Справа № 743/919/17
Провадження №1-кп/743/68/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2017 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11
цивільних позивачів ОСОБА_12 , ОСОБА_13
представника цивільних позивачів - ОСОБА_14
захисника ОСОБА_15
цивільного відповідача ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Ріпки кримінальне провадження № 0000232, про обвинувачення

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кудлаївка Новгород-Сіверського району Чернігівської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, військовозобовязаного, працюючого водієм ПП Чернігіввавтотранс, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України;
ВСТАНОВИВ:
20.12.2016 року близько 08 години 20 хвилин ОСОБА_17 , керуючи автобусом Меrcedes-Benz 313 СDI д.н. НОМЕР_1 , обладнаному 18-ти місцями для сидіння, з переобладнаною підвіскою заднього мосту у виді встановлених ресор з іншого транспортного засобу та демонтованим стабілізатором поперечної стійкості, з якими експлуатація автобуса заборонена, перевозячи пасажирів у більшій кількості, ніж це передбачено технічною характеристикою транспортного засобу, в порушення п.п.12.1, 21.1, 31.1, 31.3 а) ПДР України, на 204 км.+44 м. автодороги Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, вналідок чого не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзної частини автодороги, де відбулося перекидання автобуса на правому узбіччі, а пасажири автобуса - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_17 свою винність у вчиненні злочину визнав повністю та показав, що він має посвідчення на право керування транспортними засобами категорій В, С, Д, Е і стаж керування маршрутними таксі з 2005 року. До ПП Чернігівавтотранс ОСОБА_17 офіційно влаштувався на роботу водієм приблизно за один рік до дня настання ДТП і весь цей час у його користуванні перебував один і той же автобус, а саме Меrcedes-Benz 313 СDI д.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_16 . Вказаний автобус обвинувачений отримав для роботи вже з переобладнаною задньою підвіскою і ОСОБА_17 був про це обізнаний з того дня, як приступив до виконання трудових обовязків. Про вказаний факт також було відомо директору підприємства ОСОБА_18 , механіку, а також іншому водієві - жителю смт.Ріпки ОСОБА_19 , який вже звільнився з роботи. Основним місцем роботи обвинуваченого було ПП Чернігівавтотранс і ОСОБА_17 не працював і не працює, в тому числі водієм, на інших підприємствах, установах чи організаціях. Графік роботи обвинуваченого було встановлено наступним чином: 3 дні роботи, починаючи з 05 години 30 хвилин до 19 години та перервою з 09 до 13 години з послідуючими трьома вихідними днями. ПП Чернігівавтотранс має ліцензію на здійснення пасажирських перевезень і вказані перевезення ОСОБА_17 , як водій, весь час здійснював за маршрутом: м.Чернігів - смт.Добрянка Ріпкинського району. Місцем стоянки автобусів ПП Чернігівавтотранс, є територія колишнього автопарку ВАТ ЧеЗаРа по вул.Шевченка в м.Чернігові. На цій же території знаходяться маршрутні транспортні засоби ПП Комфортавтотранс, керівником якого також являється ОСОБА_18 . Обовязки механіків на обох підприємствах, за сумісництвом, виконують двоє чоловіків, анкетних даних яких обвинувачений не памятає. 20.12.2016 року, перед виїздом на маршрут м.Чернігів - смт.Добрянка, обвинувачений пройшов медичний огляд, а передрейсовий стан автобуса перевірив механік, який, в тому числі оглянув транспортний засіб, дав дозвіл на виїзд і видав маршрутний лист. На момент ДТП автобус, яким керував ОСОБА_17 , пройшов обовязковий технічний огляд і був визнаний придатним для експлуатації. В той же час, ОСОБА_17 невідомо, за яких умов керівництво ПП Чернігівавтотранс організувало цей огляд, і ким він проводився. При цьому, за декілька днів до події, обвинувачений разом з іншим водієм демонтував з автобуса стабілізатор поперечної стійкості. ОСОБА_17 , як водій, був обізнаний про те, що експлуатація транспортного засобу із встановленими додатковими ресорами, а також з демонтованим стабілізатором поперечної стійкості, заборонена. 20.12.2016 року ОСОБА_17 прибув в смт.Добрянка близько 07 години, звідки потім відправився в напрямку м.Чернігова. При цьому, на початку маршруту, всі місця для сидіння в автобусі заповнені не були, однак на виїзді з смт.Добрянка і в с.Гута обвинувачений взяв ще декількох пасажирів, внаслідок чого їх загальна кількість у транспортному засобі склала близько 20-25 осіб. Продовжуючи рух по маршруту, ОСОБА_17 виїхав на автодорогу сполученням Київ-Чернігів-Нові Яриловичі та, рухаючись в нарямку м.Чернігова, побачив, як за 200-300 метрів попереду, з другорядної дороги виїхав пасажирський автобус, котрий також рухався в попутному напрямку. Водій вказаного автобуса не порушував ПДР, не створював перешкод для автобуса під керуванням обвинуваченого, а позаду автобуса, яким керував ОСОБА_17 , інших транспортних засобів не було. При цьому автобус під керуванням обвинуваченого рухався зі швидкістю 60-70 км/год., а під час маневру обгону, який розпочав обвинувачений, він дещо збільшив швидкість руху. Під час завершення маневру обгону перешкод для автобуса під керуванням ОСОБА_17 не виникало, однак проїзна частина дороги була нерозчищеною від снігу та не посипана піщано-сольовою сумішшю. Коли ОСОБА_17 завершив обгін і став на свою смугу руху, транспортний засіб втратив керування та, зїхавши правою стороною на нерозчищене узбіччя, перекинувся до правого кювету. Після перекидання автобуса ОСОБА_17 деякий час знаходився у стресовому стані і не в повному обсязі памятає подальший перебіг подій. Обвинувачений не зникав з місця ДТП, надавав допомогу потерпілим, а також дочекався приїзду працівників поліції. Посвідчення водія, яке було вилучено у ОСОБА_17 20.12.2016 року, слідчий повернув йому наступного дня, і обвинувачений продовжує роботу водія в ПП Чернігівавтотранс на тому ж маршруті. Безпосередньо після перекидання автобуса, ОСОБА_17 помітив, що одна з пасажирок частково була придавлена транспортним засобом і не виявляла ознак життя. Після цього обвинувачений звернувся до інших пасажирів, за допомогою яких, а також за допомогою пасажирів іншого автобуса, який зупинився, транспортний засіб, яким керував ОСОБА_17 був поставлений на колеса і таким чином потерпіла ОСОБА_6 була звільнена, але залишилась непритомною. Для вказаної потерпілої ОСОБА_17 придбав ліків на суму 400 грн., передав 1000 грн. готівкових коштів на лікування та вподальшому перерахував 1000 грн., в якості відшкодування майнової шкоди. Іншим чотирьом потерпілим ОСОБА_17 під час судового розгляду також спочатку перерахував по 1000 грн., а потім по 300 і 400 грн. ще трьом потерпілим в якості відшкодування майнової шкоди. 20.12.2016 року жодному із пасажирів, які слідували з смт.Добрянка в автобусі під керуванням ОСОБА_17 , обвинувачений квитків не видавав, так як його про це не просили. Готівкові кошти виручені за проїзд, обвинувачений після кожного рейса здавав до каси підприємства. У скоєному обвинувачений щиро кається. Цивільні позови, заявлені по справі фізичними особами, ОСОБА_17 повністю визнає в частині відшкодування витрат на лікування, а в частині стягнення моральної шкоди - покладається на розсуд суду. Позови, заявлені прокурором в інтересах медичних закладів, обвинувачений визнає в повному обсязі.
Крім визнання обвинуваченим своєї вини, винність ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованого йому діяння підтверджується сукупністю інших доказів, досліджених в судовому засіданні, обсяг яких було визначено сторонами обвинувачення та захисту.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 показала, що вранці 20.12.2016 року вона зупинила маршрутний автобус під керуванням обвинуваченого біля свого двору в смт.Добрянка і зайняла одне з вільних місць позаду місця водія автобуса, поряд з вагітною дівчиною. За дорожньою обстановкою ОСОБА_7 не спостерігала, лише бачила що узбіччя не було розчищене від снігу, а на втрату водієм керування транспортним засобом потерпіла звернула увагу вже тоді, коли автобус почало заносити. Яким чином відбулося перекидання транспортного засобу ОСОБА_7 точно сказати не може, однак на момент ДТП в автобусі знаходилось близько 30 пасажирів, котрі заповнили практично весь простір салону. Внаслідок ДТП ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження і безкоштовну медичну допомогу їй надали лише в перший день перебування у Ріпкинській ЦРЛ. Потерпіла вказує, що в тому випадку, якби іншу потерпілу - ОСОБА_6 , не звільнили з-під автобуса і вона не отримала невідкладної медичної допомоги, то від отриманих тілесних ушкоджень остання не змогла б вижити, так як безпосередньо після ДТП вона знаходилась під впливом великої ваги, не подавала ознак життя і вподальшому також не прийшла до свідомості. Починаючи з наступного дня після ДТП, ОСОБА_7 проходила лікування за власний рахунок, в тому числі оплачувала дослідження манітно-резонансним томографом в Чернігівській міській лікарні № 3, в сумі 1500 грн. На час розгляду справи у ОСОБА_7 не минули наслідки отриманих тілесних ушкоджень і вона переносить фізичні страждання та продовжує лікування в домашніх умовах. Як з моменту ДТП, так і упродовж всього досудового слідства, ОСОБА_7 не отримувала будь-яких відшкодувань від водія та підприємства-перевізника і лише під час розгляду справи судом, потерпілій від обвинуваченого надійшов грошовий переказ на суму 1000 грн. без зазначення цільового призначення. ОСОБА_7 вважає, що обвинуваченому достатньо призначити покарання без реального відбування, оскільки ОСОБА_17 має на утриманні неповнолітню дитину і виконував лише функції водія у недобросовісного перевізника. Цивільний позов заявлений по справі ОСОБА_7 підтримує в повному обсязі, так як окрім тілесних ушкоджень вона перенесла і переносить душевні страждання, що потребує від потерпілої додаткових зусиль для організації власного життя.

