Справа № 761/5688/15-к
Провадження №1-кп/761/94/2017
В И Р О К
іменем України
28 липня 2017 року

Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Гірське Луганської області, громадянин України, з вищою освітою, одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, працює менеджером в TOB «Аі Бі Джі», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1ст. 358; ч.4 ст. 358; ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Згідно обставин обвинувачення ОСОБА_10 , в період часу з березня 2009 року по січень 2014 року ОСОБА_10 проживав з ОСОБА_8 спільним життям та мав з нею довірливі відносини. На той час ОСОБА_8 користувалась належним їй на праві приватної власності автомобілем марки «Nissan Almera» номер кузову НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 2007 року випуску, який ОСОБА_8 придбала на підставі договору купівлі-продажу №2013/09/24 від 24.09.2013 за власні грошові кошти в сумі 63 944 гривень.

В січні місяці 2014 року відносини між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 погіршились та вони припинили проживати спільним життям. Маючи особисту неприязнь до ОСОБА_8 , у вересні місяці 2014 року в ОСОБА_10 виник умисел на незаконне заволодіння належним ОСОБА_8 автомобілем марки «Nissan Almera», номер кузову НОМЕР_1 д. н. з. НОМЕР_2 2007 року випуску. З цією метою ОСОБА_10 , переслідуючи корисливий мотив, вирішив перереєструвати даний автомобіль на своє ім`я. Переслідуючи мету заволодіти належним ОСОБА_8 автомобілем, 17.09.2014 ОСОБА_10 з метою отримання фіктивної довіреності про розпорядження автомобілем марки «Nissan Almera», номер кузову НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 2007 року випуску, без згоди ОСОБА_8 надав приватному нотаріусу Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_11 , який здійснює свою діяльність за адресою Рівненська обл. м. Острог по вул. Мануільського, 2, копію паспорту громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_8

17.09.2014 на підставі наданих ОСОБА_10 копій документів невстановлена слідством особа в м.Острог Рівненської області за адресою здійснення діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_11 по вул. Мануільського, 2 підробила підпис ОСОБА_8 та напис фамілії «Шпорталюк» у довіреності серії НАВ 670184 від імені ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 , щодо керування та розпорядження автомобілем марки «Nissan Almera», номер кузову НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 2007 року випуску, який належить ОСОБА_8 , що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи №1616 від 29.11.2014 відповідно до якого підпис у графі «Підпис» в довіреності серії НАВ 670184 від 17.09.2014 року виконаний ймовірно не ОСОБА_8 , а іншою особою, та висновком почеркознавчої експертизи № 138 від 29.01.2015, відповідно до якої рукописний запис « ОСОБА_12 » у графі «Підпис» в довіреності серії НАВ 670184 від 17.09.2014 року виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою.

Після вчинення даної нотаріальної дії приватний нотаріус ОСОБА_11 вніс відомості про вчинення нотаріальної дії до Єдиного реєстру довіреностей Державної реєстраційної служби Міністерства юстиції України, а також здійснив запис нотаріальної дії у журналі реєстрації нотаріальних дій за №1094 від 17.09.2014 з рукописним записом, виконаним невстановленою слідством особою з написом « ОСОБА_12 », який відповідно до висновку почеркознавчої експертизи №138 від 29.01.2015 виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковані прокурором за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, - наданням засобів сприяння підробленню офіційного документа, з метою його подальшого використання.
Також, згідно обвинувачення, 24.09.2014 ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «Nissan Almera» номер кузову НОМЕР_1 д. н. з. НОМЕР_2 2007 року випуску, який належить ОСОБА_8 , усвідомлюючи те, що довіреність серії НАВ 670184 від імені ОСОБА_8 на користь нього щодо керування та розпорядження автомобілем марки «Nissan Almera», номер кузову НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 2007 року випуску є підробленою, з метою перереєстрації автомобіля на своє ім`я надав дану довіреність серії НАВ 670184 від 17.09.2014 до Центру ДАІ №12 за адресою м.Київ по вул.Новокостянтинівська,8А.

24.09.2014 автомобіль марки «Nissan Almera», номер кузову НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 2007 року випуску у центрі ДАІ №12 за адресою м. Київ по вул. Новокостянтинівська,8А на підставі фіктивної довіреності серії НАВ 670184 було перереєстровано на ім`я ОСОБА_10 з видачею державних номерних знаків НОМЕР_3 і свідоцтва про реєстрацію автомобіля серія НОМЕР_4 .

Дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, - використання завідомо підробленого документу.

Окрім цього, згідно обвинувачення ОСОБА_10 , реалізуючи свій умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «Nissan Almera», номер кузову НОМЕР_1 д. н. з. НОМЕР_2 2007 року випуску, який належить ОСОБА_8 , ОСОБА_10 11 жовтня 2014 приблизно о 16.00 годині прибув за адресою проживання ОСОБА_8 в АДРЕСА_3 , де у дворі будинку був припаркований належний ОСОБА_8 автомобіль.

