Справа № 314/5390/14-к
Провадження № 1-кп/314/2/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Вільнянськ 21 лютого 2017 року

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

з участю: секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпілий ОСОБА_4 ,

представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 ,

провівши судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м.Вільнянськ Запорізької області, громадянина України, неодруженого, освіта вища, працюючого майстром у філії "Запорізька дорожньо-експлуатаційна дільниця" ДП "Запорізький облавтодор", проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в :
18 червня 2014 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля ресторану "Доміно", розташованого по вул.Радянській в м.Вільнянськ Запорізької області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, на ґрунті раптових неприязливих відносин, наніс ОСОБА_4 один удар кулаком лівої руки в область скроні праворуч, спричинивши потерпілому закриту черепно-мозкову травму, а саме: лінійний перелом правої тім`яної кістки з переходом на луску правої скроневої кістки і подальшим переходом на праве крило клиновидної кістки, з крововиливом між кістками черепа та твердою мозковою оболонкою в правій скронево-тім`яній області в проекції перелому кісток черепа, крововиливами під м`якими мозковими оболонками правої напівкулі головного мозку, дислокацією головного мозку, що потребувало оперативного втручання кістково-резекціонної трепанації черепу у правій скронево-тім?яній області з видаленням гострої епідуральної гематоми (близько 150 см3), що кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 , якому було пред`явлено обвинувачення за ч.1 ст.121 КК України, свою вину у вчиненні цього злочину визнав частково. Обвинувачений не заперечив, що у час, зазначений в обвинуваченні, він дійсно мав конфлікт із потерпілим ОСОБА_4 біля ресторану "Доміно" в м.Вільнянськ, який поводився агресивно, через це він змушений був відштовхнути ОСОБА_4 в область грудної клітини, від чого той впав та вдарився боком голови об асфальт. Враховуючи це, обвинувачений стверджує, що не мав наміру завдавати тілесних ушкоджень, а зробив це з необережності.

Суд, дослідивши надані йому докази, вважає, що ними повністю доведено пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення за ч.1 ст.121 КК України.

Так, потерпілий ОСОБА_4 під час судового розгляду пояснив суду, що ввечері 18 червня 2014 року він стояв біля ресторану "Доміно" разом зі своїми товаришами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , і до них підійшов ОСОБА_6 , який явно був у стані алкогольного сп`яніння; ОСОБА_6 став чіплятися до них, провокувати конфлікт, а потім несподівано наніс йому сильний удар кулаком у праву скроню, від якого потерпілий впав і втратив свідомість. Потерпілий ОСОБА_4 послідовно стверджував, що з боку ОСОБА_6 мав місце саме удар у праву скроню, а не поштовх у груди.

Під час проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_4 на місці вчинення злочину підтвердив свої пояснення щодо обставин вчинення злочину, розповів та показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим завдання удару у праву скроневу частину голови (т.2 а.с.72-75).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 пояснили суду, що вказаного вечора вони стояли разом із ОСОБА_4 біля ресторану "Доміно", коли до них підійшов ОСОБА_6 , який був явно у стані алкогольного сп?яніння, став поводити себе агресивно, чіплятися до Дубового, після чого вдарив ОСОБА_4 , і той впав на спину. При цьому свідок ОСОБА_10 пояснив, що він особисто моменту удару не бачив, але чув його. Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що бачив, як ОСОБА_6 вдарив потерпілого кулаком у праву скроню, після чого той впав та втратив свідомість. Далі, згідно пояснень свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , вони стали приводити ОСОБА_4 до тями і відвели його додому.

Під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_9 конкретизував на місці злочину свої показання щодо обстановки та обставин поді (т.1 а.с.126-130), підтвердивши, що ОСОБА_6 наніс ОСОБА_4 сильний удар в область голови праворуч, від якого той впав на асфальт, після удару зразу знепритомнів.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що ввечері 18 червня 2014 року він допомагав привести ОСОБА_4 додому, при цьому той був млявий, дезорієнтований, йому було погано.

Згідно довідок КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" (т.1 а.с.109, 131), ОСОБА_4 знаходився у цій лікарні на стаціонарному лікуванні з 19.06.2014 року по 08.07.2014 року з діагнозом: ЗЧМТ; епідуральна гематома правої скронево-тім?яної ділянки; забій головного мозку. 19.06.2014 року потерпілому була зроблена операція кістково-резекційна трепанація черепу скронево-тім?яної ділянки праворуч, видалення епідуральної гематоми.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , який працює лікарем-невропатологом Вільнянської центральної районної клінічної лікарні, пояснив суду, що вранці 19.06.2014 року він робив огляд потерпілого ОСОБА_4 , під час якого виявив у нього тілесні ушкодження на обличчі, та, зважаючи на тяжкість його стану, направив для подальшого лікування до Запорізької обласної клінічної лікарні.

Згідно висновків судово-медичних експертиз № 212 від 16.08.2014 року (т.1 а.с.113-115), № 213 від 16.08.2014 року (т.1 а.с.116-119), у потерпілого ОСОБА_4 виявлена закрита черепно-мозкова травма, а саме: лінійний перелом правої тім`яної кістки з переходом на луску правої скроневої кістки і подальшим переходом на праве крило клиновидної кістки, з крововиливом між кістками черепа та твердою мозковою оболонкою в правій скронево-тім`яній області в проекції перелому кісток черепа, крововиливами під м`якими мозковими оболонками правої напівкулі головного мозку, дислокацією головного мозку, що потребувало оперативного втручання кістково-резекціонної трепанації черепу у правій скронево-тім?яній області з видаленням гострої епідуральної гематоми (близько 150 см3). Ця черепно-мозкова травма могла з?явитися в результаті однократного ударно-травматичного впливу тупим твердим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею, і кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя. Місцем травматичного впливу є права бічна поверхня голови.

Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 229 від 27.08.2014 року (т.1 а.с.122-125), закрита черепно-мозкова травма, виявлена у ОСОБА_4 , найбільш вірогідно, з?явилася внаслідок безпосереднього однократного травмуючого впливу твердим тупим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею в праву тім?яно-скроневу область голови. При цьому експерт визнав малоймовірним механізм спричинення тілесних ушкоджень, зазначений обвинуваченим ОСОБА_6 , а саме при падінні внаслідок поштовху у груди на асфальтне покриття; експерт зазначив з цього приводу, що при даному механізмі травмування потерпілий, падаючи, як правило, рефлекторно захищає голову від ушкодження, нахиляючи її наперед, виставляючи назад чи у сторони руки, та первісно вдаряючись об поверхню сідничною областю, областю тазостегнового чи плечового суглобів.

Наведені докази підтверджують обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення за ч.1 ст.121 КК України.

Під час судового розгляду за клопотанням захисника обвинуваченого була проведена повторна комісійна судово-медична експертиза, згідно висновку якої № 25/к від 13.05.2016 року (т.2 а.с.86-95) частково підтверджується версія обвинуваченого щодо обставин спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Так, згідно цього експертного висновку, можливість виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого за механізмом, на який ОСОБА_4 вказував під час допиту у судовому засіданні та при проведенні слідчого експерименту не виключається. Проте одночасно з цим експерти зазначили, що не виключається можливість виникнення тілесних ушкоджень й за механізмом, на який вказував ОСОБА_6 тобто внаслідок поштовху у груди та падіння на асфальт із ударом об нього голови, повернутої вправо. Експерти вказали, що локалізація травми у правій бічній поверхні голови не є характерною для падіння на спину, проте вказана ділянка може бути доступною травматичному впливу поверхні, на яку відбувається падіння тіла при максимальному повороті голови у шийному відділі хребта у відповідну сторону. Площина із асфальтним покриттям в якості травмуючого предмета діє на організм людини як тупий твердий предмет.

Суд вважає, що висновок комісійної експертизи в частині аналізу показань ОСОБА_6 є суперечливим та не відповідає дослідженим доказам.

Так, сам ОСОБА_6 протягом усього часу розгляду справи, у т.ч. й на слідчому експерименті, який проводився з метою наступного проведення експертизи (т.2 а.с.69-71), послідовно вказував, що потерпілий ОСОБА_4 при падінні повернув голову у праву сторону лише трохи, тобто на незначну ступінь, а не на максимальну відстань, на чому ґрунтується висновок комісійної експертизи. Про відсутність таких дій з боку потерпілого безпосередньо перед отриманням травми свідчать як показання самого потерпілого, так і свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Крім того, потерпілий та зазначені свідки, незалежно один від одного, послідовно стверджували, що з боку обвинуваченого мав місце саме удар у голову, а не поштовх у груди. Зі свого боку, ОСОБА_6 у судовому засіданні не навів суду жодних пояснень щодо того, у зв`язку із чим саме та якими саме обставинами потерпілий ОСОБА_4 міг прийняти таке неприроднє та нехарактерне положення голови, як максимальний її поворот у шийному відділі в праву сторону під час падіння.

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги як належний доказ висновок комісійної судово-медичної експертизи якої № 25/к від 13.05.2016 року в частині, що стосується вирішення питання можливості виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого за механізмом, зазначеним ОСОБА_6 .

Під час судового розгляду прокурором та представником потерпілого були заявлені клопотання про виклик і допит судово-медичних експертів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з метою надання роз`яснень з приводу проведених судово-медичних експертиз первинної № 229 від 27.08.2014 року, та комісійної № 25/к від 13.05.2016 року.

Суд не вбачає підстав для виклику і допиту експертів у зв`язку із наступним.

За змістом ч.1 ст.356 КПК України, за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку. Тобто, підставою такого допиту є необхідність роз`яснення висновку, тобто усунення його вад, які є незрозумілими для сторін та/або суду. Між тим, обидва висновки викладені достатньо чітко і не містять явних незрозумілих вад, а мотивування відповідних клопотань зводяться до незгоди прокурора та представника потерпілого з тими чи іншими висновками проведених експертиз. Враховуючи це, суд не знайшов підстав для задоволення цих клопотань, що не перешкоджає можливості надати обом експертним висновкам оцінку його належності та достовірності як доказу при ухваленні вироку.

Суд також не погоджується з доводами захисника обвинуваченого про недопустимість доказів висновків судово-медичної експертизи № 212 та № 213 від 16.08.2014 року, № 229 від 27.08.2014 року, через те, що зазначений в них номер кримінального провадження не відповідає існуючому, порушена нумерація аркушів, а сам підозрюваний ОСОБА_6 при їх призначенні та проведенні був позбавлений можливості прийняти в цьому участь, поставити питання чи дати пояснення експерту тощо. Щодо перших двох доводів суд погоджується з поясненнями прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , що у даному випадку мова йде про технічні помилки, які не вплинули на сутність експертних висновків. Що ж стосується прав підозрюваного при призначенні та проведенні експертиз на досудовому розслідуванні, то суд звертає увагу, що за змістом ст.ст.242-244 КПК України, відповідне право підозрюваного на цій стадії реалізується шляхом заявлення власних клопотань про залучення експерта для проведення експертиз з питань, в яких зацікавлена сторона захисту, а не шляхом втручання в процес призначення та проведення експертиз за постановою слідчого; ніяких доводів щодо цього сторона захисту суду не надала.

Таким чином, докази, надані сторонами, підтверджують, що 18 червня 2014 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 біля ресторану "Доміно" умисно спричинив ОСОБА_4 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя. Цими доказами, які свідчать про те, що відповідне тілесне ушкодження закрита черепно-мозкова травма утворилася у потерпілого внаслідок сильного удару ОСОБА_6 у праву скроневу частину голови потерпілого, а не внаслідок падіння, спростовується версія обвинуваченого про те, що тілесні ушкодження були спричинені з необережності; відповідні пояснення обвинуваченого розцінюються судом як необ`єктивні, спрямовані виключно на пом`якшення кримінального покарання, яке може бути призначене.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесений до категорії тяжких. Суд також враховує особу обвинуваченого, який вчинив злочин у молодому віці, має постійне місце проживання та роботи, характеризується позитивно.

Обставинами, яка пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнає добровільне часткове відшкодування матеріальної шкоди, а також вчинення злочину вперше.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 , суд визнає вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи наявність в обвинуваченого обставин, які пом`якшують покарання, зокрема, факт вчинення злочину вперше, позитивну характеристику обвинуваченого, його молодий вік та наявність сталих позитивних соціальних зв`язків, суд вважає за можливим при призначенні покарання застосувати до нього положення ст.75 КК України щодо звільнення від покарання з випробуванням.

Потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні заявлений цивільний позов, згідно якого він вимагає стягнути з обвинуваченого грошові суми: 21830,24 гривень на відшкодування витрат на лікування; 24364,16 гривень на відшкодування витрат на правову допомогу; 11130,36 гривень компенсація втраченого заробітку; 20270,13 гривень компенсація втрат від інфляції щодо відшкодування витрат на лікування; 1151 гривню відшкодування 3% річних за прострочення відшкодування витрат на лікування; 50000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Оскільки дослідженими доказами доведений факт завдання ОСОБА_6 шкоди здоров`ю ОСОБА_4 , на обвинуваченого покладається обов`язок її відшкодування відповідно до зазначених положень ч.1 ст.1166 ЦК України, ч.1 ст.1195 ЦК України.

Витрати на лікування в розмірі 21830 гривень 24 копійки підтверджені потерпілим та його представником відповідними документами та іншими доказами (т.1 а.с.27-30, 61-76), а тому відшкодування цих витрат є обов`язком обвинуваченого ОСОБА_6 .

Відносно відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить з того, що згідно з ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Тобто, законом вимагається, що здійснення потерпілим процесуальних витрат у такому разі має бути документально підтверджено. Проте надані потерпілим розрахунки (т.1 а.с.231-232, т.2 а.с.153-154) власне не є розрахунковими документами, що підтверджують факт здійснення ним оплати послуг представника, а інших відповідних документів (квитанцій, ордерів тощо) суду не представлено. У зв`язку з цим в цій частині вимоги потерпілого є необґрунтованими.

Вимоги про відшкодування втраченого заробітку також вбачаються необґрунтованими, оскільки, за змістом ч.1 ст.1195 ЦК України, цей заробіток відшкодовується тільки у разі підтвердження потерпілим факту втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. Потерпілим підтверджений факт встановлення йому інвалідності (т.1 а.с.77), але у відповідному висновку зазначено про збереження його працездатності; при цьому суду не подано ніяких доказів з приводу визначення факту втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності згідно зазначених положень ч.1 ст.1195 ЦК України.

Не можуть вважатися обґрунтованими і вимоги потерпілого про відшкодування втрат від інфляції та 3 % річних. За змістом позову, потерпілий обраховує ці суми за прострочення відшкодування витрат на лікування, тобто розрахунок цих сум мав би здійснюватися по кожній витраті окремо, починаючи з конкретної дати її вчинення; розрахунок, наданий потерпілим, цим вимогам не відповідає, а тому є неналежним. Посилання потерпілого на рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року вбачається некоректним, оскільки воно не стосується тлумачення моменту виникнення зобов`язання відшкодування витрат на лікування, а присвячене іншим питанням.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що потерпілому внаслідок дій обвинуваченого була створена реальна загроза його життю, потерпілий зазнав значних фізичних та моральних страждань через спричинення йому фізичного болю, значне погіршення стану його здоров`я у молодому віці, необхідність здійснювати тривале лікування та докладати додаткові зусилля для нормалізації свого життя. Таким чином, потерпілому діями обвинуваченого спричинена моральна шкода, яка відповідно до вимог ч.3 ст.23, ст.1167 ЦК України, підлягає відшкодуванню. Визначаючи розмір грошового відшкодування, суд враховує обставини справи, характер правопорушення, глибину моральних страждань позивача, і вважає, що заявлена сума відшкодування у розмірі 50000 гривень є завеликою, і зменшує її до 30000 гривень як такої, що повно відповідає зазначеним обставинам, а також вимогам розумності та справедливості.

Таким чином, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 21830 гривень 24 копійки, та вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30000 гривень. При цьому також враховується, що обвинувачений під час судового розгляду добровільно відшкодував потерпілому грошову суму у розмірі 15000 гривень (т.2 а.с.173, 183) на відшкодування матеріальної шкоди. У зв`язку з цим у судовому порядку з ОСОБА_6 на користь потерпілого стягуються грошові суми: 6830 гривень 24 копійки на відшкодування матеріальної шкоди; 30000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Процесуальних витрат та речових доказів у провадженні немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

п р и с у д и в :
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5-ти (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Іспитовий строк ОСОБА_6 встановити тривалістю в 3 (три) роки.

Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошові суми: 6830 (шість тисяч вісімсот тридцять) гривень 24 копійки на відшкодування матеріальної шкоди; 30000 (тридцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Роз`яснити обвинуваченому та потерпілому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку негайно вручити після його проголошення засудженому, його захиснику, потерпілому, його представнику, прокурору.

Суддя ОСОБА_1

21.02.2017

21.02.2017