Справа № 314/4623/16-к
Провадження № 1-кп/314/22/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2017 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000728 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ща Кам`яне Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, освіта неповна середня, офіційно не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 04 лютого 2008 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік. Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 листопада 2008 року іспитовий строк скасований, направлений в місця позбавлення волі для відбування покарання, призначеного за вироком суду, у вигляді 3 років позбавлення волі;

2) 02 листопада 2009 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69, ч. 1, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 лютого 2010 року вирок суду першої інстанції змінений, з вироку виключена ч. 3 ст. 185 КК України та посилання на застосування ст. 70 КК України, остаточно призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі;

3) 10 грудня 2012 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 27 березня 2015 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
В кінці серпня 2015 року у вечірній час доби ОСОБА_3 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи в житловому будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_5 , зайшов у приміщення кухні, звідки таємно викрав мобільний телефон марки «Lenovo S660» в корпусі чорного кольору, вартістю 2200 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, в середині січня 2016 року у нічний час доби ОСОБА_3 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, прийшов до гаражу АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_6 , де розкрутив механізм замикаючого пристрою на в`їзних воротах та проник в приміщення гаражу, звідки таємно викрав велосипед «Україна» блакитного кольору, вартістю 1000 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав частково, зазначивши, що повністю визнає свою вину при обставинах, викладених в обвинуваченні, щодо крадіжки майна потерпілого ОСОБА_5 , не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, та пояснив, що влітку 2015 року був у нього в гостях за адресою: АДРЕСА_3 , зайшовши на кухню, він помітив мобільний телефон, який належав потерпілому. Він забрав вказаний телефон, сховав його в кишені та в подальшому відвіз в м. Запоріжжя, де продав за 500 грн. У вчиненому щиро розкаявся. За епізодом крадіжки велосипеда потерпілої ОСОБА_6 . ОСОБА_3 вину не визнав, зазначив, що вказаного злочину не вчиняв.

Однак, в кінці судового розгляду, після дослідження усіх доказів у справі, а також в судових дебатах та в останньому слові обвинувачений ОСОБА_3 змінив свою позицію, зазначив, що повністю визнає свою провину в інкримінованих йому злочинах при обставинах, викладених в обвинувальному акті, за епізодом крадіжка майна потерпілої ОСОБА_6 пояснив, що в січні 2016 року проник у приміщення гаражу, звідки викрав велосипед, який у подальшому продав жительці с. Новософіївка Вільнянського району Запорізької області. Свої показання під час судового розгляду пояснив намаганням уникнути покарання.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин викладеного в обвинувальному акту кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за фактом крадіжки майна потерпілого ОСОБА_5 та його правової кваліфікації, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, за цим епізодом визнав недоцільним досліджувати докази стосовно наявності діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , наявності в цьому діянні складу злочину та його правової кваліфікації, а також вини обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази, отримані в ході судового слідства, суд вважає, що доведеною є і винність обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за фактом крадіжки майна, належного потерпілої ОСОБА_6 .

Так, за вказаним епізодом таємного викрадення майна винність обвинуваченого підтверджується такими доказами.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що їй на праві власності належав велосипед «Україна» блакитного кольору. У січні 2016 року, приблизно 15-го числа, ввечері вона поставила свій велосипед в гараж, розташований по АДРЕСА_3 , а на наступний день виявлила його крадіжку. Із заявою про злочин до поліції вона звернулась лише у травні 2016 року, коли була встановлена особа, яка вчинила злочин.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що в січні 2016 року, точної дати не пам`ятає, до неї підійшов обвинувачений, який запропонував придбати раму від велосипеду, однак його марку вона назвати не може. Вона погодилась і придбала цю раму за 60 грн. У подальшому, приблизно у квітні 2016 року, вона перепродала велосипедну раму, яку придбала у обвинуваченого, особі, яка скуповувала металолом.

Відповідно до протоколу огляду місця події та фототаблиці до нього (а.с. 52-54), 24 травня 2016 року старшим слідчим Вільнянського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 за участю потерпілої ОСОБА_6 у присутності понятих проведений огляд гаражу АДРЕСА_4 , під час якого виявлено, що загальний розмір приміщення складає 5х3,1х2,8 м, вхід у гараж здійснюється через двостворчаті металеві ворота, які замикаються ззовні на накладний металевий гвинтовий замок з порушенням у роботі циліндрового механізму (останній вільно відчиняється сторонніми предметами). На момент огляду ворота до приміщення гаражу будь-яких пошкоджень не мають. Обстановка в гаражі в цілому не порушена. За результатами огляду з місця події нічого не вилучалось.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту та фототаблиці до нього (а.с. 55-59), 27 травня 2016 року у період часу з 10 години 50 хвилин до 11 години 25 хвилин старшим слідчим Вільнянського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 у присутності понятих, за участю підозрюваного ОСОБА_3 , проведено слідчий експеримент, в ході якого ОСОБА_3 було запропоновано на місці розповісти про обставини вчинення злочину, що мав місце в середині січня 2016 року в смт. Кам`яне Вільнянського району Запорізької області, на що останній добровільно погодився. Після чого за вказівкою ОСОБА_3 всі учасники слідчого експерименту попрямували до вищевказаного населеного пункту, при цьому напрямок дороги вказував сам підозрюваний. За вказівкою ОСОБА_3 всі учасники слідчого експерименту прибули до гаражів, розташованих по АДРЕСА_3 , де підозрюваний вказав на гараж № НОМЕР_1 та пояснив, що у один з днів у середині січня 2016 року у нічний час він знаходився поруч з цим гаражем, що належить ОСОБА_6 . Раніше він неодноразово проходив повз нього і бачив, що в його приміщенні знаходиться різне майно, у тому числі зберігається велосипед. Підійшовши до зазначеного гаражу, він підсвітив ліхтариком від запальнички і побачив, що ворота зачиняються за допомогою накладного гвинтового замка. Він розкрутив механізм замку, який, як виявилося, був несправний і легко розкручувався, відкрив ворота і зайшов у приміщення. Підсвітивши ліхтариком від запальнички, він побачив велосипед «Україна», який стояв під стіною з правого боку від входу. Після чого він викотив велосипед, прикрив ворота і попрямував з ним на вихід із селища. В одній з лісосмуг поблизу с. Дружелюбівка Вільнянського району Запорізької області він сховав викрадений велосипед, а наступного дня продав його жительці с. Новософіївка Вільнянського району Запорізької області.

Проаналізувавши всі досліджені в судовому засіданні докази у сукупності, суд дійшов висновку про те, що вони логічні, послідовні, за своїм змістом не містять протиріч, на їх підставі судом встановлені та перевірені обставини, які в силу ст. 91 КПК України підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.

Підстав сумніватись в їх достовірності суд не встановив.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 за епізодом крадіжки майна потерпілої ОСОБА_6 винним себе не визнав, зазначивши, що вказаного злочину не скоював, не вчинив відносно жодних дій, спрямованих на заволодіння майном потерпілої.

Дану позицію обвинуваченого ОСОБА_3 суд не приймає до уваги з таких підстав.

Так, сам обвинувачений ОСОБА_3 , під час слідчого експерименту давав детальні пояснення про обставини вчинення крадіжки велосипеду, належного потерпілій ОСОБА_6 , вказав на особу, якій продав викрадене майно. Судом встановлено, що свої показання щодо обставин вчинення злочину під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_3 давав добровільно, без будь-якого тиску. Показання ОСОБА_3 , дані під час слідчого експерименту, повністю відповідають показанням потерпілої ОСОБА_6 щодо місця зберігання велосипеду, його характеристик, кольору, а також обставинам, встановленим судом з протоколу огляду місця події від 24 травня 2016 року.

Крім того, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 вказала на ОСОБА_3 , як на особу, у якої вона придбала раму від велосипеда.

Таким чином, не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 суд розцінює як обраний ним спосіб захисту.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, а також за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення.

При призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, згідно зі ст. 12 КК України, вчинені ОСОБА_3 злочини відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких.

Щодо особи винного, суд враховує, що обвинувачений раніше судимий, має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не виявлено.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, позицію потерпілих, суд прийшов до висновку щодо доцільності призначення ОСОБА_3 покарання у межах санкцій статей, за якими кваліфіковані його дії, у вигляді позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 , хоча раніше і був судимий, однак має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, суд приходить до висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а тому застосовує до нього вимоги ст. 75 КК України.

Заявлені потерпілими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 цивільні позови підтверджені матеріалами кримінального провадження, визнані обвинуваченим ОСОБА_3 у повному обсязі, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, 2200 грн. (дві тисячі двісті гривень).

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, 1000 грн. (одну тисячу гривень).

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя ОСОБА_1

16.02.2017

16.02.2017