Будучи допитаною в судовому засіданні в якості потерпілої, ОСОБА_8 показала, що коли вранці 20.12.2016 року, вона на останній зупинці неподалік ДП Добрянське лісове господарство, зайшла в маршрутний автобус, який рухався з смт.Добянка до м.Чернігова, то вільних місць для сидіння у транспортному засобі вже не було, а пасажирів, які стояли в автобусі, було не менше ніж пять осіб. ОСОБА_8 не просила видати їй проїзний документ, а водій ОСОБА_17 цього не пропонував. Крім того, водій робив зупинку поблизу с.Гута, де до салону автобуса також зайшли пасажири. Коли автобус минув перехрестя з другорядними дорогами на відрізку шляху від с.Нові Яриловичі до смт.Ріпки, ОСОБА_8 відчула поперечне і вертикальне хитання транспорного засобу, після чого побачила, як праве переднє колесо зачепило на узбіччі снігово-пісчану суміш і вподальшому автобус зїхав з проїзної частини дороги, минув узбіччя та перекинувся на бік. Безпосередньо перед ДТП потерпіла не бачила інших транспортних засобів, які створювали б перешкоди для руху автобуса під керуванням ОСОБА_17 . Від початку руху з смт.Добрянка і до моменту ДТП ОСОБА_8 стояла поряд з водієм автобуса. Після ДТП потерпіла була госпіталізована до Ріпкинської ЦРЛ, де у неї було діагностовано також інфаркт, однак під час планового медогляду в липні 2016 року такого розладу здоровя у ОСОБА_8 виявлено не було, і будь-яких ознак розладу діяльності серцево-судинної системи вона до 20.12.2016 року не відчувала. Таким чином, після ДТП потерпіла проходила комплексне лікування, як від травм отриманих нею в результаті дорожньо-транспортної пригоди, так і внаслідок перенесеного інфаркту. Окрім вибачень від обвинуваченого, які ОСОБА_17 висловив в судовому засіданні, інші особи, причетні до організації міжміських перевезень з порушенням правил, норм і стандартів, перед ОСОБА_8 не вибачались, не надавали матеріальної допомоги на лікування, не відшкодовували моральної шкоди. Після ДТП ОСОБА_8 продовжує лікування та звернулась з до суду позовом в порядку цивільного судочинства. Потерпіла вважає, що відносно ОСОБА_17 недоцільно визначати покарання, повязане з реальним його відбуванням.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 показала, що вона раніше знала обвинуваченого як водія, котрий здійснює пасажирські перевезення за маршрутом смт.Добрянка - м.Чернігів і 20.12.2016 року завчасно зателефонувала ОСОБА_17 з тією метою, щоб останній, при виїзді з смт.Добрянка, залишив для неї одне вільне місце для сидіння. Раніше ОСОБА_9 користувалася цим же автобусом і чула від інших водіїв, що транспортний засіб перебуває у непридатному для експлуатації стані, однак кошти на його ремонт не виділяються. 20.12.2016 року погода була похмурою, опадів не було, в салоні автобуса знаходились пасажири в загальній кількості не менш ніж 30 осіб. При цьому швидкість транспортного засобу була значно вищою ніж 60 км/год, а саме не менш ніж 90 км/год. На той час у потерпілої на утриманні перебувала грудна дитина і відразу після ДТП ОСОБА_9 перелякалася за подальшу долю немовляти, так як не могла самостійно залишити транспортний засіб через отримані травми та затиснення між сидіннями. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 перебувала на стаціонарному лікуванні, їй було зроблено операцію та вживлено металевий імплантат. За повідомленням лікарів, операція по видаленню металоконструкції з тіла потерпілої буде безкоштовною, однак ОСОБА_9 необхідно придбати для цього певні матеріали та засоби на суму не менш, ніж 18000 грн. Отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, суттєво ускладнило для ОСОБА_9 організацію її життя, так як вона стала непрацезданою і була позбавлена можливості здійснювати належний догляд за шестимісячною дитиною, в тому числі годувати немовля. Потерпіла вважає, що ДТП стало наслідком сукупності факторів, а саме недотримання автоперевізником правил, норм і стандартів у сфері надання відповідних послуг; не забезпечення належного технічного стану автобуса і випуск його на маршрут у технічно-несправному стані; гонитва за наживою і порушення водієм ПДР України. В подальшому, вже після ДТП, коли потерпіла їхала цим же маршрутом автобусом ПП Чернігівавтотранс, котрим керував водій на імя Ярослав, з транспортного засобу під час руху витікла якась рідина, внаслдідок чого всі пасажири були висаджені та вимушені були діставатись до пункту призначення власними зусиллями. Потерпіла вказує, що наряду з обвинуваченим ОСОБА_17 , кримінальну відповідальність по даній справі мають нести посадові особи підприємства, які винні у неналежному утримані транспортного засобу і допущенні виїзду на маршрут переобладнаного та технічно несправного автобуса. Разом з цим ОСОБА_9 вказує, що позбавлення волі було б занадто суворим покаранням для ОСОБА_17 . Заявлений по справі цивільний позов потерпіла підтримує в повному обсязі та вказує, що під час судового розгляду на її імя від обвинуваченого надійшли грошові перекази спочатку на суму 1000 грн., а потім на 300 грн., без вказівки про призначення платежу.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що коли 20.12.2016 року він виїхав з смт.Добрянка в маршрутному автобусі під керуванням ОСОБА_17 , то стояв ближче до кінця салону транспортного засобу і не міг спостерігати за дорожньою обстановкою. Після того, як автобус злетів у кювет, ОСОБА_10 втратив свідомість, а в подальшому, вибравшись з транспортного засобу, побачив, що тіло потерпілої ОСОБА_6 , котру ймовірно викинуло через вікно, було частково придавлене автобусом, який лежав на боці. При цьому ознак життя ОСОБА_6 не подавала і всі первинні дії пасажирів та інших осіб були спрямовані саме на звільнення з-під транспортного засобу цієї потерпілої. Після того, як автобус поставили на колеса, ознак життя ОСОБА_6 також не подавала, а ОСОБА_10 , не дочекавшись приїзду карети швидкої медичної допомоги, на попутному транспорті дістався до Ріпкинської ЦРЛ. Під час лікування потерпілого ОСОБА_17 та представники підприємства-перевізника не відвідували ОСОБА_10 , не надавали йому матеріальної допомоги на лікування. Після ДТП потерпілий вперше побачив обвинуваченого в суді, а наприкінці розгляду справи ОСОБА_17 поштовим переказом перерахував ОСОБА_10 400 грн., без зазначення цільового призначення цього платежу. Потерпілий вважає, що покарання ОСОБА_17 доцільно визначити без реального позбавлення волі. Заявлений по справі цивільний позов потерпілий підтримує в повному обсязі.

