Справа № 333/7515/16-к
Провадження № 1-кп/333/154/17
УХВАЛА
Іменем України
30 січня 2017 року м. Запоріжжя
Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі колегії суддів:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участі секретаря: ОСОБА_4 ,
прокурора: ОСОБА_5 ,

захисників обвинуваченого: ОСОБА_6
ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_9 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, українця, одруженого, не працюючомго, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,раніше не судимого,
у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.1 ст.14, п.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України;
ВСТАНОВИВ:
До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням його у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.1 ст.14, п.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки обвинуваченого та його захисника про отримання копій вказаних документів.
30.01.2017 року прокурор під час проведення судового підготовчого засідання просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, який провести у відкритому судовому засіданні, колегією суддів, за участю обвинуваченого, його захисників та потерпілої. Під час досудового розслідування, на думку прокурора, були дотримані усі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачається.
Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисники у підготовчому судовому засіданні також погодилися з позицією прокурора щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду та кола осіб, які будуть приймати участь у судовому провадженні.
Заслухавши думки прокурора, обвинуваченого та його захисників, потерпілої, дослідивши обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо останній не відповідає вимогам КПК України.
Частиною 4 статті 110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Відповідно з вимогами п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно з положеннями п.«а» ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною згідно з Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення, висунутого проти нього.
Тобто, обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення.
Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на критерії, яким має відповідати обвинувальний акт у кримінальному провадженні.
В рішенні від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України» Суд зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).
В рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» Суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч.3 ст.6 Конвенції.
В рішенні від 09 жовтня 2008 року у справі «Абрамян проти Росії» Суд зазначив, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.
В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України, суд має розглядати провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Враховуючи вищевикладене, обвинувальний акт, який містить формулювання обвинувачення, повинний відображати всі елементи складу злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Колегія суддів вважає, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_9 відсутнє належне формулювання обвинувачення, а викладені лише фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. При цьому, у вказаному акті не зазначені всі елементи інкримінованого ОСОБА_9 правопорушення.
Так, у обвинувальному акті зазначено, що на початку листопада 2016 року, ОСОБА_9 , знаходячись в місті Чернівці, маючи прямий умисел на незаконне носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї та бойових припасів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, у невстановленої слідством особи, за невстановлених слідством обставин придбав пістолет «SUPERPP», який, відповідно до висновку експерта № 550-3 від 09.11.2016 є гладкоствольною переробленою ( видалена заглушка з каналу ствола саморобним способом) вогнепальною зброєю, заводський № НОМЕР_1 , калібру 7 мм роздільного спорядження: патронник споряджається холостим патроном калібру 9 мм РА, картеч досилається шомполом з боку дульної частини ( можливе використання доопрацьованих холостих патронів калібру 9 мм Р.А.К., споряджених картеччю саморобним способом), який придатний до виробництва пострілів; 2 патрони з маркуванням «ТЕРЕН-3 -9 mmPA, не є боєприпасами, являються травматичними патронами несмертельної дії калібру 9 mmPA, призначеними для використання травматичними пістолетами відповідного калібру, виготовлені промисловим способом, придатні для здійснення пострілів, 1 патрон з маркуванням « UMA - 9mmP.A. Knall» являється боєприпасам, виготовлений саморобним способом з використанням капсульованої гільзи, бездимного пороху та гумової кулі діаметром 9,5 мм, призначений для використання травматичними пістолетами калібру 9 мм, P.A., придатний до здійснення до здійснення пострілу, які 08.11.2016, були вилучені у ОСОБА_9 співробітниками поліції в ході огляду місця події, біля будинку № 10 по вулиці Нагнибіди в місті Запоріжжя.
По даному епізоду злочинної діяльності дії ОСОБА_9 слідчий кваліфікував як скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України за ознаками носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Обвинувачення, згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Зазначені обставини, відповідно до приписів ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Під носінням зброї, бойових припасів розуміти дії по їх переміщенню, транспортуванню винною особою безпосередньо при собі (в руках, в одежі, сумках, спеціальних футлярах, в транспортному засобі тощо) за умови можливості їх швидкого використання здійснення пострілів. Зберігання це дії, пов`язані з володінням незалежно від його тривалості вказаними предметами, які знаходяться не при винній особі, а у вибраному і відомому їй місці. До придбання належать дії, які полягають в сплатному чи безоплатному набутті відповідних предметів будь-яким способом купівлі, обміну, одержання як плата за виконану роботу чи надані послуги, привласнення знайденого, одержання в подарунок чи як відшкодування боргу тощо.
Слідчим в обвинувальному акті вказано лише, що ОСОБА_9 у невстановленої слідством особи, за невстановлених слідством обставин придбав пістолет «SUPERPP», який, є гладкоствольною переробленою вогнепальною зброєю, 2 патрони з маркуванням «ТЕРЕН-3» - НОМЕР_2 , які не є боєприпасами та 1 патрон з маркуванням «UMA - 9mmP.A. Knall», який являється боєприпасам, виготовлений саморобним способом, які 08.11.2016 року були вилучені у ОСОБА_9 співробітниками поліції в ході огляду місця події, біля будинку АДРЕСА_3 .