З метою заволодіння транспортним засобом ОСОБА_10 замовив невстановлений слідством автомобіль евакуатор та використовуючи його, мав намір належний ОСОБА_8 автомобіль перевезти, тобто вилучити на свою користь. В цей час злочинні дії ОСОБА_10 були помічені ОСОБА_8 , яка на місце події викликала працівників міліції та яким для підтвердження того, що вона є власником автомобіля, надала свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «Nissan Almera», номер кузову НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , серія НОМЕР_5 , а ОСОБА_10 надав свідоцтво про реєстрацію цього ж автомобіля з д.н.з. НОМЕР_3 серією НОМЕР_4 , які в подальшому було вилучено до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, тобто ОСОБА_10 не виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця (незаконного заволодіння автомобілем марки «Nissan Almera», номер кузову НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 ) з причин, що не залежали від його волі.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 289 КК України, - незакінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчиненні злочинів, передбачених ст. 27 ч.1ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 289 КК України, не визнав в повному обсязі. В суді показав, що в період з 2009 по 2013 рік він проживав однією сім*єю з потерпілою ОСОБА_8 . В цей час в основному працював та заробляв гроші він. Він зайшов до свого знайомого ОСОБА_13 , який повідомив, що йог компанія продає за вигідною ціною автомобіль «Ніссан Альмера». Оскільки у нього були накопичення, він вирішив придбати цей автомобіль, для придбання якого необхідно було 8 тисяч доларів США., що становило на той час за курсом валюти приблизно 64 тис.грн. Оскільки у нього не вистачало повної суми, він взяв в борг 32 тис. грн. у свого знайомого ОСОБА_14 , разом з яким він в кінці вересня жовтні 2013 року, маючи договір купівлі продажу автомобіля, зареєстрував право власності на автомобіль на ОСОБА_8 , оскільки не зміг в м.Києві зареєструвати на себе автомобіль, так як його зареєстрована адреса проживання в Чернівецькій області, і для реєстрації автомобіля йому необхідно було виїхати до Чернівецької області.

Для оформлення договору купівлі продажу він з ОСОБА_14 приїхав в банк на Солом*янській площі в м.Києві, приніс усю суму для перерахування коштів за автомобіль на рахунок продавця. Потім він з ОСОБА_15 автомобіль, перереєстрували на ОСОБА_8 . Автомобілем завжди користувався він.

В грудні 2013 року вони зі ОСОБА_8 розійшлися. Автомобіль залишився у нього в користуванні разом з техпаспортом, ключами. Він неодноразово звертався до ОСОБА_8 , щоб перереєструвати автомобіль, проте та ухилялася. В червні 2014 року він зустрівся зі ОСОБА_8 , щоб перереєструвати автомобіль, при цьому був присутнім його знайомий ОСОБА_16 , але ОСОБА_8 відмовилася, не хотіла виходити з автомобіля, тому він залишив автомобіль, забрав ключі і техпаспорт. Коли він дізнався, що ОСОБА_8 поновила техпаспорт як втрачений, техпаспорт, який залишався у нього, він викинув.

Приблизно 18-19 вересня 2014 року йому зателефонувала особа чоловічої статі, призначила йому зустріч, в ході якої ця особа передала йому довіреність від ОСОБА_8 щодо користування, розпорядження автомобілем від імені ОСОБА_8 . На будь які питання цей чоловік не відповідав, сказав, що має лише передати довіреність. В телефонному режимі ОСОБА_8 підтвердила йому обставини щодо видачі довіреності, він впевнився що автомобіль знаходиться на місці.

В МРЕО він поновив техпаспорт на ОСОБА_8 на підставі довіреності, оскільки ОСОБА_12 сказала йому, що втратила техпаспорт. За довідкою рахунком він зареєстрував автомобіль на себе. Після цього, оскільки автомобіль був несправний, він залишив його за адресою : АДРЕСА_3 , сказав ОСОБА_8 , що забере автомобіль пізніше. 11 жовтня 2014 року він приїхав з дружиною, щоб забрати автомобіль за допомогою евакуатора. В цей час автомобіль був оформлений на нього і він був впевнений, що він є законним власником автомобіля. Проте за допомогою евакуатора він не зміг забрати автомобіль, оскільки був заблокований шлях до автомобіля, ОСОБА_8 викликала міліцію, по приїзду представників якої ОСОБА_8 надала технічний паспорт на автомобіль на своє ім*я, що його здивувало.

В Рівненській області, м.Острог він ніколи не перебував, при оформленні довіреності він не був присутнім, ніяких дій по сприянню в оформленні цієї довіреності від імені ОСОБА_12 він не вчиняв. Сумнівів з приводу дійсності довіреності у нього не було, тому він надав її у МРЕО. Довідку рахунок він отримав від ОСОБА_8 , під час оформлення якої не був присутнім, договору комісії він не бачив.

В підтвердження обвинувачення ОСОБА_10 прокурором в суді наведені показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків обвинувачення.