Будучи допитаною в судовому засіданні, потерпіла ОСОБА_11 показала, що 20.12.2016 року вона, в центрі смт.Добрянка зайняла останнє вільне пасажирське місце в автобусі під керуванням ОСОБА_17 . Потерпіла має водійський стаж з 1992 року, вона обізнана з ПДР України та постійно керує автомобілями Таврія і ВАЗ-2110. З урахуванням свого водійського досвіду ОСОБА_11 повідомила, що до того моменту, як обвинувачений розпочав маневр обгону автобуса, котрий рухався в попутному напрямку, швидкість автобуса під керуванням ОСОБА_17 була не менш ніж 80 км/год, а під час обгону водій її значно збільшив. Перекидання автобуса сталося не менш ніж за 3 км. від перехрестя з другорядними дорогами, з якого виїхав автобус, котрий обганяв ОСОБА_17 і покази обвинуваченого, в цій частині, також не відповідають дійсності. Раніше пасажири неодноразово просили ОСОБА_17 їздити з меншою швидкістю, однак ці прохання не мали будь-якого результату. Після того, як автобус під керуванням обвинуваченого перекинувся, ОСОБА_11 бачила, що пасажир ОСОБА_6 знаходилась під транспортним засобом і не подавала ознак життя, а водій кричав, що вона мертва. Коли ОСОБА_6 звільнили з-під автобуса, вона залишалася непритомною і до неї ніхто не торкався аж до прибуття карети швидкої медичної допомоги. На місці події ОСОБА_11 ногою перевіряла стан дорожнього покриття і на той час воно було мокрим, а не покритим ожеледдю, як на це вказує ОСОБА_17 . До Ріпкинської ЦРЛ потерпіла дісталася попутним транспортним засобом, звідки була направлена в лікувальний заклад м.Чернігова, де за власний рахунок проходила обстеження і курс стаціонарного лікування до 06.01.2017 року. Внаслідок отриманих травм ОСОБА_11 і на час розгляду справи судом не може вести повноцінний спосіб життя, продовжує курс лікування та реабілітації в медичних закладах Республіки Білорусь у звязку з тим, що відповідні послуги в суміжній державі коштують значно меше, а їх якість вища, ніж в Україні. Після ДТП, у звязку з перенесеним стресом, ОСОБА_11 взагалі перестала користуватися маршрутними автобусами ПП Чернігівавтотранс та за потреби їздить до м.Чернігова приміським потягом. За час проходження лікування в Україні перед ОСОБА_11 ні водій, ні посадові особи підприємства-автоперевізника не вибачались і не надавали допомоги на лікування. Вже під час розгляду справи судом ОСОБА_11 двічі, поштовим переказом, отримувала від імені ОСОБА_17 грошові кошти в сумі 1000 грн. та 300 грн. Раніше, коли ОСОБА_11 користувалася маршрутним автобусом ПП Чернігівавтотранс, в її присутності мали місце випадки відмови водія ОСОБА_17 у видачі пасажирам квитків за проїзд. При цьому обвинувачений посилався на відсутність у нього бланків проїзних документів. Безпосередньо після ДТП, коли ОСОБА_11 проходила компютерну томографію хребта, від лікаря вона дізналася про наявність розривів сполучної тканини між хребцями, у звязку з чим їй незрозуміло, з яких підстав судово-медичний експерт дійшла висновку про те, що у потерпілої виникло захворювання хребта, а не його травма. При цьому, будь-яких проявів захворювання хребта до моменту ДТП у ОСОБА_11 не простежувалось. Потерпіла вважає, що ОСОБА_17 недоцільно призначати покарання, повязане з його реальним відбуванням, однак до кримінальної відповідальності, разом з ним, мають бути притягнуті посадові особи підприємства-перевізника. Заявлений по справі цивільний позов ОСОБА_11 підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні потеріла ОСОБА_6 показала, що 20.12.2016 року вона сіла в маршрутний автобус в смт.Добрянка близько 07 години 10 хвилин, ймовірно на передостаннє пасажирське сидіння, і мала намір їхати в м.Чернігів. Подальших подій того дня і послідуючих 2-3 діб ОСОБА_6 не памятає, так як була без свідомості та під дією медичних препаратів. Потерпіла проходила лікування в нейрохірургічному і таракальному відділеннях ЧОЛ та в Ріпкинській ЦРЛ і, зі слів медичного персоналу, їй відомо, що внаслідок ДТП у неї з легень видаляли рідину, вона отримала ЗЧМТ, перелом перенісся та ребер, вивих стегна, а також у непритомному стані була підключена до апарату штучної вентиляції легень. Стаціонарне лікування ОСОБА_6 закінчила 14-15 лютого 2017 року. В лікарні потерпілу двічі відвідував ОСОБА_17 , який передавав іншим особам кошти на лікування ОСОБА_6 , а також здавав для неї кров. В подальшому потерпіла отримала від обвинуваченого поштовий переказ на суму 1000 грн. ОСОБА_20 вважає, що ОСОБА_17 недоцільно призначати покарання, повязане з його реальним відбуванням, а за ДТП, яке сталося, мають нести кримінальну відповідальність також посадові особи ПП Чернігівавтотранс. Заявлений по справі цивільний позов потерпіла підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні потерпілі також вказали, що внаслідок ДТП, яка сталася 20.12.2016 року, до Ріпкинської ЦРЛ з тілесними ушкодженнями було доставлено 18 пасажирів автобуса, однак вже на третій день після цього, ОСОБА_17 продовжував виконувати функції водія за тим же самим маршрутом, продовжуючи порушувати ПДР, що свідчить про безвідповідальність осіб, причетних до організації пасажироперевезень та нехтування ними безпекою людей і загальноприйнятими нормами моралі. Разом з цим, всі потерпілі вважають, що позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами, як вид додаткового покарання, може поставити у скрутне матеріальне становище сімю ОСОБА_17 .

