Справа № 158/302/16-к
Провадження № 1-кп/0158/4/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2017 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого - ОСОБА_4
захисника обвинуваченого - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ківерці кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Кадище, Ківерцівського району Волинської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого оператором мийки в ПП «Комфорт-Буд-Сервіс», раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України,
в с т а н о в и в:
09.11.2015 року близько 21 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись в громадському місці біля магазину «Сузір`я», що розташований у с. Дерно по вул. Жовтнева, 56А, ігноруючи елементарні правила поведінки, моральності, добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка виразилася у висловлюванні на адресу ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 нецензурної лайки та цькуванні на останніх свого пса породи «Вівчарка», внаслідок чого пес покусав вказаних осіб, що призвело до заподіяння: потерпілому ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичного експерта №90 від 10.11.2015 року, тілесних ушкоджень у вигляді забійних ран і саден на зовнішній поверхні лівого передпліччя, а також на передньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя і на долонній поверхні основної фаланги 1-го пальця лівої кисті, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; потерпілому ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичного експерта №91 від 13.11.2015 року, тілесних ушкоджень у вигляді саден на передній поверхні лівого передпліччя, множинні забійні рани на передньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя, на задньо-зовнішній поверхні лівого стягна, на передній поверхні правої гомілки, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; потерпілому ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичного експерта №103 від 26.11.2015 року, тілесні ушкодження у вигляді укушених ран обох гомілок, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Крім того, 09.11.2015 року близько 21 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись в громадському місці біля магазину «Сузір`я», що розташований у с. Дерно по вул. Жовтнева, 56А, під час хуліганських дій, керуючись метою заподіяти фізичну шкоду здоров`ю, умисно наніс ОСОБА_4 удар дерев`яним поліном по голові, яке в ході конфлікту підібрав біля магазину "Сузір`я", заподіявши потерпілому, згідно висновку судово-медичного експерта №103 від 26.11.2015 року тілесні ушкодження у вигляді відкритої тупої черепно-мозкової травми, вдавленого імпресивного перелому правої тім`яної кістки, забою головного мозку, забійної рани тім`яної ділянки голови справа, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення.
Допитаний в судовому засіданні по суті пред`явленого звинувачення обвинувачений ОСОБА_6 винність в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав, та суду показав, що дійсно за вказаних обставин місця і часу, він знаходився на території магазину «Сузір`я», що знаходиться в с. Дерно, Ківерцівського району разом із своїм псом породи «Вівчарка». Стоявши біля входу в магазин до нього зателефонував швагро, який при розмові запитав хто є біля магазину. Назвавши своєму швагру декілька прізвищ, включаючи потерпілого ОСОБА_7 , після чого, останній підійшов до нього з претензіями навіщо він комусь розповідає його місцезнаходження і наніс йому удар кулаком по обличчю. Внаслідок чого його пес, як він тоді розумів, задля його захисту накинувся на ОСОБА_7 . Пізніше із заднього двору магазину по черзі вибігли ОСОБА_8 та ОСОБА_4 з якими почалась шарпанина. Його пес захищаючи власника кидався на всіх осіб, які хотіли причинити йому шкоду. Обвинувачений ОСОБА_6 також зазначив, що собаку він не цькував, пізніше під час цієї події хтось кинув по собаці дерев`яне поліно. Задля свого захисту він підняв дане поліно і почав ним відмахуватись, не заперечив, що міг ним по комусь і попасти. Через деякий проміжок часу з його рук вибили дерев`яне поліно, збили його з ніг і почали наносити удари ногами. Приблизно через 5 хв. прийшовши до тями він пішов додому, собака в даний час також була вдома. Також вказав, що алкогольних напоїв не вживав та не знаходився в стані алкогольного сп`яніння.
Свою вину обвинувачений ОСОБА_6 щодо кваліфікації за ч. 1 ст. 121 КК України не визнав повністю, оскільки зазначив, що умисних дій відносно потерпілого ОСОБА_4 не вчиняв, і дане кримінальне правопорушення слід вважати таким, що вчинене з необережності, оскільки він оборонявся.