В судовому засіданні ОСОБА_8 показала, що з ОСОБА_10 вони проживали разом 5 років. 24.09.2013 у фірми, яку їй порадив ОСОБА_16 , вона придбала за власні кошти в сумі 64 000 гривень автомобіль марки « Ніссан Альмера», який вона зареєструвала на своє ім`я. При цьому організаційні питання щодо придбання автомобіля та реєстрації в МРЕО вирішував ОСОБА_10 за її згодою. Деякий час автомобілем користувався ОСОБА_10 , оскільки права на керування транспортним засобом вона не мала, довіреність на право користуватися автомобілем ОСОБА_10 не оформлювала, ключі та техпаспорт на транспортний засіб постійно перебували у ОСОБА_10 .

З 31.12.2013 на 01.01.2014 вони з ОСОБА_10 припинили відносини та розійшлися, автомобіль, документи та ключі від автомобіля залишились у ОСОБА_10 . Приблизно через півроку вона приїхала до ОСОБА_10 з метою забрати свій автомобіль, на що він став їй погрожувати не повернути їй автомобіль.

В подальшому на її адресу надходили численні погрози від невідомих осіб, які представлялися працівниками правоохоронних органів. 20.06.2014 вона, ОСОБА_10 та знайомий ОСОБА_10 ОСОБА_16 , зустрілися з метою вирішити питання щодо подальшої долі автомобіля, проте згоди не дійшли. Вона пропонувала продати автомобіль, та була проти того, щоб ОСОБА_10 безоплатно користувався автомобілем до його продажу. На таку пропозицію ОСОБА_10 не погоджувався. Після цієї зустрічі вона забрала автомобіль без документів на нього. Через деякий час вона звернулася до МРЕО з приводу втрати техпаспорта на автомобіль, та в подальшому його відновила, змінивши також ключі від дверей автомобіля. ОСОБА_10 вона не бачила до вересня 2014 року, саме в цей період на її адресу знову почали надходити погрози від невідомих осіб.Щодо дати 17.09.2014 пояснила, що в цей день вона перебувала на роботі, це можуть підтвердити її колеги, зокрема ОСОБА_17 . До м.Острог Рівненської обл. не від`їздила, довіреності серії НАВ 670184 не оформлювала та не підписувала, про такі події їй нічого не відомо. Вперше копію такої довіреності вона оглядала в кабінеті слідчого.

23.09.2014 та 25.09.2014 вона по справам приїжджала до банку, автомобіль в цей час залишався на парковці, всі його двері вона зачинила. Начальник охорони банку повідомив, що поряд з її автомобілем він бачив чоловіка, схожого на ОСОБА_18 , який деякий час перебував в салоні автомобіля.

11.10.2014 увечері вона з балкона своєї квартири за адресою: АДРЕСА_3 помітила, що в автомобілі увімкнені габаритні вогні. Вийшовши на вулицю з ОСОБА_17 вона побачила, що в автомобілі сидить ОСОБА_10 разом з невідомою їй жінкою, номерні знаки з автомобіля були зняті. Через декілька хвилин до цього місця під`їхала машина-евакуатор, яку викликав ОСОБА_10 . Спостерігаючи за діями евакуатора та ОСОБА_10 , з метою не допустити, щоб автомобіль забрали, вона негайно викликала міліцію. Після приїзду працівників міліції вона та ОСОБА_10 віддала співробітникам міліції техпаспорти на вказаний автомобіль, крім того, вона також віддала і ключі від автомобіля. З приводу погроз та її переслідування пояснила, що повернула собі у користування автомобіль, тому мотиву звертатися до правоохоронних органів з цих підстав вона не мала.

Свідок ОСОБА_19 в суді показав, що в жовтні 2014 року працював інспектором Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві чергової частини. 11.10.2014 року був виклик за адресою : АДРЕСА_3 від ОСОБА_8 , відповідно до повідомлення, її колишній співмешканець намагається заволодіти її транспортним засобом. У зв`язку з цим в складі чергового наряду вони виїхали за викликом на місце, де ОСОБА_12 та ОСОБА_18 кожен окремо пред*явивли два технічні паспорти з різними реєстраційними номерами на один транспортний засіб «Ніссан Альмера» з одним і тим же номером шассі автомобіля. ОСОБА_12 пояснювала, що дала дозвіл ОСОБА_18 користуватися автомобілем, щоб не шкодити відносинам. Він викликав працівників ДАІ, щоб перевірити дані щодо транспортного засобу. Останні сказали, що транспортний засіб необхідно евакуювати. На місці були також інші особи знайомі ОСОБА_12 , дружина ОСОБА_18 . Зі слів свідків, ОСОБА_18 намагався завести автомобіль, але у нього це не вийшло, так як відбулися зміни в замку запалювання. Зі слів ОСОБА_12 йому відомо, що та побачила з вікна квартири, що хтось намагається завести її автомобіль, тому її знайомий заблокував виїзд з двору своїм автомобілем. Коли він приїхав на місце, евакуатора не було. Евакуатор приїхав пізніше, хто викликав евакуатор не пам*ятає.