Цивільний позивач ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що в маршрутному транспортному засобі вона займала пасажирське місце на другому сидінні за водієм і під час руху не звертала увагу на дорожню обстановку. Коли автобус почало заносити, він двічі, на 360 градусів, змінив напрямок свого положення на проїзній частині, а потім його праві колеса виїхали на узбіччя і сталося перекидання транспортного засобу за межі автодороги. Після удару, отриманого внаслідок перекидання, ОСОБА_12 відчула різкий біль у спині, однак спочатку не змогла вибратися з салону автобуса через затиснення її між сидіннями та у звязку з тим, що бокові двері транспорного засобу були заблоковані. В подальшому, коли ОСОБА_12 залишила автобус через двері в кінці салону, вона побачила, що пасажир ОСОБА_6 була притиснута транспортним засобом до землі і не подавала ознак життя. ОСОБА_12 просила присутніх підняти автобус і це вдалося лише з другої спроби. Внаслідок ДТП ОСОБА_12 отримала сильний переляк, перенесла фізичний біль, була поміщена на стаціонарне лікування, курс якого проходила до 17.01.2017 року. Матеріальної і моральної шкоди ОСОБА_12 водій транспортного засобу і посадові особи підприємства-перевізника, не відшкодовували. Заявлений по справі цивільний позов ОСОБА_12 підтримує в повному обсязі, оскільки на момент розгляду справи вона також переносить душевні страждання, повязані зі стресом, перебуванням в лікарняному закладі, порушенням звичайного укладу життя і необхідністю додаткових зусиль для організації власного побуту. Про те, що, згідно висновку СМЕ, тілесних ушкоджень отриманих внаслідок ДТП у ОСОБА_12 не виявлено, вона дізналася лише в судовому засіданні після оголошення висновку експерта, з чим категорично не згодна. Слідчий не знайомив ОСОБА_12 з висновками судово-медичної експертизи і не розяснював їй процесуальних прав.

В судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_13 пояснив, що на момент ДТП він стояв в автобусі та отримав тілесні ушкодження і переніс сильний стрес. Після перекидання автобуса ОСОБА_13 допомагав потерпілій ОСОБА_9 вибратися з транспортного засобу, оскільки вона, отримавши тілесні ушкодження, самостійно не могла цього зробити, будучи заблокованою іншими постраджалими і затиснутою між сидіннями. Під час перебування в лікарняному закладі і в подальшому, будь-які особи, причетні до ДТП, перед ОСОБА_13 не вибачалися, не надавали допомогу на лікування. Наслідки отриманих тілесних ушкоджень, перенесеного фізичного болю і душевних страждань, на момент розгляду справи судом, у ОСОБА_13 не минули.

Представник цивільного відповідача, в особі ПП Чернігівавтотранс, в судові засідання не зявлявся. З пояснень сторони захисту та співвідповідача ОСОБА_16 слідує, що директор підприємства-автоперевізника ОСОБА_18 був обізнаний про підстави та зміст заявлених до підприємства цивільно-правових вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_16 , статус якого було змінено з третьої особи на співвідповідача, пояснив, що він являється засновником та кінцевим беніфеціарним власником ПП Чернігівавтотранс і ПП Комфортавтотранс, а юридичною адресою вказаних підприємств значиться зареєстроване місце проживання ОСОБА_16 в АДРЕСА_2 . В той же час, директором обох підприємств являється ОСОБА_18 , який організовує і контролює їх діяльність. ОСОБА_16 на праві власності належить автобус Меrcedes-Benz 313 СDI д.н. НОМЕР_1 , з участю якого сталася ДТП, а також близько 20 інших транспортних засобів аналогічного класу і призначення. В той же час, всі автобуси, в тому числі і автобус Меrcedes-Benz д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_16 передав в оренду ПП Чернігівавтотранс та ПП Комфортавтотранс і не контролює їх технічного стану. Цивільно-правова відповідальність орендарів автобусів була застрахована, у звязку з чим ОСОБА_16 не визнає жодного із заявлених по справі цивільних позовів. Як кінцевому власнику ПП Чернігівавтотранс та ПП Комфортавтотранс, ОСОБА_16 невідомо про розмір прибутку отримуваного підприємствами, порядок його розподілу, обліку і оподаткування, а також про організацію виробничого процесу і котролю за дотриманням трудового законодавства. ОСОБА_16 невідомо про осіб, відповідальних у ПП Чернігівавтотранс та ПП Комфортавтотранс за дотриманням правил, умов і стандартів під час здійснення пасажирських автоперевезень, а також про маршрути, за якими здійснюються перевезення. ОСОБА_16 не знає точної адреси, за якою фактично розташовані підприємства. Після ДТП, яка сталася 20.12.2016 року, ОСОБА_16 не був на місці події, не спілкувався з потерпілими, не відшкодовував їм моральної та матеріальної шкоди.

