призначено покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком один рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ч.1 п.1,2, ч.2 п.1 ст.76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 621 гривні 26 копійок та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 судові витрати на користь держави за проведення експертиз у розмірі 6615 гривень 50 копійок.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст.100 КПК України.

ВСТАНОВИВ:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я за наступних обставин.

Так, 07.10.2016 року, близько, 05.30 год. ОСОБА_9 прийшов до будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , де проживає його колишня дружина ОСОБА_10 . Скориставшись тим, що ОСОБА_10 перебуває вдома одна, через дах проник до будинку, де на ґрунті довготривалих неприязних відносин, діючи умисно та цілеспрямовано, скориставшись фізичною перевагою над останньою схопив її за воріт одягу та відвів до спальної кімнати. Далі, ОСОБА_9 продовжуючи свої злочинні дії направленні на спричинення тілесних ушкоджень обома руками штовхнув ОСОБА_10 на ліжко та, сівши зверху, наніс останній близько 10 ударів кулаками обох рук по різним частинам обличчя. Далі, у ванній кімнаті, куди пішла потерпіла вмитися від крові, що пішла носом, наніс їй один удар носковою частиною взуття в лівий бік тулубу, від якого ОСОБА_10 впала, а він, скориставшись її безпорадним станом наніс ще близько 10 ударів кулаками обох рук в різні частини обличчя. Потім ОСОБА_9 полімерною мискою наніс, близько 7 ударів по голові ОСОБА_10 та полімерною лійкою наніс останній, близько 4 ударів по різним частинам голови, тулубу, плечах останньої. Для досягнення бажаного результату ОСОБА_9 взяв дерев`яну палицю, якою наніс близько, 4 ударів по тулуб ОСОБА_10 .

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 силоміць перемістив потерпілу до приміщення літньої кухні, розташованої на території домоволодіння АДРЕСА_2 , де взяв сумку зі скляними банками та наніс близько 5 ударів по голові ОСОБА_9 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: а) закритої черепно-мозкової травми: рани в лобно-тім`яній ділянці голови зліва, синців в правій і лівій навколо очних ділянках, рани на верхньому повіці правого ока, синців в ділянці носа, в ділянці верхньої губи і крововиливу на червоній каймі і в слизову оболонку верхньої губи, ран на слизовій оболонці порожнини рота справа і зліва, синців в ділянці лівої вушної раковини по всій поверхні і на правій вушній раковині в верхній третині по передній поверхні, в ділянці підборіддя справа, підшкірних крововиливів в тім`яно-потилично-скроневій ділянці голови справа і в тім`яно-скроневій ділянці голови зліва; б) синців в ділянці шиї по зовнішній боковій поверхні в нижній третині зліва, в верхній третині на рівні щитоподібного хряща зліва, в лівій підщелепній ділянці, в правій підключичній ділянці, на лівому плечовому суглобі по передній поверхні, на правому плечовому суглобі по задній поверхні, на лівому ліктьовому суглобі по задній поверхні, на лівій кисті по тильній поверхні, на правому стегні в середній третині по зовнішній боковій поверхні, на лівому колінному суглобі з зовнішньої сторони, синця і саден в ділянці лівого передпліччя в верхній третині, рани в ділянці нігтьової фаланги 3-го пальця правої кисті по тильній поверхні, які, відповідно висновку судово-медичної експертизи № 90 від 15.11.2016 року , відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та призначити покарання у виді громадських робіт. Крім того, змінити оскаржуваний вирок в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_10 , з врахуванням того, що цивільним відповідачем ОСОБА_9 повністю відшкодовані причинені їй матеріальні збитки в розмірі 2660 грн.63 коп., стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_9 на користь цивільного позивача ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що суд не віднісся критично до показів самої потерпілої в ставленні обвинуваченого по відношенню неї, коли вона знаходилась на лікуванні в лікарні. Потерпіла намагається в певній мірі очорнити свого бувшого чоловіка в тій конфліктній ситуації в якій в певній мірі була і її вина в тому, що своєю поведінкою вона спровокувала на вказані дії обвинуваченого, який щиро розкаюється в тому, що не зумів стриматись і здійснив її побиття. Потерпіла надаючи покази в суді вказала, що після її побиття та знаходження в лікарні обвинувачений ОСОБА_9 взагалі не цікавився її станом здоров`я, не відвідував її в лікарні, що спростовується як показами обвинуваченого ОСОБА_9 так і рідної сестри потерпілої ОСОБА_11 , допитаної в суді в якості свідка, яка пояснила, що дійсно після вказаного, коли потерпіла знаходилась в реанімаційному відділенні районної лікарні біля неї перебував обвинувачений ОСОБА_9 , який неодноразово намагався передати гроші на лікування потерпілої коли та знаходилась на лікуванні в лікарні, від отримання яких та відмовилась. Коли обвинувачений ОСОБА_9 через дітей намагався передати гроші в розмірі 2000 грн. потерпілій, старша сестра потерпілої ОСОБА_12 заборонила дітям брати гроші у свого батька для передачі своїй матері на її лікування. Вказав, що після розлучення з обвинуваченим ОСОБА_9 потерпіла ОСОБА_10 закрила будинок і в невідомому для обвинуваченого напрямку виїхала за межі свого постійного місця проживання в с. Вищі Верещаки, Олександрівського району, позбавляючи обвинуваченого можливості здійснити матеріальне відшкодування витрат, які понесла потерпіла під час лікування та незаконно позбавивши можливості спілкуватись дитини з батьком. Після отримання цивільного позову та підрахування коштів, які згідно наданих потерпілою квитанцій на придбання ліків та медичних препаратів, вартість яких становила 2660 грн.63 коп., обвинувачений зразу ж після з`ясування куди можна перерахувати кошти, щоб їх отримала потерпіла, їх перерахував, а тому не зрозуміло з яких підстав Олександрівський районний суд зависив витрати на придбання медикаментів на значно вищу суму, яку визначив у розмірі 3281 грн.89 коп. Зазначив, що не дивлячись на те, що внаслідок протиправних дій його підзахисного ОСОБА_9 з нього повинно бути стягненим моральне відшкодування потерпілій, але стягнення яке в даному випадку становить 10 000 грн. явно завищено і підлягає зменшенню. Вказав, що судом не було встановлено обтяжуючих вину обставин та було вказано на такі пом`якшуючі вину обставини як повне визнання своєї вини та щире каяття, позитивну характеристику з останнього місця роботи, знаходження на утриманні малолітньої дитини, майже повне відшкодування заподіяних матеріальних збитків потерпілій, щире каяття перед потерпілою та прохання до потерпілої вибачити його за протиправні дії, яких він більше ніколи не здійснить, а тому вважає, що немає необхідності до обвинуваченого ОСОБА_9 застосовувати таку міру покарання як обмеження волі. Зазначив, що прокурор в судовому засіданні вказав, що по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_9 можливо застосувати міру покарання не пов`язану з ізоляцією від суспільства і для виправлення і перевиховання якого достатньо такої міри покарання як громадські роботи. Але суд, без врахуванням вище викладеного, допустив порушення вимог ст.414 КПК України та призначив покарання, яке є несправедливим через свою суворість з врахуванням обставин скоєного правопорушення та особистості обвинуваченого ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 які просили задовольнити подану апеляцію, прокурора який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника, представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 яка просила в апеляційній скарзі захисника відмовити, вирок суду першої інстанції залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні та правильність кваліфікації у колегії суддів сумнівів не викликає.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи учасниками процесу не оспорюються, колегія суддів вирок суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Отже, оцінивши по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про доведеність пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст. 125 КК України, винність ОСОБА_9 у вчиненні та правильної кваліфікації його дій, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий 01.06.2016 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу у розмірі 510 грн. за нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , перебував у шлюбі з потерпілою з 15.07.1995 року по 25.03.2016 рік, від якого мають двох дітей, хворіє на гіпертонічні хворобу, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває і за допомогою не звертався, по місцю колишньої роботи характеризується позитивно, а по місцю проживання негативно - до сільської ради на нього надходили скарги від дружини за вчинення вдома скандалів та бійок, на даний час він проживає сам, перебуває на обліку в Олександрівському ВП як «сімейний насильник» - 27.01.2016 року за складеним протоколом за ч.1 ст.173-2 КУпАП до нього застосовувались громадські роботи (том 2 а.с.130-153,157-159 ).

