АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/484/17 Справа № 203/3752/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2016 року, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Дніпро, громадянку України, українку, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстровану та проживаючу в АДРЕСА_1 , раніше не судиму
засуджено за ч. 1 ст. 213 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено з випробуванням від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України її зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за те, що вона, в порушення вимог ст.ст. 1,4,5,6,11 ЗУ «Про металобрухт» від 05.05.1999 (зі змінами), достовірно знаючи, що вона не має ніякого відношення до спеціалізованого підприємства, що здійснює операції з металобрухтом приймального пункту спеціалізованого металургійного підприємства, в період приблизно з липня 2016 року (точну дату встановити в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось можливим) по 02 серпня 2016 року, за адресою: АДРЕСА_1 , організувала незаконний пункт збирання, заготівлі, переробки та схову металобрухту.

Діючи навмисно, 02.08.2016 ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , в денний час приблизно о 11:50 годині, в порушення вимог ст. 1,6 Закону України «Про металобрухт», без оформлення документів про походження та власника металобрухту, за відсутності каси, придбала за готівкові грошові кошти у громадянина ОСОБА_9 брухт кольорових металів (алюмінію) загальною вагою приблизно 9 кг. по ціні 21 гривня за 1 кг., а також брухт кольорових металів (мідь) вагою приблизно 1 кг. по ціні 95 гривень за 1 кг., а всього на загальну суму 284,00 гривень.
В той же день працівниками СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області спільно із працівниками Управління захисту економіки в Дніпропетровській області в присутності понятих в ході проведення обшуку, за вказаною адресою, було задокументовано протиправну діяльність ОСОБА_7 , та у дворі сказаного будинку було вилучено брухт: чорних металів вагою 2325 кг., алюмінію вагою 12 кг., міді 11 кг., латуні вагою 6,5 кг., свинцю вагою 26 кг., ваги за допомогою яких здійснювалося зважування брухту чорного та кольорового металу.
Не погоджуючись з вироком, прокурор, подав апеляційну скаргу в якій, не оскаржуючи фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення і кваліфікації дій обвинуваченої, просить скасувати судове рішення в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженою за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень. Своє рішення прокурор вмотивував тим, що на утриманні ОСОБА_7 знаходяться двоє малолітніх дітей і суд не мав права застосовувати до неї такий вид покарання як обмеження волі.

Також в обґрунтування своїх доводів посилається на те, що у обвинуваченої ОСОБА_7 є декілька обставин, які пом`якшують її покарання та істотно знижують ступінь вчиненого злочину, а саме: активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання своєї вини, раніше не судима. Прокурор також зазначає, що з урахуванням вказаних пом`якшуючих обставин, доцільно призначити ОСОБА_7 покарання за скоєний злочин із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу, яке на думку прокурора буде відповідати вимогам ст. 65 КК України та буде достатнім для виправлення обвинуваченої.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 , яка підтримала доводи апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведене у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Кримінальне провадження розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 213 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується..
У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів, перевіривши доводи прокурора та зіставивши їх з матеріалами справи, доказами дослідженими і наведеними у вироку суду, вважає, що апеляційна скарга прокурора стосовно доводів щодо міри покарання, заслуговує на увагу, а вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність з ухваленням нового вироку.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Згідно з вимогами ч .3 ст. 61 КК України, покарання у вигляді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей, віком до 14 років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.
Матеріалами провадження встановлено, що у ОСОБА_7 на утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, що унеможливлює застосування до останньої покарання у вигляді обмеження волі. Також колегія суддів приймає до уваги тяжке матеріальне становище обвинуваченої, наявність в родині чоловіка - інваліда ІІ групи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченій покарання, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застосуванню. В зв`язку з цим, вирок суду не можна визнати законним і тому він підлягає скасуванню.
На переконання колегії суддів, обвинуваченій ОСОБА_7 слід призначити інше, більш м`яке покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 213 КК України у вигляді штрафу із застосуванням ст. 69 КК України.
Виходячи з того, що покарання у вигляді штрафу є більш суворим, ніж призначене судом першої інстанції покарання, оскільки є реальним, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити новий вирок.
При цьому, колегія суддів, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій згідно статей 50,65 КК України, та відповідно до абз.2 п.2 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує дані про особу обвинуваченої, щиросердне каяття, активне сприяння у розкритті злочину, відсутність обтяжуючих обставин,те що вона раніше не судима, а скоєний злочин є невеликої тяжкості.
Тому колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу із застосуванням ст. 69 КК України, а саме призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 213 КК України, у вигляді 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На думку колегії суддів, саме таке покарання буде відповідати вимогам ст. 65 КК України та буде достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, та погоджується з тим, що вирок суду в частині призначеного покарання слід скасувати, а в іншій частині залишити без змін.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 , яка визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 1 ст. 213 КК України до покарання у вигляді штрафу, із застосуванням ст. 69 КК України, у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних и кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4