З протоколу огляду місця події від 20.12.2016 року вбачається, що стан дорожнього покриття слідчим було визначено як мокрий з ожеледдю та з вкритими снігом краями проїзної частини. Опади на момент слідчої дії були відсутні, лінія повздовжної дорожньої розмітки була видима. На правому узбіччі зафіксовано сліди юзу автобуса. Транспортний засіб Меrcedes-Benz 313 СDI д.н. НОМЕР_1 знаходився з правої сторони по ходу руху в напрямку м.Чернігова в кюветі у зміненому положенні та мав деформацію обох бокових частин кузова і даху, у ньому була розбиті бокові вікна та малися тріщини вітрового скла. З фототаблиці, доданої до протоколу огляду, вбачається, що ділянка автодороги на місці ДТП була прямою та очищеною від снігу, тип і малюнок шин на передній і задній вісях автобуса були різними.

З висновку автотехнічної експертизи № 688 від 15.02.2017 року вбачається, що станом на 10.02.2017 року, тобто на день фактичного проведення дослідження, система рульового керування автомобіля Меrcedes-Benz 313 СDI д.н. НОМЕР_1 знаходилась в працездатному стані і технічних несправностей, які б впливали на її основні вихідні параметри, не виявлено.
Робоча гальмівна система вказаного автомобіля знаходилась в працездатному стані і технічних несправностей, які б впливали на основні вихідні параметри її роботи, не виявлено.
Згідно висновку автотехнічної експертизи № 28 від 17.02.2017 року, шини, які встановлені на автомобілі Меrcedes-Benz 313 СDI д.н. НОМЕР_1 , відповідають вимогам заводу-виробника, п.31.4.5 в ПДР України та вимогам п.6.3.1 ДСТУ 3649-2010.
З дослідницької частини вказаного висновку вбачається, що всі шини перебувають під надмірним тиском повітря.
Висновком автотехнічної експертизи № 191 від 19.05.2017 року підтверджується, що на момент проведення дослідження, автомобіля Меrcedes-Benz 313 СDI д.н. НОМЕР_1 має ознаки перероблення у вигляді встановлення ресор з іншого транспортного засобу та демонтажу стабілізатора поперечної стійкості. Вказані переобладнання проведені з порушенням вимог п.31.1, 31.3 а) ПДР України та п.5.1, 5.2 ДСТУ 3649:2010, а також вимог заводу-виробника. Всі виявлені переобладнання виникли в результаті проведення відповідних робіт задовго до події ДТП. Виявлені переобладнання водій міг виявити під час огляду транспортного засобу. Експлуатація автомобіля Меrcedes-Benz 313 СDI д.н. НОМЕР_1 , з виявленими переобладнаннями підвіски заднього моста - заборонена. Виявлені переобладнання підвіски заднього мосту автомобіля, за певних умов керування, могли вплинути на керованість автомобіля.

З оглянутого в судовому засіданні дорожнього листа серії 05-ВВГ № 191370 вбачається, що цей документ заповнений кульковими ручками з чорнилами різного кольору від імені ПП Чернігівавтотранс щодо автобуса Меrcedes д.н. НОМЕР_1 , на імя водія ОСОБА_17 про здійснення маршруту Чернігів-Добрянка. У вказаному документі міститься відмітка механіка ПП Комфортавтотранс про технічу справність транспортного засобу і дозвіл на виїзд. Крім того, дорожній лист містить штамп механіка ПП Комфортавтотранс про післярейсове прийняття автобуса. Дата видачі цього документа, яка позначена цифрою 20, виконана кульковою ручкою з чорнилом іншого кольору, ніж написи про місяць і рік випуску автобуса в рейс.

З копії ліцензійної картки серії НОМЕР_2 , виданої начальником Управління Укртрансінспекції у Чернігівській області ОСОБА_21 , вбачається, що ПП Комфортавтотранс дозволено здійснювати внутрішні перевезення автобусом Меrcedes-Benz 313 СDI д.н. НОМЕР_1 , за наявності тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_3 , у період з 19.02.2011 року по 08.02.2016 року.
В той же час, з тимчасового реєстраційного талону вбачається, що його серія і номер відрізняться від тих, які внесені в ліцензійну картку серії НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 06.01.2006 року, автобус Меrcedes-Benz 313 СDI д.н. НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_16 .

З копії протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу серії НОМЕР_5 , складеного ТОВ УНІВЕРС-ТЕХСЕРВІС 10.08.2016 року, автобус, належний ОСОБА_16 , визнано технічно справним.

З полісу обовязкового страхування № АЕ/5795374, вбачається, що ПП Комфортавтотранс, а також ПАТ СТ Страхова компанія Грандвіс і СТ Іллічівське, на період з 11.01.2016 року по 10.01.2017 року, уклали договір страхування відповідальності за шкоду, завдану третім особам під час ДТП за участі транспортного засобу Меrcedes-Benz 313 СDI д.н. НОМЕР_1 .

Згідно нотаріально посвідченого договору серії НВА № 072016 від 08.08.2016 року, ОСОБА_16 передав у користування ПП Чернігівавтотранс автобус Меrcedes-Benz 313 СDI д.н. НОМЕР_1 , на строк до 08.08.2026 року.
На момент ДТП 20.12.2016 року, вказаний договір був чинним.
З оглянутих в судовому засіданні розпоряджень Чернігівської ОДА; протоколів засідань комітету з підготовки та проведення конкурсів на автобусних маршрутах загального користування при Чернігівській ОДА; договорів про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, вбачається, щостаном на 20.12.2016 року, ПП Чернігівавтотранс не мало будь-яких правових підстав для здійснення пасажирських перевезень за маршрутом Добрянка-Чернігів.

Органом досудового розслідування не встановлено фактичного місця знаходження ПП Чернігівавтотранс, не встановлено осіб, відповідальних за перевіку технічного стану транспортних засобів на підприємстві, та осіб, відповідальних за допуск водіїв до керування транспортними засобами. Слідство не отримано, у передбачений законом спосіб, установчих документів підприємства-перевізника та посадових інструкцій відповідальних осіб, що в свою чергу, унеможливлює притягнення винних осіб до відповідальності, передбаченої ст.287 КК України.

Копія наказу про прийняття ОСОБА_17 на роботу була направлена директором ПП Чернігівавтотранс на письмовий запит слідчого та отримана лише 31.05.2017 року.

Будь-яких доручень оперативним підрозділам, в порядку визначеному КПК України, щодо встановлення відомостей, які мають значення для кримінального провадження, слідчий не надавав.

Письмових вказівок слідчому від процесуальних прокурорів у кримінальному провадженні не надходило.

З копії наказу № 10-К від 01.12.2016 року вбачається, що обвинуваченого ОСОБА_17 було прийнято на роботу до ПП Чернігівавтотранс водієм за сумісництвом.

В той же час, органом досудового слідства не встановлено основного місця роботи обвинуваченого.

Висновком судово-медичної експертизи № 149 від 27.02.2017 року підтверджується, що у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому акроміального кінця правої ключиці зі зміщенням уламків, котрі відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Тілесні ушкодження ОСОБА_9 могла отримати 20.12.2016 року, перебуваючи на момент ДТП, в якості пасажира автобуса.
З висновку судово-медичної експертизи № 150 від 28.02.2017 року вбачається, що у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішньої щиколотки правого гомілково-ступневого суглобу, з допустимим зміщенням та садна лівої вушної раковини. Закритий перелом зовнішньої щиколотки правого гомілкового-ступеневого суглобу з допустимим зміщенням, відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Садно лівої вушної раковини відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Весь комплекс тілесних ушкоджень ОСОБА_7 могла отримати 20.12.2016 року, перебуваючи на момент ДТП в якості пасажира автобуса.

З висновку судово-медичної експертизи № 178 від 14.03.2017 року вбачається, що у ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівої половини грудної клітки з переломом 8-го ребра, котрі відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Тілесні ушкодження ОСОБА_10 міг отримати 20.12.2016 року, перебуваючи на момент ДТП в якості пасажира автобуса.

З висновку судово-медичної експертизи № 239 від 31.03.2017 року вбачається, що у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шиловидного відростка правої променевої кістки без зміщення уламків; закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку; гематомою тім`яної ділянки голови справа; набряку та забиття м`яких тканин правого передпліччя, котрі відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Тілесні ушкодження ОСОБА_8 могла отримати 20.12.2016 року, перебуваючи на момент ДТП в якості пасажира автобуса.

З висновку судово-медичної експертизи № 242 від 31.03.2017 року вбачається, що у ОСОБА_11 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового компресійного перелому 1-го поперекового хребця; закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку; гематомами нижніх повік обох очей, котрі відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Тілесні ушкодження ОСОБА_11 могла отримати 20.12.2016 року, перебуваючи на момент ДТП в якості пасажира автобуса.

З висновку судово-медичної експертизи № 256 від 07.04.2017 року вбачається, що у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з множинними переломами ребер справа, ускладненої правобічним гідротораксом; посттравматичною правобічною плевропневмонією; закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, субкон`юктивальним крововиливом правого ока, гематомами повік правого ока; вивиху лівої стегнової кістки; підшкірних гематом лівої нижньої кінцівки; посттравматичного невриту лівого малогомілкового нерву; синців та садн ділянки правого плечового поясну, котрі відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Тілесні ушкодження ОСОБА_6 могла отримати 20.12.2016 року, перебуваючи на момент ДТП в якості пасажира автобуса.
З дослідницької частини висновку СМЕ № 256 від 07.04.2017 року вбачається, що ОСОБА_6 була доставлена до Чернігівської обласної лікарні в тяжкому стані, що по шкалі коми Глазго відповідало помірній комі та сопору. Дихання ОСОБА_6 було можливе лише з подачею кисню в інкубаційну трубку, а вподальшому - шляхом штучної вентиляції легенів. У потерпілої було визначено переломи передніх відрізків 3, 4, 5 ребер справа по середньо-ключичній лінії та переломи 6, 7, 8, 9 ребер справа, зі зміщенням.

При цьому, представник державного обвинувачення в судовому засіданні ускладнилася пояснити, з яких причин слідчий, призначаючи судово-медичну експертизу за наявними у ОСОБА_6 тілесними ушкодженнями, не поставив перед експертом питання про те, чи були ці ушкодження небезпечними для життя потерпілої в момент їх заподіяння, та який прогноз виживання ОСОБА_6 був би за умови ненадання їй своєчасної і кваліфікованої медичної допомоги.

В той же час, представник державного обвинувачення в судовому засіданні зазначила, що у випадку настання смерті ОСОБА_6 , дії обвинуваченого були б кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України.

В судовому засіданні представник державного обвинувачення не ставив питання про виклик для допиту судово-медичного експерта з метою надання розяснень висновку № № 256 від 07.04.2017 року, а також, за необхідності, призначення повторної, додаткової чи комісійної експертиз.

З висновку судово-медичної експертизи № 154 від 09.03.2017 року вбачається, що у цивільного позивача ОСОБА_12 даних за наявність тілесних ушкоджень, не виявлено. Перебування ОСОБА_12 на стаціонарному лікуванні в хірургічному і травматологічному відділеннях Ріпкинської ЦРЛ з 20.12.2016 року по 17.01.2017 року обумовлене не травматичним ураженням хребта, а наявністю у неї захворювання - остеохондрозу міжхребцевих дисків. Таким чином, діагноз Посттравматичне пошкодження верхньої замикальної пластинки тіла 12-го грудного хребця. Забій поперекового відділу хребта, встановлений лікарем-травматологом та лікарем-хірургом Ріпкинської ЦРЛ, не обґрунтований та не підтверджений об`єктивними відомостями і рентгенологічними даними, отже при оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень не враховувався.
В той же час, з висновку компютерної томографії від 22.12.2016 року вбачається, що у ОСОБА_12 не виключено посттравматичне пошкодження верхньої замикаючої пластинки тіла Th 12 хребця.
З висновку судово-медичної експертизи № 152 від 27.02.2017 року вбачається, що у цивільного позивача ОСОБА_13 мали місце тілесні ушкодження у вигляді забійної рани тім`яно-потиличної ділянки голови, котрі відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження ОСОБА_13 міг отримати 20.12.2016 року, перебуваючи на момент дорожньо-транспортної пригоди в якості пасажира автобуса.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає доведеною, в межах предявленого обвинувачення, винність ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тобто в порушенні Правил безпеки дорожнього руху України та експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставини помякшуючі покарання обвинуваченого, а також відомості про особу винного.

