справа № 462/2412/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000030 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, українки, громадянки України, із вищою освітою, неодруженої, непрацюючої, яка зареєстрована на АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України,

встановив:
ОСОБА_5 , працюючи у відповідності до наказу №51-о від 10.11.2014 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС України, яка відповідно до ст.6 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 віднесена до категорії «В» посад державної служби, будучи працівником правоохоронного органу, здійснюючи функції представника влади та службової особи, будучи в силу службового становища, Положення про відділ митного оформлення №1 митного поста «Львів-аеропорт» та Посадової інструкції, уповноваженою на здійснення митного контролю та митного оформлення товарів та інших предметів, які переміщуються через митний кордон України, при цьому, додержуючись Конституції України, Митного кодексу та інших законодавчих актів з питань митної справи, здійснювати нарахування митних платежів, контролювати повноту їх стягнення, здійснювати оформлення митних документів, виявляти способи незаконного переміщення вантажів, товарів та інших предметів через митний кордон України, оформлювати відповідні документи митного контролю, перевіряти відповідність поданих до митного контролю документів, проявляти необхідну ініціативу та наполегливість по виявленню фактів контрабанди та порушень митних правил, забезпечувати виконання необхідних митних процедур при випуску товарів у вільний обіг, здійснювати контроль за правильністю визначення митної вартості товарів при проведенні процедур митного контролю й митного оформлення із застосуванням митної декларації, діючи всупереч інтересам служби, 24.02.2015 одержала від ОСОБА_6 неправомірну вигоду в розмірі 7500 грн. за не створення ОСОБА_7 штучних перешкод у здійсненні митного контролю та митного оформлення переміщуваних ним товарів, пропуск товарів поза митним оформленням та декларуванням, а відтак несплати обов`язкових митних платежів.

Так, ОСОБА_5 , перебуваючи 24.02.2015 при виконанні службових обов`язків державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС України, здійснюючи митний контроль та митне оформлення переміщуваного на митну територію України громадянином ОСОБА_7 високоліквідного товару одягу, зловживаючи своїм службовим становищем, висунула ОСОБА_7 та його сестрі ОСОБА_6 , яка зустрічала останнього, вимогу передати їй неправомірну вигоду в сумі 7500 грн., а у випадку відмови надання неправомірної вигоди нею будуть створюватись штучні перешкоди ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , зокрема, шляхом застосування додаткових видів митного контролю та використовуючи інші службові повноваження, створюватиме перешкоди, що значно ускладнить або навіть унеможливить переміщення товару.

Будучи поставленими в умови, за яких відмова від надання ОСОБА_5 неправомірної вигоди зашкодить їх законним правам та інтересам у виді зупинення підприємницької діяльності та позбавить засобів до існування, ОСОБА_6 , діючи за вказівками ОСОБА_5 , 24.02.2015 близько 15.00 год. передала їй, а ОСОБА_5 одержала в якості неправомірної вигоди грошові кошти в сумі 7500 грн., після чого неправомірні дії ОСОБА_5 були припинені, а грошові кошти вилучені.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому їй злочині, передбаченому ч.1 ст.368 КК України, визнала повністю, не заперечила фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дала суду показання аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд її суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_5 в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення чи невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, та в інтересах третіх осіб будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища доведена повністю і її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.368 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, вчиненим умисно, з корисливих мотивів; особу винної, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності, неодружена, не працює, на обліках в лікаря нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується виключно позитивно (т.2 а.с.39-41).

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для її виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів, у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.368 КК України, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням функцій представників влади у правоохоронних органах строком на три роки.

Відповідно до ч.5 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої злочином.

Враховуючи наведене та те, що гроші в сумі 7500 грн., які належать ОСОБА_6 , підлягають поверненню останній, як законному володільцю, суд вважає, що відсутні підстави для застосування спеціальної конфіскації, передбаченої в санкції ч.1 ст.368 КК України (в редакції закону від 08.02.2015 року).

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З огляду на зазначене, із обвинуваченої ОСОБА_5 підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 5226 грн., а саме: за проведення Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз криміналістичних експертиз речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин № 765 від 06.03.2015 року, № 766 від 04.03.2015 року, № 767 від 10.03.2015 року та № 768 від 19.03.2015 року, відповідно в розмірі 1230 грн., 1230 грн., 1230 грн. і 1536 грн. (т.2 а.с.26, 29, 32, 35), оскільки проведення вказаних експертиз було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченою злочину.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 слідчим суддею 25.02.2015 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено розмір застави 97440 грн. Згідно квитанції № ПН1925 від 25.02.2015 року за ОСОБА_5 внесено заставу її матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 (т.2 а.с. 46-50). Як встановлено, у вказані квитанції невірно зазначено по-батькові заставодавця ( ОСОБА_9 замість ОСОБА_10 ).

Згідно з ч.4 ст.202 КПК України обвинувачена ОСОБА_5 вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Встановлено, що застава не була звернена в дохід держави.

З огляду на наведене, запобіжний захід у вигляді застави відносно ОСОБА_5 слід залишити без змін до вступу вироку в законну силу, а після припинення дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , тобто після вступу вироку в законну силу, необхідно повернути заставодавцю ОСОБА_8 внесену на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації у Львівській області заставу в розмірі 97440 грн.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 1250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 21250 грн., з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням функцій представників влади у правоохоронних органах строком на три роки, без спеціальної конфіскації.

Застосований щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Після вступу вироку в законну силу повернути заставодавцю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , внесену нею згідно квитанції № ПН1925 на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації у Львівській області заставу в розмірі 97440 грн.

Речові докази (т.1 а.с.218-219):

- пластикову перепустку №1241 1.9.2017, видану на прізвище ОСОБА_5 старшого державного інспектора МДіЗУ державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького», та митну декларацію ОСОБА_7 залишити в матеріалах кримінального провадження;

- куртку форменого одягу ОСОБА_5 повернути останній як власнику;

- гроші в сумі 7500 грн., які передані на зберігання ЗГРУ «Приватбанк» на вул.Гуцульській, 11а у м.Львові, - повернути ОСОБА_6 , як законному володільцю.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 5226 грн.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1