Також не визнав хуліганських дій, передбачених ч. 1 ст. 296 КК України, вказавши, що громадського порядку не порушував, та ніяких команд власній собаці не надавав.
Дані твердження обвинуваченого ОСОБА_6 підтвердив його захисник ОСОБА_5 , який вказав, що кваліфікацію вчинених органом досудового розслідування кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України та ч. 1 ст. 296 КК України не визнають повністю. Разом з тим, зазначив що цивільний позов прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Луцької місцевої ради про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину не визнають, оскільки вважають, що прокурор в інтересах Луцької міської ради не має права заявляти позов.
Окрім того, цивільний позов ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення кримінальних правопорушень відшкодовано повністю.
Також обвинувачений ОСОБА_6 щодо самих обставин подій, які сталися розкаявся, просив його суворо не карати та не позбавляти волі.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 вини у заподіянні потерпілому ОСОБА_4 умисного тяжкого тілесного ушкодження та порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, його винність у вчиненні зазначеного протиправного діяння підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
Так, потерпілий, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , суду показав, що 09.11.2015 року приблизно о 21 год. він знаходився із друзями на задньому дворі магазину ОСОБА_11 , де вони вживали спиртні напої. Один із товаришів, а саме ОСОБА_7 відійшов до магазину. Через декілька хвилин почули його крик, подивитися що сталось вийшов ОСОБА_8 та приблизно через декілька хвилин він знову почув крик, на який вибіг до входу магазину. Побачив, як пес породи «Вівчарка» кусає ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Намагаючись відігнати собаку, яка накинулась вже на нього, він впав на землю та відбивав її ногами. Після чого до нього підбіг обвинувачений ОСОБА_6 та наніс йому удар поліном по голові. Також показав суду, що свідомість не втрачав, територія добре освітлювалася і він чітко бачив як саме ОСОБА_6 вдарив його поліном. Із-за чого саме почався конфлікт потерпілий не знає. Після чого його від крові витерав власник магазину ОСОБА_12 , і він разом із ОСОБА_8 поїхали у лікарню в м. Луцьк.
Потерпілий ОСОБА_8 , у судовому засіданні дав показання, що у місяці листопаді 2015 року, точну дату не пам`ятає він з іншими потерпілими ОСОБА_4 та ОСОБА_7 сиділи на задньому дворі магазину «Сузір`я», що в с. Дерно, Ківерцівського району та розпивали спиртні напої. Через певний проміжок часу, від них відійшов ОСОБА_7 і пішов у невідомому йому на той момент напрямку. Через 5-10 хв. після того, він почув крики і вибіг на передній двір магазину, де побачив, як собака кусає лежачого на землі ОСОБА_7 . Підбігши блище собака накинулась на нього і почала його кусати, а її власник ОСОБА_6 в той час стояв і продовжував цькувати свого пса криками: «ФАС», «ВЗЯТЬ». Через декілька хвилин підбіг ОСОБА_4 , який намагався відігнати собаку ногою, але вона накинулася на нього і збила його з ніг. Також потерпілий ОСОБА_8 зазначає, що коли собака накинулась на ОСОБА_4 він лежав і не вставав, так як все боліло від укусів. Пізніше ОСОБА_7 кинув у собаку поліно, однак не попав, після чого його підняв ОСОБА_6 і ударив ним ОСОБА_4 по голові. Відігнали пса лише коли приїхали хлопці на автомобілі, а саме ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , імена останніх йому невідомі, які допомогли їм в цьому. Де на той момент перебував обвинувачений ОСОБА_6 він не знає. Після чого останні ОСОБА_13 і ОСОБА_14 повезли його і ОСОБА_9 до лікарні в м. Луцьк, де їм надали першу медичну допомогу.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 показав суду, що в той день близько 21 год 00 хв. він з друзями ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та братом ОСОБА_7 перебували на території магазину «Сузір`я», а саме на задньому дворі та розпивали спиртні напої. Через деякий час він відійшов до магазину купити сигарети і каву. Купивши вищевказаний товар він вийшов з магазину і почув як обвинувачений ОСОБА_6 говорить з кимось по телефону і розповідає, що тут знаходиться ОСОБА_7 . Підійшовши до нього зробив йому зауваження навіщо він розповідає про нього. На що ОСОБА_6 відповів агресивно, пригрозивши собакою і через декілька хвилин все таки спустив її на нього. ОСОБА_15 збила його з ніг і почала кусати, внаслідок чого обірвала штани. Потерпілий почав кричати від болю, після чого із заднього двору вибіг ОСОБА_8 та через деякий час ОСОБА_4 і пес напав на них. Пізніше, коли він почав вставати то побачив як із голови у ОСОБА_4 текла кров. Хто саме вдарив останнього він не бачив, дізнавшись пізніше що удар був нанесений поліном, яке лежало біля ОСОБА_4 . Потім приїхали хлопці, які повезли ОСОБА_4 і ОСОБА_8 в лікарню. Через деякий час, йшовши в місцеву амбулаторію з братом, він зустрів батька ОСОБА_4 , який повідомив йому, що йде додому до ОСОБА_6 . Також повідомив суд, що ОСОБА_7 , тобто, його брат спиртні напої не вживав, а він з іншими потерпілими випили менше пляшки горілки.
