Провадження № 1-кп/744/34/2017
Єдиний унікальний № 744/491/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року Семенівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області кримінальне провадження за обвинувальним актом за номером Єдиного реєстру досудових розслідувань 0000086 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Сабунди Кургальжинського району Целіноградської області Республіки Казахстан, казаха, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого 16 вересня 2016 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України до покарання у виді 120 годин громадських робіт, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:
Згідно складеного за результатами досудового розслідування слідчим та затвердженого прокурором обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 15 березня 2017 року приблизно о 08 годині 00 хвилин, перебуваючи в будинку ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на викрадення чужого майна, з корисливим мотивом та метою, користуючись відсутністю господарки, повторно таємно викрав чавунну пічну плиту, вартість якої відповідно до висновку експерта № 460 від 27 квітня 2017 року складає 300 гривень, і, утримуючи при собі викрадене майно, місце скоєння кримінального правопорушення залишив, отримавши реальну можливість розпоряджатися та користуватись викраденим майном на власний розсуд, завдавши тим самим потерпілій ОСОБА_4 майнової шкоди на вказану суму. Внаслідок цього сторона обвинувачення вважає, що дії ОСОБА_5 підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, тобто як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Під час досудового розслідування стосовно наведеного діяння між потерпілою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була укладена угода про примирення, датована 24 травня 2017 року, яка разом зі згаданим обвинувальним актом надіслана до суду для розгляду.

За угодою сторонами угоди визначене узгоджене покарання, на яке погодився ОСОБА_5 , за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України із застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України у ході судового провадження на підставі угоди суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

З наведеного вище запропонованого до затвердження судом за угодою покарання убачається, що сторони, узгодивши покарання, спрямували свої домовленості за угодою винятково на задоволення приватних інтересів сторін щодо пом`якшення покарання обвинуваченому через фактичне відшкодування збитків потерпілій й не врахували, що обвинувачений за даними обвинувального акту нещодавно, а саме 16 вересня 2016 року, вже був судимий за умисний корисливий злочин із призначенням покарання у виді громадських робіт і відбуття цього покарання своєї домінантної мети виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів, обумовленої ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України, здебільшого не досягло, оскільки обвинувачений невдовзі, 15 березня 2017 року, знов вчинив умисне корисливе діяння, за яке сторонами угоди йому визначено знов до відбуття ті ж громадські роботи.

Більш цього, сторонами угоди запропоновано призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України, однак всупереч роз`ясненням, викладеним у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (зі змінами і доповненнями), які суд вважає правильними, не наведено посилання на конкретну частину ст. 69 Кримінального кодексу України, адже згадана стаття має дві частини, які визначають як можливість призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, так і перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, чи непризначення обов`язкового додаткового покарання. В угоді зовсім не наведено які саме обставини кримінального провадження або дані про особу обвинуваченого сторонами визнаються такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Разом з тим, правова кваліфікація діяння обвинуваченого у кримінальному провадженні є вочевидь сумнівною, позаяк за повідомленням про підозру від 22 травня 2017 року ОСОБА_5 слідчим СВ Семенівського відділення поліції Новгород-Сіверського відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 підозрюється за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України й поряд з цим у повідомленні про підозру дії ОСОБА_5 цим же слідчим ОСОБА_6 тут же кваліфікуються за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України. Натомість обвинувальний акт містить кваліфікацію діяння ОСОБА_5 слідчим ОСОБА_6 вже за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України. Однак, суд переконаний, що правова кваліфікація кримінального правопорушення, не зважаючи на нетотожність понять «підозра» й «обвинувачення» (сутність різниці викладена у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16), як у повідомленні про підозру, так і в обвинувальному акті повинна бути однаковою.

Таким чином, розглядувана угода про примирення не може бути затверджена, адже її положення відносно покарання обвинуваченого явно не відповідає інтересам суспільства, через що кримінальне провадження, в котрому укладена ця угода, підлягає поверненню прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для продовження досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:
У затвердженні угоди про примирення від 24 травня 2017 року, укладеної в місті Семенівка Чернігівської області між потерпілою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо діяння, відповідальність за яке встановлена ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, відмовити.

Кримінальне провадження за обвинувальним актом за номером Єдиного реєстру досудових розслідувань 0000086 щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, повернути заступнику керівника Менської місцевої прокуратури Чернігівської області раднику юстиції ОСОБА_7 для продовження досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1