Справа № 301/682/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

30.06.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів :
ОСОБА_1 ( головуючої)
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з середньою спеціальню освітою, інвалід 2 групи, несудима,
визнана винною за ч.2 ст. 121 КК України та призначено їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України - на 5 ( п`ять ) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75, ст. 76 КК України ОСОБА_8 звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладенням обов`язків: періодично з`явлатися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну міся роботи, проживання.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту залишено до вступу вироку в законну силу.
За вироком суду ОСОБА_8 визнана винною у тому, що 20.11.2014 о 14 год 50 хв. за місцем свого проживання та фактичної реєстрації у АДРЕСА_1 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, зайшовши до будівлі кочегарки, у якій перебував її чоловік ОСОБА_10 , під час суперечки між ними, ОСОБА_10 штовхнув у груди ОСОБА_8 , а остання схопила зі стола кухонний ніж, та з метою заподіння шкоди здоров`ю чоловіку, нанесла ножем удари по тілу, внаслідок чого спричинила йому тяжке тілесне ушкодження, яке було небезпечним для життя в момент його спричинення та потягнуло смерть.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 більш суворе покарання, а саме у виді 8 років позбавлення волі. Вважає, що суд призначив надто м`яке покарання, без належного обгрунтування застосував ст. 69 КК України, також вважає що не було і щирого каяття потерпілої у вчиненому, а тому необґрунтовано застосовано ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 просить вирок скасувати, перекваліфікувати дії його матері ОСОБА_8 на ст. 124 КК України та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Обгрунтовує тим, що кваліфікація діяння його матері- обвинуваченої ОСОБА_13 є невірною, що у суді було встановлено, що саме з метою самозахисту мама взяла ніж зі столу і ним поранила батька у ногу з метою, щоб він схопився за ногу і таким чином вона могла б визволитися від нього. Вважає, що судом не враховано положення ст. 36 КК України яка не забороняє особі захищатися від посягань на її життя і здоров`я. Маючи хвору ліву руку, вважає, що вона іншим способом не могла захиститись від фізично сильнішого за неї батька.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок шодо неї змінити, перекваліфікувати її дії з ч.2 ст. 121 на ч.1 ст. 121 КК України. Ввважає, що здобуті у судовому засіданні докази підтверджують те, що вона нанесла своєму чоловіку тілесні ушкодження захищаючись, і працівники медустанови могли надати йому належну медичну допомогу, зберігши життя, чого не зробили, що й потягнуло його смерть.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_14 просить вирок скасувати, а провадження закрити за відсутності вини за даним складом злочину. Вважає, що обвинувачення побудоване на припущеннях, і вина в суді ОСОБА_13 за ч.2 ст. 121 КК України не доведена. Обгрунтовує тим, що доказами у справі стали показання самої потерпілої, які органом слідства перекручені, а в судовому засіданні висунуте обвинувачення не знайшло підтвердження. Вважає, що обвинувачена дала визнавальні показання щодо обставин, та жодним чином не бажала смерті своєму чоловіку. Вказує, що слідством час події невірно був зазначений, невірно вказано, що обвинувачена наносила своєму чоловіку декілька ударів ножем, вона нанесла лише один в ногу, при цьому жодним чином не бажала смерті своєму чоловіку, також вважає, що необґрунтовано визнано, що вчинила вона злочин у стані алкогольного сп`яніння, оскільки жодними належними та допустимими доказами ця обставина не підтверджена, а довідка, яка міститься в матеріалах справи є недопустимою. Одночасно вважає, що потерпілому можна було надати кваліфіковану медичну допомогу, та не було би наслідків у виді його смерті, чого медичними працівниками не було зроблено. Сукупність досліджених судом даних про подію та обставини смерті свідчать про відсутність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, тому вважає вирок незаконним, необгрунтованим.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянтів про підтримання поданих ними апеляційних скарг, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши судово-медичного експерта ОСОБА_15 , обгововоривши доводи сторін кримінального провадження апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Суд першої інстанції дослідив докази у справі в повній мірі, оцінюючи їх дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. Докази у справі були зібрані на підставі свідчень самої обвинуваченої, їх дітей, працівників Іршавської лікарні щодо виявлення у потерпілого тілесних ушкоджень та надання ними професійної допомоги, висновками судово-медичних експертиз, які суд першої інстанції ретельно перевірив та дослідив. Апеляційний суд вважає вирок обгрунтованим, мотивованим і законним, відповідаючим вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України.
З тверджень обвинуваченої, вона взяла ніж зі стола з метою самозахисту, оскільки покійний чоловік її ображав, намагався побити, схопив за шию і волосся, згинаючи до землі. Оскільки вона внаслідок його неправомірних дій втратила функцію руки, то боялася, що останній знову заподіє їй тілесне ушкодження, тому схопила ніж зі стола з метою запобігти отримання нових тілесних ушкоджень. Таким чином захищаючись від потерпілого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, обвинувачена нанесла йому 4- ри удари ножем у різні ділянки тіла, як встановлено судово-медичною експертизою, один з яких удар в стегно вище коліна став для нього смертельним внаслідок крововтрати.
Оцінюючи обстановку щодо місця події, те, що обвинувачена з метою самозахисту взяла саме колюче-ріжучий предмет - кухонний ніж, довжиною клинка 12,6 см, кількість нанесених ударів - 4 , вказують на те, що умисел її був спрямований на заподіяння своєму чоловіку тілесних ушкоджень, тобто вона усвідомлювала суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачала небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання. Таким чином, судом правильно встановлено, що її діяння органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч.2 с. 121 КК України .
Апеляційний суд вважає, що сукупність зібраних та перевірених судом доказів не може розцінюватися як перевищення меж необхідної оборони.
Показаннями самої обвинуваченої встановлено, що покійний чоловік святкував напередодні день народження, наступного дня вона поїхала у місто придбати продукти харчування, повернулася і побачила, що чоловік надалі перебував у стані сп`яніння, знаходячись не у будинку, а у приміщенні кочегарки ( яка одночасно є літньою кухнею). Доказів того, що власне він вчиняв щодо обвинуваченої у той час будь-які неправомірні дії, не здобуто. Виявляючи до чоловіка претензії щодо продовження ним «святкування», спричинилась сварка між ними, яка переросла у штовханину, та наслідком заподіяння тяжких тілесних ушкоджень обвинуваченою своєму чоловіку нанесенням умисних ударів ножем у тіло.
Посилання захисника на те, що обвинувачена в момент нанесення тілесного ушкодження чоловіку, перебувала у стані необхідної оборони, і не могла себе іншим способом захистити, що і підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 68 від 21.09.2015, апеляційний суд не може взяти до уваги.
Згаданий судово-медичний висновок № 68 від 21.09.2015 ( а.с. 176-178 т.2 ) вказує на те, що в обвинуваченої функціонування лівої руки обмежене, а тому вона не могла здійснювати цією рукою прицільні удари, а лише коливальні. Проте, даний висновок не торкається питання нанесення ударів правою рукою, якою вчинила смертельний удар обвинувачена, що і підтвердив у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_15 .
Тому, доводи апелянтів про невірну кваліфікацію з наведених обґрунтувань апеляційний суд відхиляє.
Не погоджується апеляційний суд і з твердженнями захисника, що під час події обвинувачена не перебувала у стані алкогольного сп`яніння, і такий її стан не підтверджений належними та допустими доказами, з наступних підстав.