Свідок ОСОБА_13 в суді пояснив, що працює в підприємстві спеціалістом, в компанії, де працює, є певний автопарк. Йому як співробітнику запропонували придбати один з автомобілів Ніссан Альмера 2007 року випуску, а він в свою чергу запропонував придбати цей автомобіль своїм знайомим ОСОБА_18 , ОСОБА_12 у вересні 2013 року. З приводу документів на автомобіль він спілкувався з ОСОБА_10 . При оформленні договору купівлі продажу зазначалося, що покупець автомобіля є ОСОБА_8 , текст договору він направив ОСОБА_18 , вони зі ОСОБА_12 підписали цей договір, від підприємства підписала уповноважена особа. Коли обумовлена сума вартості автомобіля згідно договору надійшла на рахунок підприємства, він передав автомобіль, техпаспорт та ключі. Власником автомобіля за договором значилася ОСОБА_12 , вартість автомобіля за курсом НБУ становила 64 000 грн., хто і яким чином оплачував вартість автомобіля йому невідомо. Оскільки ОСОБА_18 та ОСОБА_12 жили разом, за автомобілем приходив ОСОБА_18 , оскільки ОСОБА_8 не мала права керування транспортними засобами. ОСОБА_10 у 2012 -2013 році був на заробітках на Півночі, проте повної суми на автомобіль у нього не було. Коли ОСОБА_18 жили разом зі ОСОБА_12 , він допомагав їм знайти квартиру, в цей час ОСОБА_12 не працювала, інколи приїжджала до нього та позичала у нього гроші на життя. Коли ОСОБА_18 та ОСОБА_12 придбали автомобіль «Ніссан», його зареєстрували на ОСОБА_12 , оскільки це можливо було зробити в Київській області. В новий рік з 2013 на 2014 рік між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 виникли протиріччя, вони розійшлися, автомобіль залишився в користуванні ОСОБА_18 . На початку літа 2014 року ОСОБА_10 повідомив його, що ОСОБА_12 хоче переписати автомобіль на ОСОБА_18 . Приблизно в цей час він, ОСОБА_10 зустрілися зі ОСОБА_12 , заїхали за нею на ОСОБА_20 , щоб в подальшому поїхати в ДАІ, щоб перереєструвати автомобіль. Біля МРЕО ОСОБА_12 та ОСОБА_18 не дійшли згоди, передумали, і вони повернулися на автомобілі, щоб відвезти ОСОБА_8 додому. Оскільки остання відмовлялася залишати автомобіль, вони залишили ОСОБА_8 в автомобілі по прибуттю на місце. Мова йшла про довіреність на автомобіль, ОСОБА_10 пропонував ОСОБА_8 гроші, проте згоди не дійшли.

Свідок ОСОБА_21 в суді показав, що знайомий зі ОСОБА_8 , з якою склалися дружні стосунки. У ОСОБА_8 є автомобіль, який належить їй, проте користується ним ОСОБА_18 . Коли ОСОБА_10 залишив автомобіль ОСОБА_8 , вони зі ОСОБА_12 користувалися цим автомобілем. 11.10. 2014 року він зі ОСОБА_8 приїхали до її будинку, він закривав автомобіль Ніссан Альмера, виключив ліхтарі стопи. Через деякий час з вікна побачили, як в автомобілі горять ліхтарі стопи, чого не повинно бути. Коли спустилися у двір, він став свідком того, що у дворі будинку АДРЕСА_3 були ОСОБА_10 , його дружина. ОСОБА_10 стверджував, що це його автомобіль. За їхнім викликом приїхали правники міліції, ОСОБА_18 та ОСОБА_8 пред*явили два свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з різними реєстраційними знаками. ОСОБА_8 йому ніколи не повідомляла, що зустрічалася з нотаріусом, повідомляла, що придбала автомобіль за власні кошти, що ОСОБА_10 залишив їй автомобіль без ключів і документів. В жовтні 2014 року він став свідком зустрічі ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , в ході якої ті розмовляли про автомобіль. Він особисто документи на автомобіль не відновлював. ОСОБА_8 зверталася до ОСОБА_10 , щоб той повернув їй документи на автомобіль, але той відмовлявся повертати, потерпіла зверталася в правоохоронні органи з приводу втрати документів на автомобіль.

Свідок ОСОБА_14 в суді показав, що ОСОБА_10 є його знайомим зі студентських років, ходів придбати автомобіль «Ніссан Альмера», проте оскільки йому не вистачало зароблених грошей, він дав ОСОБА_18 в борг 32 000 грн. у вересні 2013 року, порадив йому здійснювати оплату за автомобіль в банку через касу Ві Єй Бі Банку по вул. Солом*янській в м. Києві. Він відвозив ОСОБА_10 до банку, оскільки у останнього не було автомобіля. Проплата ОСОБА_10 здійснювала одним платежем. ОСОБА_10 повернув йому позичені гроші у серпні 2014 року. Автомобіль реєструвався на ОСОБА_8 , оскільки для оформлення ОСОБА_18 автомобіля на себе йому необхідно було б їхати до м.Чернівці.

