У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 червня 2016 року Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000815 від 18 січня 2015 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п. 1, п.5 ч. 2 ст. 115, ст. 348 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 396 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 396 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває вищевказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання щодо продовження обвинуваченим строків обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, вказавши, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а підстави для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який відсутні.

Захисник ОСОБА_6 зазначили, що на їх думку, відпала потреба в утриманні обвинувачених під вартою та просили змінити їм міру запобіжного заходу на більш м`яку, не пов`язану з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 просили змінити їм запобіжний захід на більш м`який. Обвинувачена ОСОБА_9 наголошувала на погіршенні свого стану здоров`я.

При вирішенні клопотання про продовження ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу щодо кожного окремо суд виходив з наступного.

Згідно ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку, зокрема з дня застосування до обвинуваченого судом запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Пунктом 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Запобіжний захід до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо кожного окремо застосований рішенням суду, тобто у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законодавством України.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченим запобіжному заході у виді тримання під вартою на даний час відпала.
При цьому, судом враховується той факт, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, два з яких відносяться до категорії особливо тяжких, що передбачає покарання на строк до 15 років позбавлення волі, або довічне позбавлення волі, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочинів, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких, що передбачає покарання до 7 років позбавлення волі, перебуваючи на волі можуть впливати на свідків, ухилятися від кримінальної відповідальності, чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, обраний запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих їм в вину діянь, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинувачених від суду. Крім того, ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачені можуть не виконувати покладені на них процесуальні обов`язки, є реальними та триваючими, вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який, альтернативні запобіжні заходи не забезпечать належний рівень гарантії належної процесуальної поведінки обвинувачених.
Також суд, приймаючи рішення, враховує, що тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності, що викладено у рішення Європейського суду з прав людини, від 18 березня 2008 року, у справі «Ладент проти Польщі» (заява №11036/03, пункт 55), а тому тримання обвинувачених під вартою є необхідним для забезпечення їх присутності в суді, та інші, менш суворі заходи, не є достатніми для досягнення цієї цілі.
Враховуючи норми кримінального процесуального закону, обставини вчинення інкримінованих обвинуваченими діянь та наслідки їх вчинення, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.
З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 177, 178, 331 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Продовжити застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п. 1, п.5 ч. 2 ст. 115, ст. 348 КК України, у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 серпня 2016 року, включно.
Продовжити застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.146, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 396 КК України, у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 серпня 2016 року, включно.
Продовжити застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченої у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.146, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 396 КК України, у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 серпня 2016 року, включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити начальнику Київського СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
Суддя:
Суддя: