Справа № 199/3623/13-к
ВИРОК

іменем України

16 травня 2013 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Щербини-Почтовик І.В.

при секретарі Воскрисенській В.М.

за участі прокурора Красікова М.О.

за участі обвинуваченого ОСОБА_1

за участі потерпілої ОСОБА_2 та її захисника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0000194 відносно обвинуваченого:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, працюючого охоронником-пожежником на ПАТ «Дніпронафтпродукт», пенсіонер, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних немає, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 14.12.2012 року близько 07.00 години керуючи технічно справним автомобілем «АЗЛК-2141» реєстраційний номер ВА 7221АВ, рухаючись у м. Дніпропетровську по вулиці Маршала Малиновського з боку Центрального мосту у напрямі Мерефо - Херсонського мосту, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змін, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого на проїзній частині вулиці Маршала Малиновського, в районі будинку №44 при виникненні небезпеки для руху у виді пішохода ОСОБА_2, яка перетинала проїзну частину зліва направо по ходу його руху по пішохідному переходу, не зупинив керований ним транспортний засіб, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом автомобілем «АЗЛК-2141» реєстраційний номер ВА 7221АВ, не виконав вимоги Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ, від 10.10.2001, № 1306., (що діяли на момент вчинення ДТП) а саме п.п.18.1, у якому зокрема йдеться про те, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Допущене порушення обвинуваченим ОСОБА_1 вимог п.18.1 Правил дорожнього руху, знаходиться в причинному звязку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до отримання пішоходом ОСОБА_2 тілесних ушкоджень згідно до Висновку експерта № 1155 е від 25.03.2013 - середнього ступеня тяжкості у вигляді: гострої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани лобної області, параорбітальлної гематоми праворуч, закритого перелому лонної кістки праворуч зі зміщенням відламків. Вказані тілесні ушкодження, могли утворитися від дії тупих твердих предметів (предмету), якими могли бути виступаючі частини рухаючогося автозасобу. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоровя, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Порушення обвинуваченим ОСОБА_1 Правил дорожнього руху знаходиться у причинному звязку з отриманням ушкоджень потерпілою ОСОБА_2

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 286 КК України, при обставинах, викладених вище, визнав повністю і у вчиненому щиро розкаявся, не оспорюючи фактичні обставини справи, зазначив, що він дійсно при обставинах вище зазначених, місці та часі, а саме 14.12.2012 року близько 07.00 години керуючи технічно справним автомобілем «АЗЛК-2141» реєстраційний номер ВА 7221АВ, рухаючись у м. Дніпропетровську по вулиці Маршала Малиновського з боку Центрального мосту у напрямі Мерефо-Херсонського мосту, порушив правила безпеки дорожнього руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на вулиці Маршала Малиновського, в районі будинку №44 не помітив пішохода ОСОБА_2, внаслідок чого допустив на неї наїзд.

Просив суд суворо не карати врахувати щиросерде каяття, часткове відшкодування витрат на лікування.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 суду пояснила, що 14.12.2012 року близько 07.00 години вона на нерегульованому пішохідному переходу переходила проїзну частину у м. Дніпропетровську по вулиці Маршала Малиновського в районі будинку №44 з боку будинку в сторону Набережної. Перед перетинанням переходу вона впевнилася у безпечності своїх дій. З лівого боку транспортних засобів не було і лише маршрутне таксі здійснювало висадку пасажирів, з правого боку рухався автомобіль, але він був далеко, вона майже пройшла всю дорогу по пішохідній розмітці, коли на неї скоїв наїзд автомобіль обвинуваченого.

Ухвалою суду згідно ч. 3. ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_1 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, його вина повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:

- Рапортом про скоєння наїзду ОСОБА_1 на пішохода ОСОБА_2Ю.( том №2 а.с.2)

- Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 14.12.2012 року схемою і фототаблицею до нього, де ОСОБА_1 показав на місці обстановку, обставини і механізм ДТП і були уточнені його свідчення, а також були проведені необхідні виміри (том №2 а.с.6-15)

- Висновком експерта № 1155 е від 25.03.2013 відповідно до якого, у ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження у виді гострої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани лобної області, параорбітальлної гематоми праворуч, закритого перелому лонної кістки праворуч зі зміщенням відламків. Враховуючи характер та докалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитися від дії тупих твердих предметів (предмету), якими могли бути виступаючі частини рухаючогося авто засобу. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоровя, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день) ( том №2 а.с.46-48)

- Висновком №70/27-171 від 18.03.2013 відповідно до якого, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «АЗЛК-2141» реєстраційний номер ВА 7221АВ ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України. При заданий вихідних даних мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода зупинивши автомобіль до місяця наїзду. При заданому механізмі події дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.18.1 Правил дорожнього руху України. Що з технічної точки зору перебуває в причинному звязку з настанням події ( том №2 а. с. 54-55)

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_1 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового слідства.