Обставинами помякшуючими покарання ОСОБА_17 , суд вважає щире каяття, вибачення перед потерпілими та часткове добровільне відшкодування шкоди, завданої злочином.
Водночас, суд не може погодитися з доводами сторони захисту і прокурора про наявність в діях ОСОБА_17 такої помякшуючої покарання обставини, як активне сприяння розкриттю злочину, оскільки дослідженими по справі матеріалами і показами обвинуваченого підтверджується лише факт визнання ним своєї вини.
На відсутність співпраці обвинуваченого зі слідством вказує небажання ОСОБА_17 повідомити про обставини, які мають суттєве значення для повного і обєктивного зясування обставин справи, зокрема: про фактичне місцезнаходження підприємства-перевізника; про осіб, відповідальних за медичний огляд водії та передрейсову перевірку транспортних засобів; про порядок прийняття обвинуваченого на роботу доПП Чернігівавтотранс; про обставини переобладнання і подальшої експлуатації транспортного засобу з порушенням діючих правил, норм і стандартів.
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого, по справі не встановлено.
З характеристики виданої директором ПП Чернігівавтотранс, котрий являється особою заінтересованою в результатах розгляду справи, вбачається, що ОСОБА_17 позитивно характеризується за місцем роботи.
Соціально-побутової характеристики обвинуваченого за місцем його проживання, органом досудового розслідування не здобуто.
ОСОБА_17 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітню дитину.
У період часу з 28.01.2016 року по 10.04.2017 року, ОСОБА_17 чотири рази притягувався до адміністртивної відповідальності за порушення ПДР України. При цьому, два адміністративні правопорушення обвинувачений вчинив у 2017 році, тобто вже після ДТП, яке мало місце 20.12.2016 року за його участі.
При цьому суд приймає до уваги, що ОСОБА_17 систематично, упродовж тривалого часу, за складних дорожніх умов, здійснював пасажирські перевезення на автобусі, використання якого заборонено, чим свідомо ставив під загрозу життя та здоровя не лише пасажирів транспортного засобу яким він керував, а також життя і здоровя інших учасників дорожнього руху.

Серед пасажирів автобуса, яким керував ОСОБА_17 20.12.2016 року, знаходилась пасажирка ОСОБА_22 , термін вагітності якої становив 36 тижнів і яка внаслідок ДТП перебувала на стаціонарному лікуванні до 26.12.2016 року.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позиція прокурора і потерпілих стосовно призначення ОСОБА_17 як основного, так і додаткового покарань, має відповідати не лише інтересами сторін кримінального провадження, а винесене по справі рішення має бути спрямованим на захист необмеженого кола інших членів суспільства; запобігати вчиненню обвинуваченим нових порушень у сфері дорожнього руху; справляти виховний вплив на осіб, які керують транспортними засобами.

Таким чином, суд вважає, що відносно ОСОБА_17 необхідно визначити найбільш суворий вид покарання, передбачений санкцією ч.1 ст.286 КК України, а саме обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами.

Разом з цим, враховуючи сукупність помякшуючих покарання обставин і наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_17 можливе без реального відбування основного покарання, із звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України, встановленням іспитового строку та покладенням обовязків, передбачених ст.76 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Що стосується цивільно-правових вимог, заявлених по справі, суд виходить з наступного.

Позови прокурора до ОСОБА_17 - в інтересах КЗ Ріпкинська ЦРЛ; КЛПЗ Чернігівська міська лікарня № 3; КЛПЗ Чернігівська обласна лікарня, підлягають задоволенню, з урахуванням положень ч.3 ст.128 КПК, ст.1206 ЦК України та визнання обвинуваченим вимог, заявлених прокурором.

Також, ч.1 ст.128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

В судовому засіданні беззаперечно доведено, що внаслідок кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_17 , потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, внаслідок чого вони зазнали фізичного болю і страждань, перебували на стаціонарному лікуванні, на що витрачали власні кошти. Частина потерпілих, на момент розгляду справи, продовжує лікування і реабілітацію, а потерпіла ОСОБА_9 потребує додаткового оперативного втручання. Наведені обставини негативно вплинули на емоційний стан потерпілих, їх життєві плани, потребували і потребують додаткових зусиль для організації власного життя.

Крім того, за змістом ч.1 ст.128 КПК України, право предявити позов у кримінальному провадженні має будь-яка інша особа, яка не визнана потерпілою, однак якій злочином завдано майнової та/або моральної шкоди.

Такими особами у кримінальному провадженні є ОСОБА_13 , котрому внаслідок ДТП заподіяно легкі тілесні ушкодження, у звязку з чим він проходив лікування і зазнав моральної шкоди, а також ОСОБА_12 , котра являючись особою похилог віку, внаслідок ДТП теж проходила тривалий курс стаціонарного лікування з 20.12.2016 року по 17.01.2017 року, перенесла стрес, психоемоційні зміни, нераціонально витрачала свій час, додатково зазнавши фізичних і душевних страждань, в тому числі внаслідок цинічної бездіяльності винних осіб.

Крім ОСОБА_8 , до початку розгляду кримінального провадженні по суті, всі потерпілі, а також ОСОБА_12 і ОСОБА_13 предявили цивільні позови.

Причинно-наслідковий звязок між діями ОСОБА_17 , а також заподіянням матеріальної і моральної шкоди позивачам підтверджено матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_17 перебував у трудових відносинах з ПП Чернігівавтотранс і йому в користування було передано автобус, котрий є джерелом підвищеної небезпеки. У відповідності до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.
Таким чином, обовязок по відшкодуванню майнової та моральної шкоди у кримінальному провадженні підлягає покладенню на ПП Чернігівавтотранс.

