Ухвала
іменем україни

08 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2016 року,
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ, Миколаївської області, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Вироком районного суду ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він 19 листопада 2015 року приблизно о 17.30 год., керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21124», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю приблизно 161-163 км/год. у напрямку м. Миколаєва на 317-му кілометрі автодороги «Дніпропетровськ-Миколаїв», порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 11.2, 11.3, 12.9 «б», 18.1. Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміни, рухався у крайній лівій смузі руху, хоча повинен був рухатися як найближче до правого краю проїзної частини, із значним перевищенням швидкості на даній ділянці дороги, при виявленні небезпеки у вигляді пішохода не вжив заходів до зменшення швидкості автомобіля аж до його повної зупинки, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_6 , який переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, унаслідок чого здійснив на нього наїзд.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_6 загинув на місці вказаної пригоди.
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_5 вбачається, що він ставить питання про зміну оскаржуваних судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Просить застосувати до ОСОБА_4 положення статей 69, 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням. На думку захисника, суди повною мірою не врахували всіх даних, які характеризують особу засудженого та пом`якшуючих покарання обставин.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що необхідно відмовити у відкритті провадження за скаргою, оскільки з наведених документів убачається, що підстави для задоволення скарги відсутні.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи захисника про невідповідність призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості кримінальних правопорушень та його особі внаслідок суворості, а також щодо необхідності застосування до нього положень статей 69, 75 КК України колегія суддів вважає безпідставними.
Визначаючи вид та міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_4 суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, який позитивно характеризується за місцем роботи, одружений, має постійне місце роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, частково відшкодував заподіяну шкоду, раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху та раніше не судимий.
Обставинами, що пом`якшують покарання засудженому, суд першої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди, а обставин, які б його обтяжували, встановлено не було.

На підставі цих даних районний суд дійшов висновку про призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Аналогічні доводи щодо необґрунтованості призначення засудженому ОСОБА_4 покарання не пов`язаного з позбавленням волібули наведені в апеляційних скаргах засудженого та його захисника ОСОБА_5 та перевірялися судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

При цьому, як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, апеляційний суд дійшов висновку, що посилання сторони захисту на щире каяття ОСОБА_4 є неприйнятними, оскільки засуджений протягом досудового розслідування не вчинив ніяких дій, що свідчили б про його намагання зменшити спричиненні ним шкідливі наслідки потерпілим. Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду стверджували, що ОСОБА_4 не просив вибачення у сім`ї загиблого, протягом тривалого часу не відшкодовував їм завдану шкоду і лише в суді першої інстанції перед постановленням вироку частково відшкодував матеріальну шкоду, а на передодні апеляційного розгляду відшкодував моральну шкоду. Тобто, засуджений своєю поведінкою та ставленням до скоєного не довів щирого каяття.

З огляду на наведене та з урахуванням мети покарання, що несе в собі, крім кари, ще й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, наслідків вчинення кримінального правопорушення, які мають незворотній характер, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання наближеного до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України є справедливим і повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Підстав для застосування до засудженого ОСОБА_4 положення статей 69, 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів не вбачає.
Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
відмовити захиснику ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 ___________________ ОСОБА_3