Свідок ОСОБА_22 в суді показав, що з потерпілою ОСОБА_23 він знайомий з 2011 року по роботі на фірмі «Актив Ресурс», де вони разом працюють. В кінці вересня 2013 року ОСОБА_23 повідомила йому, що планує купувати автомобіль «Ніссан». Для цього вона відпросилася з роботи та разом з ОСОБА_10 займалися цим питанням. Через деякий час в кінці 2013 року між ними виник конфлікт та вони розлучилися, при цьому автомобіль залишався у ОСОБА_10 . В червні 2014 року йому зателефонувала ОСОБА_23 та попросила допомогти відновити ключі від автомобіля та техпаспорт на автомобіль. 11.10.2014 йому зателефонувала ОСОБА_23 та сказала, що ОСОБА_10 проник до її автомобіля та викрав ключі та техпаспорт. Вислухавши ОСОБА_23 , він порадив їй негайно викликати міліцію, сам він теж приїхав на місце події до ОСОБА_24 . Прибувши, він звернув увагу, що номерний знак у автомобіля ОСОБА_23 змінився, ОСОБА_10 та його дівчина знаходилися всередині автомобіля. ОСОБА_10 намагався завести автомобіль. Через деякий час приїхав евакуатор, який викликав ОСОБА_10 , заплативши за це 150 гривень. З метою завадити евакуатору забрати автомобіль, він своїм автомобілем перегородив шлях з парковки, а ОСОБА_23 зателефонувала до міліції та викликала слідчо-оперативну групу. По прибутті працівників міліції виявилося, що на автомобіль «Ніссан» і у ОСОБА_23 і у ОСОБА_10 наявні технічні паспорти. При цьому ОСОБА_10 надав технічний паспорт, де вказано новий номерний знак автомобіля. Для з`ясування обставин події співробітник міліції запропонував всім присутнім поїхати до відділення міліції, інший працівник міліції зняв з автомобіля номерні знаки та сів за кермо, повідомивши, що автомобіль тимчасово помістять на штрафмайданчик. 17.09.2014 ОСОБА_23 весь робочий час знаходилася на робочому місці та не могла виїздити до м.Острог Рівненської обл.

Також прокурор надав суду фактичні дані, які містяться в досліджених документах:

даних про внесення відомостей до ЄРДР за ознаками ч.4 ст. 358 від 12.10.2014, ч.3 ст.15 ч.1 ст. 289 КК України від 05.02.2015, ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358 КК України;

протоколі огляду місця події від 11.10.2014 року автомобіля «Ніссан Альмера», який розміщений біля в ходу до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві, на автомобілі державний знак НОМЕР_3 , № кузову НОМЕР_1 ,

постанові слідчого Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 15 жовтня 2014 року, відповідно до якої автомобіль «Ніссан Альмера», державний знак НОМЕР_3 , № кузову НОМЕР_1 визнаний речовим доказом;

висновку ст.ДІМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 26.06.2014 за результатами перевірки заяви ОСОБА_8 про втрату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу;

протоколі огляду від 15 жовтня 2014 року свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_1 на ім*я ОСОБА_8 серія НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_2 , дата реєстрації- 03.07.2014;

протоколі огляду від 15 жовтня 2014 року свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_1 на ім.*я ОСОБА_10 серія НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_3 , дата реєстрації- 24.09.2014;

відповіді від 27.10.2014 на запит слідчого в межах даного кримінального провадження начальника Управління ДАІ ГУ МВС України в місті Києві щодо підстав видачі на підставі заяви ОСОБА_8 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_1 в якості дублікату взамін втраченого свідоцтва про реєстрацію, 20.09.2014 року видачу свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу взамін втраченого свідоцтва на підставі доручення НАВ № 670184, виданого 17.09.2014 нотаріусом ОСОБА_11 , довірена особа ОСОБА_10 , 24.09.2014 на підставі свідоцтва про реєстрацію і довідки рахунку НОМЕР_6 , виданої 24.09.2014 ТОВ «Брок-Аудит Системс» здійснено перереєстрацію вказаного автомобіля на нового власника ОСОБА_10 ;

даних на запит слідчого, наданих Начальником управління ДАІ ГУ МВС України в м.Києві щодо реєстрації автомобіля «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_1 станом на 25.10.2014 згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 , виданого 24.09.2014, за номерним знаком НОМЕР_3 за ОСОБА_10 ;

договорі комісії від 24.09.2014, укладеного між ТОВ «Брок-Аудит Системс» та ОСОБА_8 щодо реалізації транспортного засобу «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_1 , покупець ОСОБА_10 ;

довідці рахунку № НОМЕР_7 , виданої на ім*я ОСОБА_10 , на транспортний засіб «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_1 ;

довідці ТОВ «АйБи Джи» про перебування працівника ОСОБА_10 на робочому місці увесь робочий день 19.09.2014;

витягу з «НАІС» центру № 4 про перереєстрацію транспортного засобу «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_1 від 24.09.2014 на власника ОСОБА_10 ;