Органами досудового розслідування не встановлено місце, дата або період і спосіб носіння ОСОБА_9 зброї та бойового припасу. Також, слідчим не встановлено час початку та місце зберігання зброї та бойового припасу.
Таким чином, на думку колегії суддів, у формулюванні обвинувачення ОСОБА_9 не розкрита об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за кваліфікуючими ознаками «носіння» та «зберігання». Взагалі, в формулюванні обвинувачення слідчим не зазначено жодних обставин носіння та зберігання зброї та бойового припасу.
Крім того, слідчий у формулюванні обвинувачення не зрозуміло навіщо описує придбання ОСОБА_9 2 патронів з маркуванням «ТЕРЕН-3 -9 mmPA, які не є боєприпасами, а являються травматичними патронами несмертельної дії калібру 9 mmPA, призначеними для використання травматичними пістолетами відповідного калібру, виготовлені промисловим способом, придатні для здійснення пострілів. Тобто, з такого формулювання обвинувачення не вбачається чи слідчий відніс вказані патрони до боєприпасів, чи слідчий вирішив у повному обсязі переписати висновки судової балістичної експертизи.
Також, дії ОСОБА_9 слідчий кваліфікував за ч.1 ст.14. п. 6 ч.2 ст.115 КК України за ознаками готування до вчинення вбивства, тобто умисного протиправного спричинення смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів. Водночас, при формулюванні обвинувачення орган досудового розслідування зазначив: «…на початку листопада 2016 року, ОСОБА_9 , знаходячись в місті Чернівці, діючи з прямим умислом, розробив злочинний план, що включав вбивство та заволодіння майном, яке належало його матері - ОСОБА_8 та його вітчиму ОСОБА_10 , за місцем мешкання останніх: АДРЕСА_4 ». В даному випадку, слідчий, описуючи злочинний план ОСОБА_9 , вказав, що він включав вбивство та заволодіння майном та не конкретизував саме кого планував вбити обвинувачений: батька, матір чи обох відразу. Якщо планувалося вбивство двох осіб, то дії обвинуваченого необхідно було б кваліфікувати за злочином, передбаченим ч.1 ст.14 п.1 ч.2 ст.115 КК України. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», умисне позбавлення життя двох або більше осіб кваліфікується за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК за умови, що їх
убивство охоплювалось єдиним умислом винного. Для такої кваліфікації не має значення, яким мотивом керувався винний і чи був він однаковим при позбавленні життя кожного з потерпілих. Якщо ці мотиви передбачені як кваліфікуючі ознаки, дії винного додатково кваліфікуються і за відповідними пунктами ч. 2 ст. 115 КК.
Крім того, зазначаючи про план обвинуваченого, слідчий вказав про план на скоєння двох злочинів (вбивства та заволодінням майном), тобто орган досудового розслідування не конкретизував до яких саме злочинів готувався ОСОБА_9 : до вбивства та розбою чи до вбивства з корисливою метою.
Враховуючи, що слідчим зазначено про умисел ОСОБА_9 на заволодіння майном, яке належало його матері - ОСОБА_8 та його вітчиму ОСОБА_10 не зрозумілим є факт отримання правового статусу потерпілого лише матір`ю обвинуваченого в обвинувальному акті. Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування дійсно вітчим обвинуваченого ОСОБА_11 є свідком.
У формулюванні обвинувачення вказано, що «…08.11.2016 року ОСОБА_9 був виявлений співробітниками поліції під час готування до вчинення злочину». З вказаного речення не зрозумілим є факт чи припинили працівники поліції злочин, до якого готувався ОСОБА_9 , чи останній добровільно відмовився від доведення злочину до кінця, так як ця обставина суттєво впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_9 (ст.17 КК України).
Також, в обвинувальному акті вказано, що в порядку ст.ст. 48, 52 КПК України підозрюваному ОСОБА_12 у якості захисника залучено адвоката ОСОБА_13 , хоча підозрюваний у цьому кримінальному провадженні є ОСОБА_9 .
Викладене свідчить про порушення права обвинуваченого на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Відсутність чіткого та конкретного формулювання обвинувачення ОСОБА_9 із зазначенням всіх складових, передбачених ч.2 ст. 291 КПК України, порушує його право на захист, перешкоджає суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження та виправити вказані порушення під час судового розгляду.
Зазначені обставини вказують на невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та унеможливлюють призначити судовий розгляд по даному кримінальному провадженню, тому обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Керуючись ст.ст. 3, 91, 109, 110, 283, 291, 314, 372 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИВ:
Повернути обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 , за обвинуваченням його у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України прокурору Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 , як такий, що не відповідає вимогами КПК України.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Запорізькій області шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3