Справа № 132/10/17
Ухвала
Іменем України
"28" квітня 2017 р. м. Калинівка

Слідчий суддя Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах потерпілої ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, -

ВСТАНОВИВ:
До Калинівського районного суду Вінницької області зі скаргою звернулася адвокат ОСОБА_2 в інтересах потерпілої ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження.

Скаргу мотивує тим, що постановою слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 16 березня 2017 року кримінальне провадження № 0000776 від 28.12.2016 р. закрите на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутністю в діянні водія ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення. Відомості про прийняте рішення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки слідство проведено однобічно, формально, вбачається пряма зацікавленість особи, що проводила досудове розслідування, у тому, щоб кримінальне провадження по факту загибелі ОСОБА_6 під час ДТП було закрите і винна у скоєнні правопорушення особа уникла відповідальності.

Оскаржувана постанова базується на показах допитаного в якості свідка ОСОБА_5 , пояснень очевидця ДТП ОСОБА_7 , протоколу огляду місця пригоди, висновків судово-токсикологічної, судово-медичної, автотехнічної, судово-трасологічної, експертиз, даних проведення слідчого експерименту, протоколу огляду автомобіля «ТОYOТА-СОRОLА».

В постанові про закриття зазначено, що покази свідка ОСОБА_5 щодо обставин та механізму ДТП під час допиту підтвердив свідок ОСОБА_7 . Проте, єдиного очевидця ДТП, ОСОБА_7 , не було допитано як свідка, у нього лише були відібрані пояснення 28.12.2016 р., хоча саме його покази мають важливе значення для встановлення дійсних обставин ДТП та винуватості ОСОБА_5 .

Крім того, в поясненні ОСОБА_7 про механізм скоєння ДТП нічого не

сказано. Невідомо з яких підстав слідством взято за основу швидкість, з якою рухався ОСОБА_5 . Жодної слідчої дії, направленої на перевірку показів ОСОБА_5 в цій частині, проведено не було. Зокрема, швидкість автомобіля експертним шляхом не встановлювалась. В протоколі огляду місця пригоди від 28.12.2016 року чітко вказано, що дорожнє покриття «сухе, чисте», «без опадів». Вказаний протокол було прочитано і підписано особисто ОСОБА_5 . Зауважень щодо неправильності протоколу ним зроблено не було. Проте, 03 березня 2017 року ОСОБА_5 , допитаний як свідок, заявив, що дорожнє покриття було мокрим. І слідчий знову, без проведення будь-яких процесуальних дій, направлених на перевірку показів Щепанського, без обґрунтування, у всіх, без винятку, постановах про призначення експертиз, вказує, що дорожнє покриття було мокрим. Експерт же, в розпорядженні якого були всі матеріали кримінального провадження, в тому числі і протокол огляду місця пригоди, також всі розрахунки проводив з урахуванням мокрого покриття.

В рамках досудового розслідування було проведено слідчий експеримент з метою перевірки показів водія ОСОБА_5 щодо обставин ДТП. Зокрема, було встановлено, що знак нерегульованого пішохідного переходу водій помітив за 100 м, а горизонтальну дорожню розмітку у ближньому світлі фар - за 47,70 м. Отже, саме з цього моменту водій мав керуватись п.12.2 ПДР «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги» та п.12.3 « У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди». Як вбачається з протоколу слідчого експерименту та протоколу допиту ОСОБА_5 , останній вказаних вимог не виконав, хоча права смуга руху була вільна (протокол допиту свідка від 03.03.2017 р.).

Слідчим не було враховано і не відмічено на схемах наявності шумових смуг на дорожньому покритті, які попереджають водія про наближення до нерегульованого пішохідного переходу.

Крім того, об`єктивно було встановлено, що ОСОБА_5 рухався у лівій смузі руху, чим порушив п.11.5 ПДР «На дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті». Тобто, якби ОСОБА_5 не порушив п.11.5 ПДР, то ДТП, в якій загинув ОСОБА_8 , можна було уникнути.

Також, побачивши пішохода на відстані 28 м, водій повинен був керуватись п.9.5 ПДР « Подавати звукові сигнали у населених пунктах забороняється, крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді». Проте, і цим положенням ПДР ОСОБА_5 знехтував.

У кримінальному провадженні було проведено судово-медичну експертизу, якою, серед іншого, було виявлено закритий уламковий перелом лівої стегнової кістки в середній третині, відкритий уламковий перелом лівої великогомілкової кістки в середній третині, відкритий подвійний перелом лівої малогомілкової кістки в нижній та верхній третині, закритий уламковий перелом медіального епіметадіафіза правої стегнової кістки. Наявність вказаних переломів може свідчити про те, що швидкість автомобіля під час зіткнення з тілом була набагато більшою, ніж стверджує ОСОБА_5 . Проте, слідчим перед експертами не ставилось питання про встановлення швидкості руху автомобіля за тілесними ушкодженнями.

Не було встановлено експертним шляхом в якому положенні перебував ОСОБА_6 в момент заподіяння йому тілесних ушкоджень, тобто в момент наїзду. Експерт не зміг дати відповідь на це питання, так як в його розпорядження не були надані матеріали кримінального провадження.

У висновку судово-трасологічної експертизи зазначається, що встановити більш точно, тобто в категоричній формі розташування місця наїзду на пішохода з розмірною прив`язкою до елементів дорожнього облаштування (в даному випадку горизонтальної дорожньої розмітки) не видалось можливим в зв`язку з відсутністю в наданих експерту матеріалах суттєвих (достатніх з експертної точки зору) слідових ознак трасологічного характеру. Тобто, у даному випадку вбачається, що слідчим досудове розслідування проводилось неякісно.