протоколі тимчасово доступу до речей і документів від 26.11.2014 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17.11.2014, в ході якого уповноважений слідчий ознайомився з оригіналом довіреності НАВ № 670184 від 17.09.2014, виданої ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 розпоряджатися автомобілем засобу «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_1 , в ході тимчасового доступу було вилучено оригінал довіреності;

постанові слідчого Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві про визнання речовим доказом довіреності НАВ № 670184 від 17.09.2014 ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 розпоряджатися автомобілем «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_1 ;

оригіналі довіреності НАВ № 670184 від 17.09.2014, виданої ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 розпоряджатися автомобілем засобу «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_1 , яка посвідчена нотаріусом в м.Острог Рівненської області 17.09.2014 року приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_25 , дані внесені до Єдиного реєстру довіреностей;

висновку експерта від 29.11.2014 № 1616 на підставі постанови слідчого від 26.11.2014 про призначення почеркознавчої експертизи, відповідно до висновків якої підпис в графі «Підпис» довіреності НАВ № 670184 від 17.09.2014 виконаний ймовірно не ОСОБА_8 , а іншою особою, рукописний запис « ОСОБА_12 » в довіреності виконаний ймовірно, не ОСОБА_8 , а іншою особою;

повідомленні приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_25 на запит слідчого про обставини посвідчення довіреності 17.09.2014 у відповідності до вимог Закону України «Про нотаріат»;

протоколі тимчасового доступу до речей і документів від 03.01.2015 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 грудня 2014 року, а саме: журналу для реєстрації нотаріальних дій № 1094 з приводу посвідчення довіреності, оригіналу квитанції ПАТ «Приватбанк» про переказ грошових коштів ОСОБА_8 за вчинення нотаріальної дії, в приміщенні володіння приватного нотаріуса ОСОБА_11 за адресою : Рівненська область, м.Острог, вул. Мануільського, 2, в ході тимчасового доступу було вилучено журнал для реєстрації нотаріальних дій № 1094 від 17.09.2014 приватного нотаріуса ОСОБА_11 , оригінал квитанції ПАТ «ПриватБанк» про переказ грошових коштів ОСОБА_8 ;

висновку проведеної на підставі постанови слідчого від 09.01.2015 почеркознавчої експертизи від 16.01.2015 № 17, відповідно до даних якої рукописний запис « ОСОБА_12 » у графі № 1094 від 17.09.2014 на сторінці № 48 в журналі реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_11 , виконаний ймовірно не ОСОБА_8 , рукописний запис « ОСОБА_12 » в графі «Підпис» довіреності НАВ № 670184 від 17.09.2014 та рукописний запис « ОСОБА_12 » в графі під № 1094 від 17.09.2014 на сторінці № 48 журналу реєстрації нотаріальних дій виконані однією особою;

постанові слідчого Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 16 лютого 2015 про визнання та приєднання речових доказів - журналу реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_11 ;

висновку експерта від 29.01.2015 № 138 на підставі постанови слідчого, відповідно до якого рукописний запис « ОСОБА_12 » в графі № 1094 від 17.09.2014 на сторінці № 48 журналу реєстрації нотаріальних дій виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою, рукописний запис « ОСОБА_12 » довіреності НАВ № 670184 від 17.09.2014 виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою;

відповіді від 20.01.2015 на запит слідчого Товариства з обмеженою відповідальністю «Активресурс» про перебування ОСОБА_8 на робочому місці з 09.00 до 19.00 (без зазначення дати);

даними інформаційної системи ДАІ про реєстрацію транспортного засобу «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_1 ;

договорі купівлі продажу автомобіля від 24.09.2013, укладеного ОСОБА_26 про купівлю автомобіля «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_1 2007 року випуску з актом прийняття- передачі автомобіля, з видатковою накладною на автомобіль від 30 вересня 2013 року;

довідці - рахунку № НОМЕР_8 ААВ на ім*я ОСОБА_8 від 24 вересня 2013 року про продаж та видачу легкового автомобіля «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_1 ;

квитанції про перерахування грошових коштів в розмірі 63 944 грн. за автомобіль згідно договору купівлі продажу від 24.09.2013 року, платник ОСОБА_8 ..

Оцінивши в сукупності всі докази по даній справі з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв*язку, суд дійшов висновку про відсутність достатніх фактичних даних, які б підтверджували факт сприяння наданням засобів ОСОБА_10 підробленню офіційного документа з метою його подальшого використання, а також прокурором не доведено, що ОСОБА_10 , використовуючи довіреність НАВ 670184 при перереєстрації автомобіля, використовував вказаний офіційний документ як такий офіційний документ, що був для ОСОБА_10 завідомо підробленим.

Так, як показав в суді ОСОБА_27 , він використовуючи вказану довіреність при перереєстрації транспортного засобу на своє ім*я, не знав, що довіреність є підробленою, вважав її дійсною, виданою ОСОБА_8 Довіреність серії НАВ 670184 йому передала невстановлена особа. На підставі цієї довіреності він виготовив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу як вважав, в законному порядку замість втраченого. Він не надавав ані нотаріусу ОСОБА_11 , ані іншій невстановленій особі жодних документів, в тому числі копії паспорта громадянина України на ім*я ОСОБА_8 для підроблення довіреності як офіційного документу.

Такі показання ОСОБА_27 в суді не спростовані стороною обвинувачення, не спростовують показання ОСОБА_10 показання потерпілої ОСОБА_8 , яка не підтверджує, що їй безпосередньо достовірно відомо про такі обставини, які покладені в основу обвинувачення ОСОБА_10 щодо сприяння підробленню та свідомого використання підробленої довіреності ОСОБА_10 і в цій частині показання ОСОБА_8 про можливість подання нотаріусу, іншим особам документів ОСОБА_10 є припущеннями. Також не містять фактичних даних в обґрунтування обвинувачення в цій частині у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358 КК України; ч.4 ст. 358 КК України також показання допитаних в суді свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , висновки експертизи, та інші досліджені письмові докази.

Одночасно необхідно відзначити, що об*єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, полягає в підробленні посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.
Формулювання обвинувачення ОСОБА_10 полягає в тому, що останній надавав засоби, тим самим сприяв у вчиненні вказаного злочину.

Предметом злочину є посвідчення або інший документ, який надає права або звільняє від обов*язків і який видається чи посвідчується підприємством або установою , організацією, громадянином підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи. Документ це належним чином оформлений матеріальний носій будь якої інформації, призначений для посвідчення юридично значимих фактів і подій.

Показання в суді ОСОБА_10 про те, що він не надавав будь які документи, які належать ОСОБА_12 , копії документів ані нотаріусу, ані іншим особам з метою підроблення довіреності від її імені в суді не спростовані. Прокурором в суді не наведено жодного доказу, який свідчить достовірно поза розумним сумнівом при причетність ОСОБА_10 до вчинення дій, які утворюють сприяння підробленню офіційного документа.

Крім того, об*єктивна сторона вказаного злочину полягає в підробленні офіційного документу, який надає певні права або звільняє від обов*язків. Проте обвинувачення не містить викладення обставин, які саме права надає або від яких обов*язків звільняє офіційний документ, в сприянні підробленню якого обвинувачується ОСОБА_10 . За вказаними ознаками злочину надання офіційним документом прав або звільнення від обов*язків - відсутня кваліфікація дій ОСОБА_10 і в цій частині кваліфікація дій не відповідає юридичному визначенню ч.1 ст. 358 КК України. Тобто прокурором в суді в цій частині не висунуте обвинувачення та не доведена зазначена обов*язкова складова об*єктивної сторони злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України.

Також суб*єктивна сторона злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України, характеризується спеціальною метою використання підробленого документа як самим підроблювачем, так і іншою особою.

Проте обставини обвинувачення ОСОБА_10 щодо такої спеціальної мети, не охоплюються межами пред*явленого обвинувачення ОСОБА_10 , в обвинувальному акті не викладені обставини формулювання обвинувачення щодо мети - використання підробленого документу, а також не зазначено, чи охоплювалося умислом ОСОБА_10 в момент вчинення дій по сприянню у вчиненні підроблення офіційного документа подальша мета використання підробленого документа довіреності самим підроблювачем чи іншою особою. Такі обставини не викладені в обвинувальному акті, в якому також відсутня кваліфікація дій ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України, щодо кругу осіб - підроблювачем чи іншою особою, з метою використання якими вчинялося підроблення та сприяння підробленню. Натомість обвинувачення містить лише формулювання щодо корисливого мотиву, мети заволодіння належним ОСОБА_8 автомобілем, обставини щодо мети використання підробленого офіційного документу чітко не викладені та не доведені в суді прокурором.

Також в обвинувальному акті відсутня кваліфікація дій ОСОБА_10 за ознаками предмета злочину, оскільки перелік предметів злочину передбачений диспозицією ч.1 ст. 358 КК України, серед них такі, що можуть видаватися чи посвідчуватися підприємством або установою, організацією, громадянином підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи. Проте дії ОСОБА_10 за такими ознаками складу злочину щодо предмета злочину не отримали кваліфікації і не охоплюються формулюванням обвинувачення.

Також ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, використання завідомо підробленого документа.

Об*єктивна сторона злочину за ознаками використання завідомо підробленого документа полягає у наданні такого завідомо підробленого документа підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності уповноваженим особам.

Предметом злочину є посвідчення або інший документ, який надає права або звільняє від обов*язків і який видається чи посвідчується підприємством або установою , організацією, громадянином підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи. Документом належним чином оформлений матеріальний носій будь якої інформації, призначений для посвідчення юридично значимих фактів і подій.

