Справа № 357/8712/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1541/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 15.12.2016

УХВАЛА
Іменем України
« 15 » грудня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 вересня 2016 року, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено,

в с т а н о в и л а:
До Білоцерківського міськрайонного суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, обґрунтоване тим, що він працевлаштований, приймає активну участь у громадському житті установи, за добросовісне відношення до праці має заохочення, а тому заслуговує на застосування до нього ст.82 КК України.

1.09.2016р. ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду відмовлено в задоволенні клопотання з підстав того, що засуджений не довів свого виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нову, якою задовольнити його клопотання про застосування щодо нього положень ст. 82 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт послався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки вважає, що підстави зазначені судом І інстанції для відмови у задоволенні клопотання, є лише його правом, а не обов`язком. Також апелянт зазначив, що в січні 2015 р. він приймав участь у спортивно-масовому заході, працевлаштований на промисловій зоні, щиро розкаюється у вчиненому, у відповідності до ст. 134 КВК України є таким, що не має стягнень.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без зміни, пояснення засудженого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу і просив замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким, перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Доводи апеляційної скарги засудженого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є необґрунтованими.

Відповідно до ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно до п.2 ч.4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі;

З матеріалів справи вбачається, що вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15.05.2015р. ОСОБА_7 засуджений за ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 на 3 роки 1 місяць позбавлення волі. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 4.02.2016р. на підставі ч.5 ст. 72 КК України йому зараховано в строк покарання попереднє ув`язнення з 28.03.2015 р. по 15.06.2015 р. з розрахунку один день за два дні.
Строк покарання рахується з 28.03.2015 р., кінець строку покарання - 10.02.2018 р., тобто засуджений фактично відбув 1/2 строку призначеного покарання.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002р. заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений став на шлях виправлення.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до ч.1,2 ст. 123 КВК України соціально-виховна робота - цілеспрямована діяльність персоналу органів і установ виконання покарань та інших соціальних інституцій для досягнення мети виправлення і ресоціалізації засуджених.
Участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення.

На думку колегії суддів, суд І інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів того, що він став на шлях виправлення.

Так, суд приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання про заміну невідбутого покарання більш м`яким ОСОБА_7 , обґрунтовано зазначив, що засуджений, відбуваючи покарання у Білоцерківській виправній колонії № 35 з 18.07.2015р. характеризується посередньо, отримав два стягнення за порушення режиму утримання, які погашені у встановленому законом порядку, має два заохочення, працевлаштований на дільниці пошиву мішків під цукор швейником; не приймає особистої участі у виховних заходах, які проводяться в установі, у роботі самодіяльних організацій, не проявляє розумну соціально-корисну активність в організації їх роботи, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів те, що він став на шлях виправлення.
Крім того, згідно висновку начальника відділення соціально виховної та психологічної служби ОСОБА_8 погодженого з начальником колонії із соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_9 засуджений ОСОБА_7 на шлях виправлення не стає, не може бути переведеним з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації, а тому до нього не може бути застосована заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, у зв`язку з тим, що він має недостатній ступінь виправлення.

Доводи апеляційної скарги засудженого стосовно того, що він заслуговує на застосування до нього положень ст. 82 КК України є необґрунтованими, оскільки процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для заміни невідбутого покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_7 немає.
На думку апеляційного суду, ухвала суду І інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 537 КПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Судді