Дата документу Справа № 314/6499/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/297/17
Єдиний унікальний № 314/6499/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта середня, до засудження не працював, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1)18.08.2004 року Мелітопольским міськрайонним судом Запорізької області за ст.185 ч.1, ст. 304. ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки;

2)12.11.2007 року Мелітопольським міськрайонним судом за ст.358 ч.3, ст.289 ч.1, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

3)03.09.2008 року Мелітопольським міськрайонним судом за ст.186 ч.І. ст. 357 ч.3, ст.70 ч.І, с 1.71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 10.09.2010 року-умовно-достроково на не відбутий строк, що складає 09 місяців 8 днів,

за участю прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 не погоджуються з ухвалою суду, вважає, що остання є необгрунтованою, винесена з істотним порушенням вимог Кримінального кодексу України - ст. 81 та кримінального процесуального закону, а саме ст.ст. 370, 376, 379, 539 КПК України, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для її скасування.

Далі вказує, що по-перше, розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення, 22.11.2016 р. о 13-40 год. судом була оголошена вступна та резолютивна частина оскаржуваної ухвали. А саме суд проголосив, що у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено.

24.11.2016 р. захисникові засудженого видана ухвала від 22.11.2016 р. вже з виправленими описками, де за текстом ухвали зазначено про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення. Однак, в порушення ст. 379 КПК України, судом вирішено питання про внесення виправлень без проведення судового засідання, без виклику сторін та без постановления відповідної ухвали про виправлення.

По-друге, згідно з положеннями ч.ч.1,2 ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання, в т.ч. у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Таке звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом ст.539 КПК України, клопотання про звільнення особи від подальшого відбування покарання умовно-достроково розглядається згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України, та з урахуванням положень розділу VIII цього Кодексу. Тобто, суд має повно, всебічно і об`єктивно дослідити всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, після чого постановити законне, обгрунтоване і вмотивоване рішення.

Ці вимоги закону узгоджуються і з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року, відповідно до яких, під час судового розгляду суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці; приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання,.

На переконання захисника засудженого, суд першої інстанції цих вимог закону не дотримався, оскільки неповно та однобоко з`ясував дані про особу засудженого, не дав оцінку всім доводам, наведеним засудженим та представником адміністрацій установи виконання покарань та даним, які містяться в матеріалах провадження, що на думку захисника, є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального кодексу України, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, на час звернення засудженого до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, останній фактично відбув не менше двох третин строку покарання призначеного йому за вироком Мелітопольского міськрайонного суду Запорізької області від 23 червня 2015 року, що згідно з положеннями ст. 81 КК України, є однією з обов`язкових умов при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання осіб, які вчинили умисний тяжких злочин.

Так, засуджений прибув до Камянської ВК №101 для відбування покарання 10.05.2016. Згідно з вироком, початком строку відбування покарання є 22.07.2014. Закінчення строку відбування покарання припадає на 02.11.2017 р.

Як вбачається з Довідки Кам`янської ВК №101, з період відбування покарання у Кам`янській ВК №101 засуджений встановлені Правила внутрішнього розпорядку не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягався. За сумлінну поведінку та ставлення до праці заохочувався правами начальника відділення СПС.

Згідно довідки заступника начальника установи, з моменту прибуття для відбування покарання приймає активну участь у суспільно-корисній праці згідно ст. 118 КВК, залучається до роботи з благоустрою колонії і прилеглої території, а також до поліпшення житлово-побутових умов засуджених.

По відношенню до працівників адміністрації тактовний, їхні законні вимоги, розпорядження завжди виконує. З серпня 2016 року засуджений працевлаштований в господарській обслузі на посаді слюсаря-сантехніка. До праці ставиться добре, сумлінно. Як вбачається з пояснень представника колонії, наданих в судовому засіданні, засуджений з 20.05.2016 року до 01.08.2016 р. виконував роботи з господарського обслуговування установи, працював днювальним.

Згідно характеристики, наданої начальником відділення СПС, засуджений за характером спокійний, витриманий. У відносинах з іншими засудженими неконфліктний. Підтримує звязки із засудженими позитивної спрямованості. Приймає участь у громадському житті відділення та в реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Правова освіта».

У скоєному злочині розкаюється, зробив для себе належні висновки

Засуджений має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, після звільнення від відбування покарання засуджений має намір працевлаштуватися на посаду слюсаря до ОСББ «Мрія», яке з 01.01.2017 р. готове прийняти засудженого на зазначену посаду (довідка ОСББ «Мрія» наявна в матеріалах справи).

Варто зазначити, що адміністрація установи підтримала клопотання засудженого та просила суд його задовольнити.

Вказані матеріали провадження, на переконання захисника, свідчать про те, що засуджений ОСОБА_6 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.06.2015 р. на строк, що залишився.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_6 . На підставі ст. 81 КК України звільнити ОСОБА_6 умовно-достроково від відбування покарання, призначеного йому згідно вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.06.2015 року на строк, що залишився.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого, який просив задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який вважав судове рішення законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захиснка ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що до Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_6 , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№101) надійшло клопотання про ирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 22.11.2016 року у задоволенні клопотання засудженого Кам`янської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення відмовлено.

З матеріалів провадження вбачається, що останній з 10.05.2016 року відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області( №101). За час відбування покарання характеризувався наступним чином: заохочувався два рази, порушував вимоги режиму відбування покарання, за що має 2 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Суд першої інстанції дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 , дійшов обґрунтованого висновку, що останній за час відбування покарання не довів своє виправлення.

Зазначене підтверджується матеріалами справи, з яких вбачається, що засуджений ОСОБА_6 був працевлаштований в господарській обслузі слюсарем-сантехніком лише у серпні 2016 року.

Рішенням комісії установи від 15.08.2016 року засудженому відмовлено як такому, що не довів своє виправлення.

Крім того, відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

Залишаючи апеляційну скаргу захисника без задоволення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання мав два заохочення та два стягнення, які погашені у встановленому законом порядку. Будучи працездатним, був працевлаштований господарській обслузі тільки в серпні 2016 року. Рішенням комісії установи від 15.08.2016 року йому було відмовлено в застосуванні ст. 81 КК Уукраїни, як такому, що не довів своє виправлення. Крім того, до засудженого ОСОБА_6 вже надавалася пільга у вигляді умовно-дострокового звільнення від покарання, однак в період невідбутої частини покарання він знову вчинив аналогічні злочини, за які раніше притягувався до криммінальної відповідальності.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів доходить висновку, що поведінка та ставлення до праці за весь час відбування покарання ОСОБА_6 у своїй сукупності не були сумлінними, тобто останній не довів своє виправлення і перевиховання, а тому останній не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, у зв`язку з чим доводи захисника про те, що з період відбування покарання у Кам`янській ВК №101 засуджений встановлені Правила внутрішнього розпорядку не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягався. За сумлінну поведінку та ставлення до праці заохочувався 1 раз правами начальника відділення СПС. З моменту прибуття для відбування покарання приймає активну участь у суспільно-корисній праці, залучався до роботи з благоустрою колонії і прилеглої території, а також до поліпшення житлово-побутових умов засуджених. По відношенню до працівників адміністрації тактовний, їхні законні вимоги, розпорядження завжди виконує. З серпня 2016 року засуджений працевлаштований в господарській обслузі на посаді слюсаря-сантехніка. До праці ставиться добре, сумлінно. З 20.05.2016 року до 01.08.2016 р. виконував роботи з господарського обслуговування установи, працював днювальним. Згідно характеристики, наданої начальником відділення СПС, засуджений за характером спокійний, витриманий. У відносинах з іншими засудженими неконфліктний. Підтримує звязки із засудженими позитивної спрямованості. Приймає участь у громадському житті відділення та в реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Правова освіта», є необґрунтованими.
Не заслуговують уваги доводи захисника і про те, що суд не врахував, що зсуджений має постійне місце проживання, а після звільнення від відбування покарання засуджений має намір працевлаштуватися на посаду слюсаря до ОСББ «Мрія», яке готове прийняти засудженого на зазначену посаду, оскільки ці дані про особу засудженого не відносяться до сумлінної поведінки і ставлення до праці останнього, і які є підставою для застосування чи не застосування ст. 81 КК України.

Що стосується порушення районним судом порушення ст. 379 КПК України, то колегія суддів вважає, що ці обставини не відносяться до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
При перевірці матеріалів справи колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захиснка ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2016 року відносно засудженого ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4