Справа № 297/3122/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.06.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , перекладача ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 14.02. 2017.
Цим вироком:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Берегово, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, не одружений, з неповною середньою освітою, не працюючий, у відповідності до ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості, засуджений:
- за ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 10 (десять) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту його затримання 21.10.2016.
Запобіжний захід ОСОБА_6 - тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Речові докази: мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі» у чорному чохлі, карта пам`яті мікро сд. Об`ємом 8 Gb, під назвою SP, мобільний телефон марки Леново 6000», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_1 , коробка та документація до вказаного мобільного телефону повернуто відповідно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 як власникам.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим за вчинені кримінальні правопорушення за таких обставин.
Так, 29.08.2015, біля 02 год., ОСОБА_6 знаходячись біля розважального комплексу «К-2» по вул. Арпада, 130 в с. Дийда Берегівського району, з метою незаконного заволодіння чужим майном, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_11 та, вирвав з рук останнього бувший у використанні його мобільний телефон «Самсунг Гелексі» вартістю 2 400 грн., чим завдав ОСОБА_11 матеріальні збитки на вищевказану суму.

-2-

Крім того, 28.08.2016, близько 02 годн., ОСОБА_6 знаходячись біля нічного клубу «Флейм» в с. В. Бийгань по вул. Головній, 61 «а» Берегівського району, з метою незаконного збагачення, в ході розмови із ОСОБА_12 , вирвав з рук останнього його мобільний телефон марки «Леново А 6000» вартістю 1800 грн., після чого втік, чим завдав потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду, на вищевказану суму.
Також, 04.09.2016, близько 05 год., ОСОБА_6 знаходячись неподалік ресторану «Family» в с. В. Бийгань по вул. Головній Берегівського району, з метою незаконного збагачення, штовхнув ОСОБА_13 в канаву, після чого зірвав з його шиї золотий ланцюжок та кулон вартістю 6 200 грн., заподіявши потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження просить вирок суду від 14.02.2017 - скасувати, постановити новий, яким ОСОБА_6 призначити покарання у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі. Указує, що судом при постановлені вироку та призначенні покарання не враховано характер суспільної небезпеки даних злочинів, вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 КК України, вчинених повторно. Також, не враховано наявність декількох епізодів протиправної діяльності ОСОБА_6 , що вказує на те, що він на шлях виправлення не бажає стати. Дані обставини в сукупності свідчать про те, що суд занадто м`яко поставився до особи обвинуваченого, не врахував тяжкості вчинених ним злочинів. За таких обставин, висновок суду про істотне зниження ступеня тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів є необгрунтованим, внаслідок чого обвинуваченому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України без достатніх на те підстав. Крім того, судом допущено порушення вимог КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .. Останньому призначено покарання з порушенням ч.1 ст. 69 КК України, оскільки згідно ч.2 ст.63 КК України позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу. Указані вимоги судом при призначенні покарання не враховано, у зв`язку із чим неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, просила вирок суду першої інстанції скасувати й постановити новий, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких обставин.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

-3-
Як установлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів III, IV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 КК України при обставинах, указаних у вироку суду ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження й ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Діяння обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України кваліфіковано правильно.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно п. 2 ч. 1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Частина 1 ст. 421 КПК України визначає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке покарання тільки у випадку, якщо за цими підставами апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.

Доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом при призначенні обвинуваченому покарання вимог, передбачених ст. ст. 65, 69 КК України заслуговують на увагу з таких підстав.

Так, особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів. Підстави для призначення більш м?якого покарання визначаються ст. 69 КК України, яка надає суду право призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції Особливої частини тільки за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Таке рішення суду, у всякому разі, повинно бути вмотивованим у вироку.

Суд першої інстанції вказаних вимог кримінального закону не дотримався. Визнавши обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому визнання вини, щире каяття, позитивну характеристику, виховання в багатодітній сім`ї, відсутність судимостей, прохання потерпілих суворо не карати, повернення частково викраденого майна, його вік, не вмотивував свого рішення про застосування ст. 69 КК України, обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, у вироку не навів.