Разом з тим, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав суду, що під час даної події знаходився перед входом до магазину і приблизно о 21 год. бачив, як обвинувачений ОСОБА_6 , який стояв з собакою біля магазину, розмовляючи по телефону повідомив комусь, що на території даного магазину також знаходить ОСОБА_7 . Почувши це останній підійшов до ОСОБА_6 і зробив йому зауваження, після якого у них виник конфлікт і пізніше обвинувачений спустив свого пса, який після слів ОСОБА_6 «Дік, взять!» кинувся на ОСОБА_7 . Собака накинулась на ОСОБА_7 та збила його з ніг і почала кусати, однак ОСОБА_6 не зупинився і дальше повторював вищевказані слова, тобто, продовжував цькувати пса. Пізніше на місце події підбіг ОСОБА_8 , а ще пізніше ОСОБА_4 , собака накинулась спочатку на одного, а потім на іншого, в результаті чого збила обох з ніг. ОСОБА_7 , який піднявшись на ноги говорив ОСОБА_6 заспокоїти пса, однак останній ігнорував це та не зупинявся цькувати свого пса. Після чого між ними розпочалася бійка. Пізніше брат ОСОБА_7 ОСОБА_7 прибіг з поліном і кинув його по собаці, однак не попав і воно впало на землю. Коли він викликав поліцію по мобільному телефоні почув, що хтось говорив, як ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_17 поліном по голові, однак самого удару, як зазначає свідок він не бачив. Через деякий час приїхали хлопці, які заспокоїли собаку, вдаривши її автомобільним домкратом по голові, додавши що при цьому ОСОБА_6 на місці події вже не було.
Також, свідок ОСОБА_16 , зазначив, що пізніше хтось із хлопців побіг до ОСОБА_17 , додому по штани, бо ті що були на ньому собака порвала, і повезли його разом із ОСОБА_8 в лікарню. Пізніше на місце пригоди прийшов ОСОБА_6 і батько ОСОБА_4 , які після сварки почали битися, але їх розборонили. Потім усі пішли до ОСОБА_6 додому поговорити з його батьком. Зазначив також, що весь конфлікт від його початку і до кінця тривав близько 30 хвилин.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , який приходиться ріднім братом ОСОБА_7 повністю підтвердив покази потерпілих та зазначив, що бачив як обвинувачений ОСОБА_6 ударив поліном, яке він кинув по собаці, щоб відігнати її, ОСОБА_17 по голові, тримавши дане поліно обома руками.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , повідомив суд, що являється співвласником магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходиться у с. Дерно, Ківерцівського району, і по даній події зазначив, що 09.11.2015 року він з 20 год. до 21 год. знаходився у власному магазині. Із за чого почався конфлікт він не бачив, чув крики, і виглянувши з балкону власного будинку, який знаходиться на другому поверсі вищезазначеного магазину побачив перепалку між людьми, в якій замітив як ОСОБА_7 кинув по собаці поліно, однак не попав по ній. Собака ця була обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки він раніше біля магазину бачив його з нею, яка була на прив`язі. Потім був удар даним поліном по голові ОСОБА_4 , оскільки перебуваючи на досить великій відстані хто саме ударив потерпілого йому видно не було, однак було видно особу візуально схожу на обвинуваченого ОСОБА_6 . Коли він спустився вниз, то всі порозбігалися, і він завівши потерпілого ОСОБА_4 на задній двір витер від крові. Також зазначив, що собаку заспокоїли ударши її декілька раз домкратом по голові, після чого собака побігла в невідомому напрямку. Поліно, яким нанесли удар ОСОБА_4 продовжувало лежати на території магазину не менше двох днів, після чого було вилучено працівниками поліції в присутності понятих.