Врахував обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, а також відсутність обтяжуючих обставин та призначив покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України, яке на переконання колегії суддів є обґрунтованим, і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

За таких підстав, доводи захисту, щодо суворості призначеного судом першої інстанції покарання є безпідставними.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника ОСОБА_8 щодо неврахування судом першої інстанції поведінки потерпілої, яка спровокувала обвинуваченого на вчинення даного кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_9 перебував у шлюбі з потерпілою з 15.07.1995 року по 25.03.2016 рік, раніше судимий 01.06.2016 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу у розмірі 510 грн. за нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , перебуває на обліку в Олександрівському ВП як «сімейний насильник» - 27.01.2016 року за складеним протоколом за ч.1 ст.173-2 КУпАП до нього застосовувались громадські роботи. Тобто обвинувачений належних висновків після останньої судимості для себе не зробив, на шлях виправлення не став, що в повній мірі враховано судом першої інстанції при призначенні покарання.

Доводи захисту щодо неправильного вирішення судом першої інстанції цивільного позову є необґрунтованими та безпідставними, оскільки потерпілою заявлений цивільний позов в якому матеріальна шкода становить 3281 грн. 89 коп., що відповідає доданим до цивільного позову чекам (Т. 1 а.с. 50-62). Разом з тим, обвинуваченим ОСОБА_9 на ім`я потерпілої перераховано кошти в сумі 2660,63 грн., що підтверджується оригіналом квитанції, наявної в матеріалах кримінального провадження ( Т.1 а.с. 92), що враховано судом першої інстанції.

Крім того, у відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (п. 1 ч. 2). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній собі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (заподіяння шкоди ушкодженням здоров`я).

Також, на думку колегії суддів, не є надмірним призначене судом першої інстанції відшкодування обвинуваченим ОСОБА_9 на користь потерпілої моральної шкоди, оскільки обвинуваченим потерпілій було заподіяно, відповідно висновку судово-медичної експертизи № 90 від 15.11.2016 року, легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Нанесення побоїв тривало значний проміжок часу до 2-х годин, значну кількість ударів більше 40, у тому числі підручними засобами - мискою, лійкою, палицею, сумкою з порожніми банками. Вказаний характер ударів ніс спосіб знущання та болючість їх нанесення. Значна кількість ударів була нанесена в область обличчя , внаслідок чого зовнішній вигляд потерпілої мав не естетичний вигляд до її одужання, за що їй було соромно та дискомфортно у загальних місцях. Отже терпіла моральні страждання в результаті вчиненого стосовно неї кримінального правопорушення.

Крім того, потерпіла лікувалася в Олександрівській ЦРЛ, потребувала коштів на придбання медикаментів, що вимагало вжиття додаткових зусиль. Змінила звичний спосіб життя - виїхала з рідного села до м. Кропивницький, щоб уникнути зустрічей та спілкування з обвинуваченим, що в повній мірі також враховано судом першої інстанції.

Тому, на переконання колегії суддів районний суд правильно вирішив заявлений цивільний позов, при цьому обґрунтував та мотивував стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої відповідних сум у відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 відсутні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 11 січня 2017 року стосовно ОСОБА_9 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженому, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4