Як встановлено у суді, обвинувачена сама ствердила, що вжила 50 грам коньяку безпосередньо перед приїздом додому. Те, що вона перебувала у стані сп`яніння також підтвердила свідок - фельдшер ОСОБА_17 , яка прибула на місце події за викликом. Протоколом № 725 від 20.11.2014 (а.с. 16 т.1) медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння підверджено стан алкогольного сп`яніння особи. Висновок спеціаліста №125 від 23.03.2015 ( а.с. 235-236 т.1) щодо ознак сп`яніння, на який зіслався захисник, не спростовує факт перебування у стані алкогольного сп`яніння обвинуваченої.
Не ґрунтується на фактичних обставинах справи і твердження захисника та обвинуваченої, що смерть потерпілого сталася через несвоєчасне та неналежне надання потерпілому медичної допомоги. Як ствердив апеляційному суду судово-медичний експерт ОСОБА_15 , з урахуванням індивідуальності організму людини при такому тілесному ушкодженні як у потерпілого, час крововтрати коливається від 5 до 20 хвилин, і те, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння та з урахуванням глибини рани стегнової артерії, витікання крові було пришвидшене, а тому потерпілому необхідно було надати невідкладно кваліфіковану допомогу. Інакше, в період часу від 5 до 20 хв. настає смерть людини.
З показань самої обвинуваченої, після того, як вона нанесла чоловіку удар ножем в ногу, він схопився за ногу, а вона тим часом мала можливість зайти у будинок. Зайшовши у будинок, переодягнулася та через хвилин 10 вийшла і побачила, що чоловік лежить, біля нього багато крові, був ще у свідомості, вона з ним розмовляла. Передзвонила у швидку допомогу, тим часом на подвір`я прийшов син, побачивши це, виніс з будику ремінь і перетиснув ним ногу. Після чого, через хвилин 10 приїхала карета швидкої допомоги. З пояснень лікаря-фельдшера ОСОБА_17 , потерпілий втратив багато крові, ремінь був накладений запізно, оскільки з рани ноги кров уже не текла. Його негайно було доставлено до лікарні, однак у лікарні було констатовано смерть потерпілого.
Отже з моменту нанесення удару ножем до моменту надання допомоги потерпілому, пройшло більше 20 хвилин. Відтак, доводи сторони захисту про неналежне надання допомоги потерпілому медичними працівниками, що призвело до його смерті, апеляційний суд відхиляє.
Щодо призначеної міри покарання, про яку прокурор апелює як м`яку міру покарання, то апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції врахував обставини, що зумовили вчинення злочину, визнавши їх пом`якшуючими, а тому обгрунтовано призначив покарання із застосуванням ст.69 КК України. Одночасно суд врахував зазначені обставини, звільняючи особу від відбування призначеного покарання, дійшовши висновку про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції її від суспільства. За фактичними обставинами кримінального правопорушення було встановлено, що потерпілий знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, дебоширив у сім`ї, застосовував побої до своєї дружини, нині обвинуваченої ОСОБА_8 , наслідком чого остання стала інвалідом - ліва рука втратила функціональність. Вказані обставини у суді першої інстанції підтвердила сама обвинувачена, потерпілий син ОСОБА_10 та син ОСОБА_18 , працівник поліції ОСОБА_19 , підтверджено і письмовими доказами медичними даними щодо стану здоров`я обвинуваченої.
Апеляційний суд вважає, що хоча обвинувачена вчинила тяжкий злочин, яким припинилося життя близької їй людини, однак бере до уваги обставини з-за яких трапилась подія, а також бере до уваги думку потерпілих, які не бажають реального позбавлення волі своїй матері, приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції покарання є достатнім і справедливим, відповідаючим вимогам ст. 50 КК України, а звільнення від відбування покарання - обгрунтованим.
Апеляційний суд не може погодитись з прокурором, що в обвинуваченої не було щирого каяття, оскільки жодними доказами не підтверджено, що вона перебувала зі своїм чоловіком у неприязних відносинах, бажала настання для нього таких наслідків як і для своєї сім`ї.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу прокурора Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 , апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 , апеляційну скрагу адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 , засудженої за ч.2 ст. 121 КК України - залишити без зміни.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.
Судді :