Також допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , який приходиться батьком обвинуваченого ОСОБА_6 , показав суду, що 09.11.2015 року близько 22 год. невідомі постукали у вікно його будинку, і вийшовши на двір він побачив юрбу людей яка складалась приблизно із 5-6 чоловік, які кричали щось про пса. Самих обставин подій які сталися він не бачив. Зі слів обвинуваченого ОСОБА_6 йому стало відомо, що ОСОБА_6 говорив з кимось по телефону і назвав прізвище ОСОБА_7 , який стояв поруч і почувши це підійшов до нього та почав його шарпати, після чого ударив його по обличчю, тоді почалася бійка, в результаті чого побили його і пса, який обороняв ОСОБА_6 . Відносно удару по голові ОСОБА_4 , йому нічого не відомо, запах від обвинуваченого спиртних напоїв чути не було.
Дослідженим судом протоколом огляду місця події від 13.11.2015 року та фототаблицями доведено, що місцем події являється територія біля входу до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Дана територія нічим не огороджена, до магазину наявний вільний доступ з автодороги «Луцьк - Рівне». На території даної адреси знаходиться магазин на першому поверсі, а на другому житловий будинок. Також, на вказаній території знаходиться новобудова, на задньому дворі якої знаходиться мансарда, де стоїть столик і дві лавочки, біля яких знаходяться поскладені дрова. Біля входу до зазначеного будинку зі сторони автодороги на бетонному порозі знаходиться дерев`яне поліно, довжиною близько 35 см. І шириною 8 см., яке частково забруднене землею та на якому наявні плями речовини бурого кольору. Крім того, в ході ОМП виявлено камуфляжні штани, які лежать на траві біля автодороги «Луцьк - Рівне», які розірвані та частково забрудненні землею /том 2, а.с.25-30/.
Вилучені із місця пригоди дерев`яне поліно та пошкоджені камуфляжні штани приєднані до справи в якості речових доказів про що свідчать, досліджені судом, протоколи огляду речових доказів від 14.11.2015 року з відповідними фототаблицями та постанова про приєднання їх до справи як речові докази від 14.11.2015 року. Дані речові докази підтверджують факт вищезазначеної події, що мала місце 09.11.2015 року /том 2, а.с.31-36/.
Також, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 12.01.2016 року, у присутності понятих, та фототаблицею до протоколу проведення слідчого експерименту від 12.01.2016 року, потерпілим ОСОБА_4 було відтворено обстановку подій від 09.11.2015 року, а саме момент нанесення тілесних ушкоджень потерпілому дерев`яним поліном по голові ОСОБА_6 біля магазину «Сузір`я», що в с. Дерно, Ківерцівського району /том 2, а.с.41-45/.
Згідно з висновком експерта №90 від 10.11.2015 року на підставі судово-медичної експертизи потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав ушкодження у вигляді забійних ран і саден на зовнішній поверхні лівого передпліччя, а також на передньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя і на долонній поверхні основної фаланги 1-го пальця лівої кисті, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я /том 2, а.с.17/.
Також, згідно із висновку експерта №91 від 13.11.2015 року на підставі судово-медичної експертизи, потерпілий ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 отримав ушкодження у вигляді саден на передній поверхні лівого передпліччя, множинні забійні рани на передньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя, на задньо-зовнішній поверхні лівого стягна, на передній поверхні правої гомілки, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я /том 2, а.с.19-20/.
