Справа № 183/2321/17
№ 1-кп/183/675/17
В И Р О К
іменем України
26 травня 2017 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000061 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівка Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, з повною середньою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, який проходить військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді механіка-водія 3 парашутно-десантного взводу 6 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 обвинувачується у наступному. 20 вересня 2016 року наказом № 212 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду механіка-водія 3 парашутно-десантного взводу 6 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . Старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст.9, 11, 12, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань,доручених йому за посадою.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII в Україні з 20.01.2015 року діє особливий період.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» від 12.02.2015 року №194-VIII, який набув чинності 05.03.2015 року, до статті 407 КК України було внесено зміни, які посилюють відповідальність за вчинення вказаного військового злочину в умовах особливого періоду.

Так, з 28 грудня 2016 року старший солдат ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні у Дніпропетровському військовому госпіталі (військова частина НОМЕР_2 ). 20 січня 2017 року у зв`язку із закінченням терміну лікування, старшого солдата ОСОБА_5 було виписано та йому надано звільнення від виконання службових обов`язків тривалістю 11 діб з якого останній мав повернутися до військової частини 01 лютого 2017 року.
Однак, 01 лютого 2017 року старший солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин з лікувального закладу, в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 13 травня 2017 року старшого солдата ОСОБА_5 було затримано та доставлено до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України, внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, у період з 01 лютого 2017 року до 13 травня 2017 року старший солдат ОСОБА_5 був відсутній у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду і його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
Обвинувальний акт надійшов до суду разом з угодою про визнання винуватості, укладеною між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_5 в присутності його захисника ОСОБА_6 22 травня 2017 року.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні просила затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 22 травня 2017 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 в присутності його захисника ОСОБА_6 .

Відповідно до вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, визнав, сторони узгодили призначення йому покарання із застосуванням положень ст. ст. 60, 69 КК України з призначенням іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України у виді арешту на гауптвахті строком 3 (три) місяці. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди, встановлені ст. 473 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину визнав, щиро кається у вчиненому, висловився про затвердження угоди і призначення йому узгодженого покарання.

Захисник ОСОБА_4 висловилася про затвердження угоди і призначення узгодженого сторонами в угоді покарання.

У обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні з`ясовані всі питання, визначені ст. 474 КПК України та роз`яснені наслідки укладення та невиконання угоди, відповідно до ст. ст. 473, 476 КПК України.

На виконання вимог ст. 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним. Суд також вважає, що угода відповідає вимогам КПК України та закону.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 . Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив тяжкий злочин, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину 2016 року народження, на обліку у лікарів не перебуває, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, є учасником бойових дій, нагороджений медаллю «За військову службу Україні». Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Тому, враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання обставин, особу обвинуваченого і його ставлення до вчиненого, суд вважає за можливе призначити узгоджене між прокурором та обвинуваченим покарання при укладанні угоди про визнання винуватості із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, та перейти до призначення іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України.При цьому суд вважає, що призначення покарання у виді арешту буде достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 22 травня 2017 року між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності його захисника ОСОБА_6 .

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання з 13.05.2017 року.

Зарахувати в строк призначеного покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 13.05.2017 року по 26.05.2017 року із розрахунку, передбаченого ч. ч. 1, 5 ст. 72 КК України, 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні арешту.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1