Посилаючись у вироку на такі пом`якшуючі обставини, як позитивна характеристика, виховання в багатодітній сім`ї, відсутність судимостей, прохання потерпілих суворо не карати, часткове повернення викраденого та молодий вік, суд не звернув увагу на те, що вказані обставини лише характеризують особу обвинуваченого.

Підставами призначення більш м`якого покарання в ч.1 ст. 69 КК України визнанні дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, а саме: 1) наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) дані, які певним чином характеризують особу винного. При цьому, пом`якшуючі обставини повинні істотно знижувати ступінь тяжкості злочину. Проте в будь-якому разі встановлені за справою обставини, що пом`якшують покарання, мають перебувати одна з одною в такому

-4-

співвідношенні та взаємодії, і у своїй сукупності настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б у даному випадку явно недоцільним і несправедливим.

Що стосується даних про особу обвинуваченого, то вони повинні оцінюватися судом із точки зору того, чи дають можливість ці дані дійти обґрунтованого висновку про те, що призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією статті, є дійсно необхідним, і буде цілком достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції свої висновки із цих питань не обґрунтував.
Навпаки, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 раніше вже притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення умисного тяжкого злочину (а.с.п.106, 112-115), за місцем проживання характеризується посередньо, проживає у неблагополучній сім`ї (а.с.п. 108), вчинив три епізоди відкритого викрадення чужого майна, вчинені кримінальні правопорушення, згідно ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів.
На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосування вимог ст. 69 КК України, свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, таке покарання не можна вважати достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів, а тому вирок у частині призначення покарання підлягає скасуванню.

Крім того, при призначенні обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, суд першої інстанції допустив порушення вимог ч.2 ст.63 КК України.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 63 КК України позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років за винятком випадків, передбачених Загальною частиною КК України. А згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України, суд не має права призначати покарання нижче від найнижчої межі, встановленої для певного виду покарання в Загальній частині КК України.

Суд першої інстанції, у порушення зазначених норм закону, призначив ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) місяців, що є меншим від мінімального розміру, встановленого для цього виду покарання.

Таким чином, колегія судів, погоджуючись із доводами, наведеними в апеляційній скарзі прокурора, і прийшла до висновку, що покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено з порушенням вимог кримінального закону й таке не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, а тому вирок у частині призначеного покарання на підставі ст.413 КПК України підлягає скасуванню з ухваленням, відповідно до ст.420 КПК України, нового вироку.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів, відповідно до ст. 65 КК України, ураховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності, характер вчинення злочинних дій, обставини кримінального провадження, за яких вчинено діяння, дані про особу обвинуваченого, його попередню соціальну поведінку, за місцем проживання характеризується посередньо, визнав вину, щиро розкаявся, частково усунув заподіяну матеріальну шкоду, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

-5-
Керуючись вимогами кримінального закону про те, що винній особі має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення, апеляційний суд уважає, що обвинувачений ОСОБА_6 є суспільно небезпечною особою, і його виправлення повинно відбуватися в умовах ізоляції його від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального розміру санкції, що передбачена ч.2 ст.186 КК України, і таке покарання буде справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, без застосування вимог ст.69 КК України.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд уважає, що вирок суду першої інстанції від 14.02.2017 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Крім того, згідно Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» №2046-УІІІ від 18.05.2017, що набрали законної сили з 21.06.2017, з урахуванням вимог ч.2 ст.5 КК України, апеляційний суд уважає за необхідне, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 20.10.2016 по 20.06.2017 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст. ст. 374, 404, 407, 409, 414, 420 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
апеляційну скаргу прокурора задовольнити частко.
Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 14.02. 2017 щодо ОСОБА_6 , у частині призначеного покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 04(чотири).
На підставі ч.5 ст.72 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбування покарання зарахувати час перебування його під вартою з 21.10.2016 по 20.06.2017 - включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок суду залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: