АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/265/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/382/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2017 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, громадянина України, раніше судимого, останній раз:

-вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 липня 2014 року за ч.1 ст. 121, ст. 70 ч. 4 КК України до 5 років 2 дні позбавлення волі, який відбуває покарання у Софіївській ВК №45

щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_7

засуджений - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 липня 2014 року ОСОБА_6 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 121, ч.4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 дня.

28 березня 2016 року ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області задоволено клопотання засудженого ОСОБА_8 щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання у період з 03 липня 2014 року по 16 вересня 2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України.

14 березня 2017 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області від засудженого ОСОБА_6 надійшло клопотання про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року у задоволенні клопотання засудженого було відмовлено, та своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6 за місцем відбування покарання характеризується негативно, має 2 заохочення та 5 стягнень, 2 з яких на момент розгляду клопотання судом не погашені; перебуває на профілактичному обліку установи як схильний до втечі, тому суд першої інстанції прийшов до висновку , що засуджений не довів свого виправлення, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування ст. 81 КК України відносно засудженого ОСОБА_6 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 зазначає, що на його думку, є всі підставі для задоволення його клопотання і посилається на ті обставини, що суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки відомості щодо його особи, які були надані представником СВК №45 спотворені, оскільки він ніяких порушень в 2017 році не вчиняв і про накладені на нього будь-яких стягнення взагалі не був повідомлений та не був з ними ознайомленим під особистий підпис. Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що він працею довів своє виправлення, оскільки зробив капітальний ремонт бараку восені 2015 року, взимку працював на овочевій базі, а влітку працював на огороді, який закріплено за їдальнею СВК №45.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді засуджений просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити свою ухвалу, якою задовольнити його клопотання; прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив колегію суддів відмовити у її задоволенні, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами апеляційного розгляду подані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 , обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідивши всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що засуджений своєю поведінкою він не довів свого виправлення а тому відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Так, висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправній установі.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Разом з тим, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 , суд першої інстанції, дослідивши матеріали особової справи засудженого, прийшов до висновку, що на час розгляду клопотання ОСОБА_6 не став на шлях виправлення, а тому не може бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання.

З цим висновком колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає обставинам кримінального провадження, даним про особу і поведінку засудженого ОСОБА_6 , який засуджений за вчинення злочину середньої тяжкості, за період відбуття покарання в установі виконання покарання характеризується негативно, у період з квітня 2016 року по січень 2017 року мав 5 стягнень 1 з яких знято та 2 погашені, має 2 заохочення; згідно матеріалів особової справи характеризується негативно, у стосунках з персоналом установи виконання покарань намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин задля отримання від них поблажливості; але перебуває на профілактичному обліку установи як схильний до втечі.(а.о.с. 9).

Згідно витягу із протоколу №9 засідання комісії Софіївської ВК № 45 вбачається, що адміністрація установи виконання покарань вважає, що ОСОБА_6 станом на 22.02.2017 року на шлях виправлення не став ( а.о.с. 8).

Як на думку колегії суддів, така поведінка засудженого ОСОБА_6 не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_6 може зазнати позитивних змін.

Доводи засудженого ОСОБА_6 в його апеляційній скарзі висновків суду не спростовують і на думку колегії суддів є необгрунтованими, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_6 не тільки довів свого виправлення а навіть встав на його шлях і до нього можливо застосувати положення ст. 81 КК України, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого немає, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4