Під час огляду ділянки дороги де відбулась ДТП, не було виявлено слідів гальмування, а ОСОБА_5 , як особа вкрай зацікавлена, повідомив, що його автомобіль рухався зі швидкістю 60 км /год., тобто в межах, визначених ПДР, слідчому необхідно було прийняти всі міри до встановлення реальної швидкості руху автомобіля. Для цього потрібно було допитати свідків-очевидців ДТП; лікарів карети швидкої медичної допомоги, які б могли пояснити в якому положенні знаходився ОСОБА_6 та в якому місці в момент їх прибуття; призначити комплексну експертизу, яка б могла дати відповідь на питання: якою була швидкість автомобіля в момент зіткнення з пішоходом; чи могли тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_6 утворитися при зіткненні з автомобілем, який рухався зі швидкістю 60 км/ год.; чи зменшилась би тяжкість наслідків ДТП при своєчасному гальмуванні автомобіля; чи мав водій можливість уникнення ДТП шляхом об`їзду пішохода; чи застосовував водій екстрене гальмування.

Крім того, слідчий не намагався експертним шляхом встановити швидкість автомобіля по характеру тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та по пошкодженням автомобіля внаслідок зіткнення.

Слідчим не було вилучено взуття ОСОБА_6 , що також могло допомогти встановити сліди ковзання пішохода, тобто його положення під час наїзду.

Не встановлено слідством положення тіла ОСОБА_6 після наїзду відносно автомобіля. А саме по цьому можна було визначити з якою швидкістю рухалось авто ОСОБА_5 .

Поза увагою слідчого залишилась і та обставина, що автомобіль ОСОБА_5 , згідно схемі ДТП від 28.12.2016 року, зупинився на відстані 47 м від знаку 5.35.2 ПДР. Тобто, зупинний шлях автомобіля склав: 47м + 28м= 75 м., що відповідає швидкості 90 км/год.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, процесуальне керівництво досудовим розслідуванням фактично не здійснювалось, що і зумовило винесення слідчим незаконної постанови про закриття кримінального провадження.

Вважає, що слідчий не забезпечив ефективного розслідування у кримінальному провадженні. Проведене ним досудове слідство не було ретельним, безстороннім і сумлінним, що, без сумніву, свідчить про бажання слідчого штучно відвести ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності. Слідчий допустив порушення процесуальних норм, тобто, не вжив усіх можливих заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події злочину, а також усіх необхідних процесуальних дій.

Представник потерпілої ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні скаргу підтримала з мотивів наведених у скарзі та просила її задовольнити.

Слідчий Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, однак звернувся до суду із заявою про розгляд скарги у його відсутність. В задоволенні скарги просить відмовити.

Відповідно до частини третьої статті 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Вивчивши матеріали скарги, перевіривши надані доводи і докази, з урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Постановою слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 16 березня 2017 року кримінальне провадження № 0000776 від 28.12.2016 р. закрите на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутністю в діянні водія ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення. Відомості про прийняте рішення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів відповідно до ст. 284 КПК України.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

З оскаржуваної постанови вбачається, що в рамках досудового розслідування слідчим не повно та не всебічно досліджено обставини справи, а саме: не було допитано в якості свідка ОСОБА_7 , а лише відібрані пояснення 28.12.2016 р.; невідомо з яких підстав слідством взято за основу швидкість, з якою рухався водій ОСОБА_5 ; згідно протоколу огляду місця пригоди від 28.12.2016 року вказано, що дорожнє покриття «сухе, чисте», «без опадів», а водій ОСОБА_5 , допитаний як свідок, заявив, що дорожнє покриття було мокрим, що слідчим не було взято до уваги; не враховано і не відмічено на схемах наявності шумових смуг на дорожньому покритті, які попереджають водія про наближення до нерегульованого пішохідного переходу; перед експертами не ставилось питання про встановлення швидкості руху автомобіля за тілесними ушкодженнями ОСОБА_6 ; не було встановлено експертним шляхом в якому положенні перебував ОСОБА_6 в момент заподіяння йому тілесних ушкоджень, тобто в момент наїзду; не встановлено експертним шляхом швидкість автомобіля по характеру тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та по пошкодженням автомобіля внаслідок зіткнення; не було вилучено взуття ОСОБА_6 , що також могло допомогти встановити сліди ковзання пішохода, тобто його положення під час наїзду; не встановлено слідством положення тіла ОСОБА_6 після наїзду відносно автомобіля, що у даній категорії кримінальних проваджень є обов`язковим.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що слідчим неповно проведена перевірка по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та не проведено всі необхідні слідчі дії для встановлення істини по справі, а тому скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.303-307 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах потерпілої ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП України у Вінницькій області ОСОБА_4 від 16 березня 2017 року про закриття кримінального провадження -задовольнити.

Постанову слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП України у Вінницькій області ОСОБА_4 від 16 березня 2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного 28.12.2016 року до ЄРДР за № 0000776 на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, скасувати.

Ухвалу слідчого судді направити слідчому СВ Калинівського ВП ГУНП України у Вінницькій області ОСОБА_4 для виконання та керівнику Калинівської місцевої прокуратури для відома.

Ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.

Слідчий суддя: ОСОБА_1