Справа № 461/7987/16-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.05.2017

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

інспектора з ювенальної

превенції ОСОБА_9

представника відділу у справах

дітей Залізничної районної адміністрації

Львівської міської ради ОСОБА_10

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження №0004711 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Пустомити Львівської області, учня Львівського вищого професійного училища торгівлі та сфери послуг, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2016 року, в період часу з 20 години 18 хвилин по 20 годину 22 хвилини, неповнолітній ОСОБА_6 перебував біля адміністративної будівлі Галицького ВП ГУ НП у Львівській області, що за адресою: м. Львів, вул. Мартовича, 3. Під час виходу із приміщення вказаного відділу поліції, діючи умисно, в громадському місці почав виражатись нецензурною лексикою до інспектора 1 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_4 та інспектора 1 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_5 , які перебували у форменому одязі та при виконанні завдань із забезпечення публічної безпеки і порядку в публічних місцях, відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію». На законні вимоги працівників поліції щодо припинення протиправної поведінки ОСОБА_6 не реагував, поводив себе агресивно, безпричинно неодноразово голосно лаявся, застосовуючи при цьому ненормативну лексику в бік працівників поліції, шарпав інспекторів поліції Управління патрульної поліції м. Львова лейтенантів поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за формений одяг.

В подальшому, продовжуючи свої протиправні дії, діючи умисно, усвідомлюючи те, що інспектори Управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є працівниками правоохоронного органу, та перебувають при виконанні завдань із забезпечення публічної безпеки і порядку в публічних місцях відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», наніс інспектору 1 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_4 удар ногою у лівий колінний суглоб, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому стегні, які відносяться до легкого тілесного ушкодження та інспектору 1 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_5 удари по правій руці, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді садна на правій кисті, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_6 при допиті в судовому засіданні не визнав себе винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України. Показав, що інкримінованих йому злочинів не здійснював. Пояснив, що 18 жовтня 2016 року близько 13 год. 30 хв. він, разом з друзями, відмічали здачу екзаменів в одному із закладів харчування в центрі міста Львова. Алкоголь у цей день не вживав. Коли вийшов у двір закладу, близько 15 години, приїхала охорона, а через 10 хв. поліція. З невідомих для нього причин працівники охорони повідомили, що він затриманий та примусово повезли його в Галицький відділ поліції. Наголосив, що на автомобілі, в якому його доставляли у відділ поліції, був напис «охорона». У відділку поліції обвинуваченому сказали дзвонити мамі, однак у телефоні не було сім-картки. Згодом він знайшов останню. Коли у відділ поліції приїхала мама обвинуваченого, він розповідав їй про події того дня. До них підійшли працівники поліції, які вимагали вибачень від обвинуваченого. ОСОБА_6 відповідав, що йому немає за що вибачатись. Тоді працівники поліції кинули обвинуваченого на землю. Згодом потягли його за одяг (капюшон) в приміщення відділу поліції. Спецзасоби не застосовувались. Всі події відбувались близько 15 хвилин. Пояснив, що працівників поліції за одяг не шарпав, жодних ударів не завдавав, образливих жестів не вчиняв, ненормативну лексику в їхню адресу не вживав. Зазначив, що міг неумисно їх зачепити, коли намагався встати. У відділі поліції загалом обвинувачений був близько 4-5 годин, пояснень у нього не відбирали, профілактичної роботи з ним не проводили.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_6 своєї вини, його винуватість у визначеному судом обсязі повністю підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, а саме:
- показаннями допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_4 , яка пояснила, що 18 жовтня 2016 року поступив виклик про бійку у закладі «П`яльня». Коли прибули за викликом, побачили групу осіб, серед яких був ОСОБА_6 . Адміністратор закладу вказав, що обвинувачений ОСОБА_6 пошкодив майно закладу. На пропозицію потерпілої пройти в салон автомобіля з метою доставки у відділ поліції, обвинувачений відмовився. Висловлювався нецензурною лайкою, законні вимоги працівника поліції не виконував. У Галицькому відділі поліції ГУ НП у Львівській області обвинувачений поводив себе агресивно, висловлювався нецензурною лайкою, номери телефонів батьків відмовився давати, дзвонити до них не просив. З приїздом матері при виході з відділу поліції, ОСОБА_6 знову почав нецензурно лаятись в сторону потерпілих. Потерпілі попросили його припинити лаятись та вибачитись, на що обвинувачений відмовився це зробити. Потерпіла ОСОБА_4 вказала, що ОСОБА_6 відмовився пройти у відділок поліції, впирався, почав шарпати її та потерпілого ОСОБА_5 за форму, ударив ногою її в коліно. З поведінки ОСОБА_6 зробила висновок, що він умисно вдарив її в ногу. Згодом вона звернулася за медичною допомогою в лікарню та їй зафіксували забій колінного суглобу.

- показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 , який пояснив, що патрулюючи в місті Львові в 2016 році, день і місяць точно не пам`ятає, отримав виклик від чергового про конфлікт. Прибув за вказаною адресою в кафе «П`яльня» на службовому автомобілі. Адміністратор кафе повідомив, що у закладі знаходяться особи, які розпивали алкоголь, що принесли з собою, на зауваження адміністрації закладу вчинили конфлікт. Адміністратор вказав на чотирьох осіб, серед яких був ОСОБА_6 . Обвинувачений ОСОБА_6 був в стані алкогольного сп`яніння, не міг чітко пояснити причин своєї поведінки, вів себе неадекватно, висловлювався нецензурною лайкою. Працівниками УПП було прийнято рішення доставити вказаних осіб в Галицький відділ поліції ГУ НП у Львівській області. ОСОБА_6 був у збудженому стані, агресивним, поводився зневажливо, відмовився надавати свої анкетні дані, відмовився надавати номери телефонів батьків. Згодом у відділок поліції прийшла мати обвинуваченого, проте останній знову поводив себе неадекватно агресивно, ображав нецензурною лайкою всіх працівників поліції, які знаходились у відділі поліції, погрожував їм. На вулиці біля приміщення адміністративної будівлі відділу поліції кричав в бік працівників поліції, на що потерпілі попросили його вибачитись та припинити правопорушення. Мати його заспокоювала. Після цього обвинувачений ОСОБА_6 почав проявляти ще більшу агресію, і продовжував лаятись нецензурною лайкою. Потерпілий ОСОБА_5 вказав, що на прохання пройти у відділ поліції - ОСОБА_6 відмовився, схопивши його за руку. ОСОБА_6 шарпав його та потерпілу ОСОБА_11 за одяг, чинив опір, згодом присів на землю. Потерпіла ОСОБА_11 хотіла підняти обвинуваченого, проте останній вдарив її в ногу. Потерпілий пояснив, що в подальшому він підняв ОСОБА_6 і притягнув у відділ поліції. Під час шарпанини обвинувачений збивав його руку зі своєї руки, таким чином спричинив йому садно на руці. До цих подій садна у потерпілого не було. Спецзасоби не використовувались.

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 який пояснив, що працює у поліції. В жовтні 2016 року, точної дати не пригадує, в вечірній час доставляли чотирьох неповнолітніх осіб в Галицький відділ поліції ГУ НП у Львівській області. Біля будівлі Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області обвинувачений поводив себе неадекватно, зверхньо, був в стані алкогольного сп`яніння, шарпав працівників поліції (потерпілих) за формений одяг та ображав їх. Спочатку поліцейські тримали його під руки, потім несли на руках, проте не били його. Коли обвинувачений при шарпанині вирвався, то замітив подряпину на руці у потерпілого, з якої йшла кров. На вимогу поліцейських пройти у відділок поліції ОСОБА_6 відмовився у грубій формі. Тоді потерпілі стали нести його за руки та за ноги, обличчям вниз. Обвинувачений кричав, висловлювався нецензурною лайкою в сторону потерпілих та свідків. Заважав спокою громадян. Саме тому його повторно просили зайти у відділок поліції. Свідок ОСОБА_12 зазначив, що він особисто бачив, як обвинувачений шарпався, виривався, тягнув поліцейських за форму. Згодом мати зайшла у поліцію та викликала захисника.

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 який пояснив, що працює в поліції. У 2016 році, точної дати не пригадує, він разом з іншими працівниками поліції, виїхали на виклик. Група осіб хуліганили, один з них був обвинувачений ОСОБА_6 . Їх відвезли в Галицький відділ поліції, склали матеріали. В поліції обвинувачений виражався нецензурною лайкою в сторону потерпілих, свідків. Обвинувачений ОСОБА_6 у грубій формі відмовився пройти у відділ поліції. агресивно викрикував. Свідок ОСОБА_13 зазначив, що хтось із працівників поліції повідомив йому, що обвинувачений вдарив потерпілу ОСОБА_4 в ногу, а особисто бачив як обвинувачений шарпав за одяг потерпілого ОСОБА_5 . Вказав, що обвинувачений висловлювався нецензурною лайкою в сторону поліцейських як біля закладу «П`яльні», так і біля відділу поліції. Особисто свідок ОСОБА_13 притримував і заспокоював маму ОСОБА_6

- оглянутим в судовому засіданні відеозаписом на DVD-R диску фірми «TDK» з відеозаписом з камер відеореєстраторів поліцейських. На даному відеозаписі видно як ОСОБА_6 шарпає інспекторів поліції за формений одяг, відмовляється просити вибачення, на вимогу інспекторів поліції відмовлявся пройти у відділ поліції, після чого інспектори поліції застосували до ОСОБА_6 фізичну силу;

- постановою про визнання речовими доказами DVD-R диску фірми «TDK» від 10.11.2016 р.

- висновком судово-медичної експертизи №2073 від 19.10.2016 р., згідно з яким заподіяні ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому стегні, відносяться до легкого тілесного ушкодження.

- висновком судово-медичної експертизи №2072 від 19.10.2016 р., згідно з яким заподіяні ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді садна на правій кисті відноситься до легкого тілесного ушкодження.

- розстановкою сил та засобів УПС у м. Львові за 18.10.2016 р., відповідно до якої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснювали патрулювання проспекту Свободи у м. Львові.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що всі вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними. Ці докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_6 у визначеному судом у цьому вироку обсязі.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтверджують факт невиконання законних вимог працівників поліції щодо припинення протиправної поведінки, вживання ненормативної лексики в бік працівників поліції обвинуваченим, шарпання обвинуваченим інспекторів поліції Управління патрульної поліції м. Львова лейтенантів поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за формений одяг. Вчинення опору працівникам правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків обвинуваченим доводиться показаннями потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які є послідовними, не мають суперечностей та узгоджуються з іншими доказами. Крім того, факт спричинення тілесних ушкоджень, їх локалізація та інтенсивність підтверджують показання потерпілих та вищезазначені висновки медичних експертиз.
Свідок ОСОБА_12 підтвердив факт нанесення потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, спричинених в процесі шарпанини. Нанесення потерпілій ОСОБА_4 удару ногою у лівий колінний суглоб та нанесення потерпілому ОСОБА_5 ударів по правій руці обвинуваченим, тобто факт спричинення тілесних ушкоджень, їх локалізація та інтенсивність підтверджують покази потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які є послідовними, не мають суперечностей та узгоджуються з іншими доказами.
Встановлені судом обставини щодо вчинення опору працівникам правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків знаходять своє відображення на відеозаписі з камери відеореєстратора поліцейських, де видно і чути, як обвинувачений відмовляється пройти у відділок поліції, видно процес шарпанини та опір обвинуваченого.
Твердження захисника ОСОБА_8 про те, що відеозапис з камери відеореєстратора поліцейських є неналежним доказом, оскільки на відеофайлі відсутні образи та удари обвинуваченого в сторону потерпілих, судом не приймаються. На вказаному відеозаписі видно шарпанину, зафіксовано вимогу працівників поліції пройти у відділок поліції, і невиконання цієї вимоги обвинуваченим. Цей доказ в сукупності з іншими дослідженими судом доказами доводить винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованих йому правопорушень. Правові підстави для визнання цього доказу недопустимим відсутні.
Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд вважає, що органами досудового розслідування правильно кваліфіковані, оскільки останній вчинив опір працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 342 КК України та умисно заподіяв працівникам правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження, у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст. 65 КК України. Суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, його стан здоров`я. Крім того, враховуються умови життя і виховання обвинуваченого, який скоїв даний злочин в неповнолітньому віці, вплив дорослих, рівень розвитку та інші дані його особистості.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами законодавства у справах про злочини неповнолітніх» звертається увага судів на те, що при призначенні покарання неповнолітнім необхідно строго дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, беручи до уваги, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання, соціальна реабілітація.

Суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 342 КК України є злочином невеликої тяжкості, а скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України є злочином середньої тяжкості.

ОСОБА_6 раніше не судимий, характеризується посередньо. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, навчається у Львівському вищому професійному училищі торгівлі та сфери послуг. Виховується в неповній сім`ї, без батька. У фізичному і психічному розвитку відхилень не має. На профілактичному обліку в органах поліції та на обліку в службі у справах дітей районної адміністрації не перебував. Мати має достатній вплив на сина, користується у нього батьківським авторитетом.

Пом`якшуючою покарання обвинуваченого обставиною є вчинення злочину неповнолітнім.

Обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин суд не вбачає.

Враховуючи те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 342 КК України карається штрафом від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк від трьох до шести місяців, або обмеженням волі на строк до чотирьох років, або позбавленням волі на строк до двох років, суд при призначенні неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_6 покарання виходить з наступного.
Згідно з ст. 99 КК України штраф застосовується лише до неповнолітніх, що мають самостійний дохід, власні кошти або майно, на яке може бути звернене стягнення. Судом не встановлено наявність підстав застосовувати до ОСОБА_6 покарання у виді штрафу через відсутність у нього самостійного доходу, власних коштів або майна.
Відповідно до ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, відтак суд не може призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі.
Згідно з ч. 2 ст. 102 КК України позбавлення волі не може бути призначене неповнолітньому, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості. Суд не може призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі по цій статті обвинувачення, оскільки він раніше не судимий, та злочин, передбачений ч. 2 ст. 342 КК України є злочином невеликої тяжкості.
Згідно з ст. 101 КК України арешт полягає у триманні неповнолітнього, який на момент постановлення вироку досяг шістнадцяти років, в умовах ізоляції в спеціально пристосованих установах на строк від п`ятнадцяти до сорока п`яти діб.
Оскільки до неповнолітнього обвинуваченого не може застосовуватись покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України у виді штрафу, обмеження волі та позбавлення волі, суд вважає що для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати йому покарання за ч. 2 ст. 342 КК України у виді арешту в межах, визначених ст. 101 КК України на строк від п`ятнадцяти до сорока п`яти діб.

Призначаючи покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, суд вважає що для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті.

Враховуючи тяжкість злочинів, дані, які характеризують ОСОБА_6 , враховуючи пом`якшуючу покарання обставину, суд вважає можливим визначити обвинуваченому остаточне покарання відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вищезазначених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі із випробуванням.

При цьому судом враховується, що згідно з ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю злочинів менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню арешту відповідає один день позбавлення волі.

Процесуальні витрати по справі відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ВизнатиОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342 КК України та ч. 2 ст. 345 КК України.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 342 КК України у виді п`ятнадцяти діб арешту.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді одного року позбавлення волі.

ПризначитиОСОБА_6 остаточне покарання відповідно до ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вищезазначених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. п. 1-2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирати.

Після набрання вироком законної сили речовий доказ:

- DVD-R диску фірми «TDK» з відеозаписами з камер відеореєстратора поліцейських - зберігати в матеріалах справи;

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_1