Провадження № 11-кп/780/148/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 28 22.03.2017

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Київської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання про застосування амністії за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про застосування до засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого вироком Подільського районного суду м. Києва, від 08.05.2015 року,
Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року.
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 08.05.2015 року, ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.263, ст.71 КК України до 4-х років 1-го місяця позбавлення волі.
23 вересня 2016 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із клопотанням про застосування щодо нього Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року, мотивуючи клопотання тим, що коли він був засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2014 року він не знав про існування Закону України «Про амністію» і тому вчасно не звернувся з відповідним клопотанням, що в свою чергу вплинуло б на строк покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні клопотання про застосування щодо нього Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року. Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 був засуджений за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до прийняття Закону України «Про амністію», покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком суду не відбував, вироком Подільського районного суду Київської області від 08.05.2015 року був засуджений за ч.2 ст.263, ст.71 КК України до 4-х років 1-го місяця позбавлення волі, з врахуванням попереднього вироку, під дію Закону України «Про амністію в 2014 році» не підпадає, так як злочин вчинив після набуття законної сили Закону України «Про амністію».
На вказану ухвалу засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, оскільки вважає, що Закон України «Про амністію» до нього має бути застосований. Апелянт впевнений, що даний закон до нього мав бути застосований ще коли він був засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2014 року, однак на той час він не знав що був прийнятий такий закон та вчасно не звернувся з відповідним клопотання, оскільки не був проінформований, так як перебував у зоні АТО. І, якби Закон України «Про амністію» був до нього вчасно застосований, це б суттєво вплинуло на обрану йому міру покарання вироком Подільського районного суду м. Києва від 08.05.2015 року. Тому просить ухвалу скасувати та застосувати щодо нього Закон України «Про амністію» від 08.04.2014 року.
Заслухавши:
доповідача суддю апеляційного суду;
прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції засудженого;
перевіривши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду про відмову у задоволені клопотання ОСОБА_7 щодо застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2014 році» є обґрунтованим та законним.
Так, зі змісту клопотання ОСОБА_7 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2014 році» не вбачається будь-яких посилань, підтверджених належними доказами, про те що він є особою, яка відповідно до ст. 1 вказаного Закону має право на застосування вищевказаного Закону та звільнення його від відбування призначеного покарання.
Крім того, відсутні посилання на будь-яку статтю вказаного Закону, яка на його думку повинна бути застосована.

Щодо висновків суду першої інстанції, про неможливість застосування відносно ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2014 році», колегія суддів вважає їх правильними та законними.
Зі змісту Закону України «Про амністію у 2014 році» видно, що він передбачає можливість звільнення осіб від відбування покарання, у тому числі й у виді позбавлення волі.
Однак, з наявних матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений за ст. 185 ч. 3 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, тобто із звільненням від відбування покарання з випробовуванням.
Оскільки покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 не відбував, вказаний Закон щодо нього не може бути застосований.
Правомірно суд відмовив й у застосуванні вказаного Закону у випадку засудження ОСОБА_7 за ст.ст. 263 ч. 2, 71 КК України, оскільки вказаний злочин він вчинив після набрання Законом України «Про амністію у 2014 році» законної сили.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала відповідає вимогам Закону, апеляція засудженого задоволенню не підлягає, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:
_________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4