Дії обвинуваченого ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України повинні бути правильно кваліфіковані, як такі, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_1, суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину,особу винного та обставини, які пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який скоєно з необережності і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії невеликої тяжкості злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_1, який вперше притягується до кримінальної відповідальності (том №2 а.с.57), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває ( том №2 а.с.58-59), за місцем офіційної роботи ПАТ «Дніпронафтапродукт» характеризується позитивно (том №2 а.с.60), є пенсіонером ( том №2 а.с.61), відшкодував потерпілій ОСОБА_2 на лікування 5 000.00 гривень ( том №2 а .с. 65)

На підставі викладеного суд відповідно до ст. 66 КК України як обставини, що пом'якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_1 визнає: його повне визнання вини; щире каяття; сплату 5 000.00 гривень на лікування потерпілої; позитивну характеристику за місцем роботи.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_1 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Так, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує вищенаведені обставини, а також те що обвинувачений прийняв міри щодо часткового відшкодування потерпілій затрат на лікування, позицію прокурора який просив призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу та позбавити його права керування строком на 1 рік, позицію потерпілої, яка покладалася на розсуд суду та просила задовольнити цивільний позов у повному обсязі, позицію захисника потерпілої, який підтримав позицію прокурора, думку самого обвинуваченого, який просив суд суворо не карати та не позбавляти права керування, наслідки, які наступили для здоров'я потерпілої, у зв'язку з чим вважає необхідним призначити покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України без призначення додаткового покарання у виді позбавлення волі. Та саме, це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_1 та попередження вчинення нових злочинів.

Потерпіла ОСОБА_2 заявила цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_1 майнової шкоди в сумі 14 120.38 гривень, моральної шкоди в сумі 5 000.00 гривень, заподіяної внаслідок злочину та витрат на правову допомогу в сумі 2 000.00 гривень.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 та її захисник ОСОБА_3 позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

Прокурор просив позов задовольнити.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 цивільний позов визнав повністю, та зазначив, що в рахунок лікування потерпілої він сплатив 5 000.00 гривень.

Заслухавши учасників судового розгляду, суд приходить до висновку про наявність правових підстав, для часткового задоволення позову потерпілої ОСОБА_2, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Конституції України, Людина її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Закон України, від 30.06.1993, № 3353-XII "Про дорожній рух", визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров'я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.

За ст. 16 вказаного Закону, водій зобов'язаний, серед іншого, надавати переважне право руху пішоходу, який знаходиться на пішохідній доріжці (зебрі). У цьому разі водій зобов'язаний надати можливість пішоходу безпечно перейти дорогу, вулицю.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України ( ст. 53 Закону)

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Суд приходить до висновку, що в результаті тілесних ушкоджень середньої тяжкості отриманих потерпілою ОСОБА_2 їй була спричинена моральна шкода, яка, виходячи з п. 1) ч. 2 ст. 23 ЦК України, полягає у душевних стражданнях, яких потерпіла зазнала у зв'язку з фізичним болем та стражданнях, які вона зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, яка підлягає відшкодуванню обвинуваченим ОСОБА_1 на підставі ст.ст. 1167, 1187 ЦК України. Оскільки, відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Та за ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахування інших обставин, які мають істотне значення, також при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

За таких обставин, враховуючи роз'яснення, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілій ОСОБА_2 в сумі 5 000.00 гривень.

Що стосується позовної вимоги щодо відшкодування витрат на лікування в сумі 14 120.38 гривень, суд приходить до висновку про необхідність частково задовольнити позов в цій частині та стягнути на користь потерпілої з обвинуваченого 9 120.38 гривень, з урахуванням розписки, що міститься в матеріалах кримінального провадження відповідно до якої ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 5 000.00 гривень на лікування ( том №2 а .с. 65)

Відповідно до ч.2 ст. 120 КПК України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині відшкодування на користь потерпілої витрат повязаних з отриманням нею правової допомоги в сумі 2000.00 гривень, оскільки, у матеріалах кримінального провадження відсутній погодинний розрахунок витраченого часу особи яка надавала правову допомогу ОСОБА_2 на виконання робіт, передбачених договором, що виключає можливість задоволення позову у частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_1 визнати винуватим у предявленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в сумі 4 250.00 гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 задовольнити частково, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 - моральну шкоду 5000.00 гривень, матеріальну шкоду в сумі 9 120.38 гривень, а всього 14 120.38 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська І.В. Щербина-Почтовик