Згідно з висновком експерта №103 від 26.11.2015 року та додаткового висновку експерта №20 від 28.01.2016 року на підставі судово-медичної експертизи потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої тупої черепно-мозкової травми, вдавленого імпресійного перелому правої тімяної кістки, забій головного мозку, забійної рани тімяної ділянки голови справа, укушених ран обох гомілок. Разом з тим, зазначено, що ушкодження у вигляді відкритої тупої черепно-мозкової травми, вдавленого імпресійного перелому правої тімяної кістки, забою головного мозку, забійної рани тімяної ділянки голови справа утворились від удару тупим твердим предметом з обмеженою співу дарчою поверхнею, цілком можливо, від удару поліном, тобто, при обставинах і в термін, вказаних в постанові і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які були небезпечні для життя в момент їх спричинення /том 2, а.с.22-23, 47/.
Разом з тим, відповідно до консультативного висновку спеціаліста Волинської обласної клінічної лікарні від 03.02.2016 року потерпілому ОСОБА_4 необхідна пластика дефекту, та згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 25.02.2016 року ОСОБА_4 встановлено ІІ групу інвалідності, а також протипоказана робота в шкідливих і небезпечних умовах, та рекомендовано спостереження і лікування в невролога.
Ці дані узгоджуються із встановленими судом фактичними обставинами справи.
Надаючи оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не мав умислу в заподіянні тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_4 , суд ставиться до них критично та розцінює виключно, як позицію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Крім цього, вказані показання спростовуються комплексом зібраних у кримінальному провадженні чітких, логічних, послідовних , переконливих та узгоджених між собою доказів.
Сам обвинувачений ОСОБА_6 не заперечує той факт, що 09.11.2015 року він був на місці вчинення злочину, мав конфлікт із потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_4 .
Разом з тим, також не заперечив факт того, що тримав у своїх руках дерев`яне поліно, яким відмахувався (розмахував) перед потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 .
З показів свідків вбачається, що в момент нанесення удару потерпілому ОСОБА_4 , останній знаходився на землі, якого в той момент кусала собака, у напівсидячому положенні, а також те, що свідок ОСОБА_7 показав суду як бачив коли і яким чином ОСОБА_6 наніс удар дерев`яним поліном по голові ОСОБА_4 .
Суб`єктивна сторона злочину відображає процеси, які відбуваються у свідомості особи в зв`язку з вчиненням нею злочину і свідчать про спрямування її волі та про її ставлення до суспільно небезпечного діяння та його наслідків.
Крім того, свідок ОСОБА_12 , який є власником магазину «Сузір`я» у с. Дерно, Ківерцівського району Волинської області, показав суду, що бачив як особа стоячи на ногах нанесла удар поліном по голові ОСОБА_4 , який в той час сидів на землі.
Відтак суд доходить до висновку про винуватість ОСОБА_6 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_4 тяжкого тілесного ушкодження, тобто в умисному спричиненні тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, і як орган досудового розслідування кваліфікує його за ч. 1 ст. 121 КК України, а не внаслідок необхідної оборони, захищаючись.
Інтелектуальні ознаки прямого умислу полягають в усвідомленні суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків, тому обвинувачений ОСОБА_6 свої дії розумів та повинен був розуміти в момент вчинення злочину відносно потерпілого, а саме здійснення удару дерев`яним поліном по голові ОСОБА_4 , від якого настануть виявлені тілесні ушкодження.
Разом з тим, позицією захисту обвинуваченого ОСОБА_6 не визнається та не вбачається кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 296 КК України, оскільки працівниками досудового розслідування та прокуратурою не було враховано те, що спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час вчинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовленні винним для зазначеної мети.
Однак, як вбачається з постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» при вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно ч. 1 ст. 296 КК України хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.
За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодження майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.
В судовому засіданні встановлено, що свідками по справі, ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , кожним зокрема зазначено, що обвинувачений ОСОБА_6 цькував свою собаку на потерпілих, і в момент коли вона спричиняла останнім фізичну шкоду (біль) та моральні страждання обвинувачений не робив ніяких дій, щоб це зупинити.
Тобто, обвинуваченим ОСОБА_6 здійснено грубе порушення громадського порядку, яке він тривалий час уперто не припиняв, що підтверджує факт умисного порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалося особливою зухвалістю.