Проте показання ОСОБА_10 в суді, про те, що під час подання в ДАІ нотаріально посвідченої довіреності, виданої ОСОБА_8 , вважав цю довіреність дійсною, даними про підроблення довіреності в цей момент не володів, під час подання довіреності в ДАІ він вважав довіреність серії НАВ 670184 оформленою у відповідності до закону, - не спростовані в суді прокурором, в показаннях допитаних свідків та показаннях потерпілої ОСОБА_8 не міститься фактичних даних про охоплення умислом ОСОБА_10 під час подання в установі Центру ДАІ № 12 довіреності НАВ 670184 від імені ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 тих обставин, що він свідомо подає та використовує підроблену довіреність, що факт підробки усвідомлювався ОСОБА_10 .

Також ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні незакінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем марки «Ніссан Альмера» державний номер НОМЕР_2 2007 року випуску, його дії кваліфіковані за ознаками ч.3 ст.15 ч.1 ст. 289 КК України.

Об*єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, виражається в незаконності заволодіння транспортним засобом, під яким відповідно до п.1 примітки необхідно розуміти вчинене умисно, з будь якою метою протиправне вилучення будь яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч його волі.

Проте доводи ОСОБА_10 про те, що отримавши від незнайомої особи довіреність на бланку, яка надавала йому права діяти від імені ОСОБА_8 , в тому числі керувати та розпоряджатися транспортним засобом, в подальшому використав довіреність, не володіючи даними про підроблення документа, зареєструвавши автомобіль на своє ім*я на підставі, як він вважав, дійсної довіреності, вважав, що діє стосовно автомобіля законно на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з даними НОМЕР_3 серія НОМЕР_4 , не спростовані в суді прокурором, який не довів, що 11 жовтня 2014 року приблизно о 16.00 годин ОСОБА_10 свідомо діяв незаконно, вчиняючи дії, направлені на заволодіння транспортним засобом.

Також об*єктивна сторона злочину, яка полягає у вилученні транспортного засобу, може здійснюватися шляхом запуску двигуна або на буксирі за допомогою іншого транспортного засобу. Закінченим цей злочин є з моменту початку руху транспортного засобу з допомогою двигуна чи буксирування. Проникнення в кабіну, гараж чи інше сховище, спроба запустити двигун або буксирувати повинні розглядатися як замах на вчинення цього злочину.

Проте обвинуваченням не охоплюється спосіб вчинення замаху ОСОБА_10 , направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, обвинувачення не містить викладення обставин, якими саме конкретними діями ОСОБА_10 вчинено замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто не викладені обставини про дії особи, які утворюють об*єктивну сторону замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Натомість в обвинувальному акті лише міститься викладення обставин у формулюванні обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні наступних дій: прибув за адресою проживання потерпілої ОСОБА_8 в м.Києві, де у дворі будинку був припаркований належний ОСОБА_8 автомобіль; надалі з метою заволодіння транспортним засобом замовив невстановлений слідством автомобіль евакуатор, та використовуючи його мав намір перевезти належний ОСОБА_8 автомобіль, тобто вилучити на свою користь.

Проте в обвинуваченні не викладені обставини щодо конкретних дій, вчинених обвинуваченим, які направлені на початок руху автомобіля, спосіб вчинення таких дій, які утворюють об*єктивну сторону замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом. Таким чином, такі обставини не охоплюються обвинуваченням, а наведені дії - прибуття до автомобіля, замовлення евакуатора, використання його невстановленим способом не може свідчити про наявність складу об*єктивної сторони замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Такі обставини в своїй сукупності свідчать про недоведеність кожного з елементів складу кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_10 , при зіставленні фактичної складової обвинувачення ОСОБА_10 у кожному з наведених злочинів з їх юридичною формулою судом встановлено, що фактична складова обвинувачення не відповідає юридичній формулі обвинувачення і прокурор в суді не скористався процесуальним правом, передбаченим ст.338 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України покладається на прокурора.

Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Суд же відповідно до ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Також суд враховує, що пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення. Дані положення випливають і з п. (а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії»). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»; п. 58 рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії»; п. 34 рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії»).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (п. 47 рішення від 01 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини»). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (п. 54 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»; п. 47 рішення у справі «Даллос проти Угорщини»).

Таким чином, розглянувши справу в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, з урахування викладеного, в ході судового розгляду за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий як стороною обвинувачення так і стороною захисту, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що прокурором не доведено в суді наявність в діях ОСОБА_10 складу кримінальних правопорушень: об*єктивної сторони злочину, кримінальна відповідальність за який передбачена ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358 КК України; та також об*єктивної, суб*єктивної сторони злочинів, кримінальна відповідальність за які передбачена ч.4 ст.358; ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України.

Такі обставини дають підстави для виправдання ОСОБА_10 з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358; ч.4 ст. 358; ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_10 визнати невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358; ч.4 ст.358; ч.3 ст.15, ч.1 ст.289 КК України.

ОСОБА_10 виправдати у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358; ч.4 ст.358; ч.3 ст.15, ч.1 ст.289 КК України.

Речові докази довіреність, видану 17.09.2014 ОСОБА_8 , - залишити в матеріалах справи, журнал реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса - залишити у приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_25 , автомобіль «Ніссан Альмера» - залишити у володільця ОСОБА_8 .

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1