Визначаючи розмір шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілих, суд враховує, що ОСОБА_11 та ОСОБА_23 обвинувачений відшкодував майнову шкоду по 1300 грн., кожній.
Потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачений відшкодував по 1000 грн. майнової шкоди.
Потерпілому ОСОБА_10 обвинувачений перерахував 400 грн., в якості відшкодування такої шкоди.
Суд також приймає до уваги, що частина сум, заявлених до стягнення, не відноситься до витрати на лікування.
Зокрема, потерпілою ОСОБА_11 до позовної заяви додано чеки на придбання продуктів харчування на суму 243 грн. 01 коп., а також корінці квитанцій про благодійні внески до медичних закладів на загальну суму 60 грн.
Таким чином, із заявлених ОСОБА_11 до відшкодування 4791 грн. 67 коп. майнової шкоди, на її користь, з урахуванням добровільно вішкодованих Озявою 1300 грн., підлягає стягненню 3188 грн. 66 коп.
Потерпілою ОСОБА_9 включено в розрахунок і додано до позовної заяви чеки на придбання поліетиленового пакета і миючого засобу, на суму 12 грн. 82 коп., а також корінець квитанції про сплату 100 грн. на потреби Ріпкинської ЦРЛ.
Таким чином, із заявлених ОСОБА_9 до відшкодування 1827 грн. 96 коп., з урахуванням добровільно вішкодованих Озявою 1300 грн., підлягає стягненню 515 грн. 14 коп.
Із заявлених цивільним позивачем ОСОБА_12 до відшкодування 3084 грн. 70 коп., на її користь підлягає стягненню 2243 грн. 06 коп., оскільки до розрахунку майнової шкоди додано суми, продубльовані як у фіскальних чеках, так і в розрахункових квитанціях оскільки ОСОБА_12 придбала частину медичних препаратів, на суму 841 грн. 64 коп., розрахувавшись за них банківською карткою.
Витрати на лікування цивільного позивача ОСОБА_13 в сумі 505 грн. 09 грн. підтверджено належними і допустимими засобами доказування.
Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 вимог про відшкодування майнової шкоди не заявляли.
Приймаючи до уваги характер тілесних ушкоджень, отриманих кожним із потерпілих та цивільних позивачів, ступеню їх моральних страждань, необхідності подальшого лікування та реабілітації ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , добровільної сплати ОСОБА_17 на користь ОСОБА_6 1000 грн., з урахуванням засад розумності і справедливості, виходячи з положень ст.ст.23, 1166, 1168, 1187 ЦК України, а також тривалої бездіяльності підприємства-перевізника, суд вважає, що на користь ОСОБА_6 з ПП Чернігівавтотранс, в якості відшкодування моральної шкоди, підлягає стягненню 69000 грн.; на користь потерпілої ОСОБА_7 підлягає стягненню 15000 грн.; на користь потерпілої ОСОБА_11 підлягає стягненню 15000 грн; на користь потерпілої ОСОБА_9 підлягає стягненню 18000 грн.; на користь потерпілого ОСОБА_10 підлягає стягненню 7600 грн.; на користь цивільного позивача ОСОБА_13 підлягає стягненню 7500 грн; на користь цивільного позивача ОСОБА_12 підлягає стягненню 10000 грн. моральної шкоди.
Дорожній лист серії 05 - ВГ № 191370 підлягає визнанню речовим доказом та залишенню в матеріалах справи.
Враховуючи, що вимоги потерпілих, які викладені у позовних заявах - про накладення арешту на автобус Меrcedes-Benz 313 СDI д.н. НОМЕР_1 , не суперечать положенням ч.ч.1, 3 ст.171 КПК України, з метою забезпечення цивільних позовів, на вказаний транспортний засіб, котрий належить на праві власності ОСОБА_16 , необхідно накласти арешт.
Процесуальні витрати за проведення технічних експертиз, у розмірі 3860 грн. 52 коп., необхідно покласти на обвинуваченого.
Керуючись ст.ст.373-376 КПК України, суд -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_17 - визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_17 від відбування основного покарання, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього, у відповідності до ст.76 КК України, обовязки:
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

-періодично зявлятись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_17 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Комунального закладу Ріпкинська центральна районна лікарня (, р/р 8761, МФО 853592 ГУ ДКСУ в Чернігівській області), 15924 грн. 42 коп., в якості відшкодування витрат на лікування потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Стягнути з ОСОБА_17 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Комунального лікувально-профілактичного закладу Чернігівська міська лікарня № 3 (, р/р 2049, МФО 853592 ГУ ДКСУ в Чернігівській області), 3418 грн. 72 коп., в якості відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_11 .
Стягнути з ОСОБА_17 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Комунального лікувально-профілактичного закладу Чернігівська обласна лікарня (, р/р 0001, МФО 853592 ГУ ДКСУ в Чернігівській області), 12875 грн. 33 коп., в якості відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_6 .
Стягнути з Приватного підприємства Чернігівавтотранс (ідентифікаційний код 39791145, м.Чернігів, вул.Доценка, 11/79) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_7 ) 69000 грн., в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Приватного підприємства Чернігівавтотранс (ідентифікаційний код 39791145, м.Чернігів, вул.Доценка, 11/79) на користь ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_8 ) 15000 грн., в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Приватного підприємства Чернігівавтотранс (ідентифікаційний код 39791145, м.Чернігів, вул.Доценка, 11/79) на користь ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_9 ) 7600 грн., в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Приватного підприємства Чернігівавтотранс (ідентифікаційний код 39791145, м.Чернігів, вул.Доценка, 11/79) на користь ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_10 ) 3188 грн. 66 коп., в якості відшкодування майнової та 15000грн. моральної шкоди, а всього 18188 грн. 66 коп.

Стягнути з Приватного підприємства Чернігівавтотранс (ідентифікаційний код 39791145, м.Чернігів, вул.Доценка, 11/79) на користь ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_11 ) 515 грн. 14 коп., в якості відшкодування майнової та 18000грн. моральної шкоди, а всього 18515 грн. 14 коп.

Стягнути з Приватного підприємства Чернігівавтотранс (ідентифікаційний код 39791145, м.Чернігів, вул.Доценка, 11/79) на користь ОСОБА_13 (РНОКПП НОМЕР_12 ) 505 грн. 09 коп., в якості відшкодування майнової та 7500 грн. моральної шкоди, а всього 8005 грн. 09 коп.

Стягнути з Приватного підприємства Чернігівавтотранс (ідентифікаційний код 39791145, м.Чернігів, вул.Доценка, 11/79) на користь ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_13 ) 2243 грн. 06 коп., в якості відшкодування майнової та 10000грн. моральної шкоди, а всього 12234 грн. 06 коп.

Стягнути з ОСОБА_17 (РНОКПП НОМЕР_6 ), в доход держави, процесуальні витрати за проведення автотехнічних експертиз, у розмірі 3860 грн. 52 коп.
Визнати речовим доказом та залишити в матеріалах справи дорожній лист серії 05 - ВГ № 191370 (т.1 а/п 32).
До виконання вироку в частині задоволених цивільних позовів, накласти арешт на автобус Меrcedes-Benz 313 СDI д.н. НОМЕР_1 білого кольору, номер кузова НОМЕР_14 , належний на праві власності ОСОБА_16 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .
На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів, з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1