Розглянувши повно і всебічно кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи учасників судового провадження, а також, аналізуючи всі наведені докази, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_6 в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, та в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке було небезпечне для життя в момент заподіяння і кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів та злочинів невеликої тяжкості.
Під час проведення досудового розслідування кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінувалася обтяжуюча обставина - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, яка під час судового розгляду свого підтвердження не знайшла, оскільки докази які були надані суду не підтверджують даний факт, а тому суд приходить до висновку про її виключення з обвинувачення.
Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання суд не вбачає.
Крім того, обставини, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відность добровільне відшкодування завданої шкоди, вчинення злочину вперше.
Окрім цього, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, працюючого в ПП «Комфорт-Буд-Сервіс» на посаді оператора мийки, який за місцем працевлаштування зарекомендував себе як відповідальний, добросовісний та дисциплінований працівник, відшкодував шкоду.
Також судом враховуються обставини виникнення конфлікту та дані про осіб потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , які на момент вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України перебували у стані алкогольного сп`яніння. Даний факт ніким із учасників не заперечувався та не оспорювався.
Разом з тим, суд бере до уваги також, що потерпілий ОСОБА_8 та ОСОБА_7 претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_6 не мають.
Відповідно до положень ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 (з послідуючими змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо).
Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Відповідно до п. 8 цієї ж Постанови, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, його молодий вік, його поведінку за місцем проживання та відсутність скарг від сусідів та мешканців навколишніх житлових будинків, міцність його соціальних зв`язків, так як він проживає з дружиною у шлюбних відносинах, від даного шлюбу народилася дитина, відсутність обтяжуючих обставин, також відшкодування шкоди потерпілому, суд вважає за можливе призначити за кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_6 , а саме в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке було небезпечне для життя в момент заподіяння покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Не заслуговують на увагу і доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_5 щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Проте, відповідно ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання можливе лише тоді, коли суд дійде висновку, що виправлення засудженого можливе без ізоляції відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що пом`якшують покарання.
Однак підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням суд не вбачає.
Як вбачається із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Таким чином, беручи до уваги те, що матеріальна та моральна (немайнова) шкода яка була завдана потерпілому ОСОБА_4 внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 повністю була відшкодована, що не заперечується сторонами по справі, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення кримінальних правопорушень слід відмовити.
У справі також заявлено цивільний позов прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Луцької міської ради Волинської області про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину.
Разом з тим, суд не бере до уваги твердження обвинуваченого та його захисника про те, що прокурор не вправі заявляти цивільний позов в інтересах Луцької міської ради Волинської області, оскільки відповідно до ст. 121 Конституції України на органи прокуратури покладається обов`язок представляти інтереси громадянина або держави в суді у випадках, передбачених законом.
Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що представництво прокурором інтересів громадян або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Частиною 3 вищевказаної статті Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесенні відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Тобто, підставою представництва прокуратурою в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 128 КПК України, цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.
У відповідності до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Ч. 3 вказаної статті ЦК України вказано, якщо лікування проводиться закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
В силу п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарного лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, які належить останній.
Судом встановлено, що КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» перебуває у власності територіальної громади міста Луцька, джерело фінансування кошти міського бюджету.
Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою КМУ №545 від 16.07.1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день.
Згідно наданої КЗ «Луцька МКЛ» довідки про суму коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_4 вартість тринадцять ліжко-днів лікування (з 11.11.2015 року по 23.11.2015 року) останнього становить 4312 грн.
Відповідно до п. 4 Порядку стягненні в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.
Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що цивільний позов прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Луцької місцевої ради про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину слід задоволити повністю.
Судові витрати по справі відсутні.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись статтями 323, 324 КПК України,
з а с у д и в:
Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України, призначивши покарання:
- за ч. 1 ст. 296 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;
- за ч. 1 ст. 121 з урахуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
У задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення кримінальних правопорушень відмовити.
Речові докази у справі: дерев`яне поліно та пошкоджені камуфляжні штани знищити.
На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Волинської області, шляхом її подачі через Ківерцівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1