Справа № 390/478/17
Номер провадження 1-кс/404/1351/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши в приміщенні Кіровського районного суду міста Кіровограда скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури від 04 липня 2017 року в частині закриття кримінального провадження 0001408, за ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 подала в Кіровський районний суд міста Кіровограда скаргу на скасування постанови прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури від 04 липня 2017 року в частині закриття кримінального провадження 0001408 за ч. 4 ст. 358 КК України. Матеріали провадження просить повернути прокурору для організації проведення ним досудового розслідування.

В суді скаржниця та її представник вказують на передчасність ухвалення прокурором такої постанови, через невиконання вимог ухвали колегії апеляційного суду Кіровоградської області щодо: визначення площі та конфігурації зовнішніх меж земельної ділянки № НОМЕР_1 в садівницькому товаристві «ДБК». Встановлення цих обставин зумовлено вимогами ст. 198 ЗК України.

Прокурор наголошує про відсутність прямого умислу в діях ОСОБА_6 , та предмету посягання. Відсутні складові ознаки злочину вказують на законність ухвалення прокурором постанови про закриття кримінального провадження.

Розглянувши вимоги скаржниці в межах питань заявлених до розгляду стороною кримінального провадження, перевіривши надані в обгрунтування доводи і докази, з`ясовані наступні факти і відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_6 в травні 2012 року, перебувала на посаді головного бухгалтера садівницького товариства «ДБК» та тимчасово виконувала обов`язки голови цього товариства, у зв`язку із чим підписала від імені суміжних землекористувачів та земле володільців акти встановлення та погодження в натурі зовнішніх меж земельних ділянок № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_1 , розташованих в садівницькому товаристві «ДБК», Соколівської сільської ради Кіровоградського району, Кіровоградської області. Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказані акти передали на погодження землевпорядних документів і приватизували ці земельні ділянки.

30.06.2015 року, ОСОБА_6 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 1 КК України.

04.07.2017 року, стосовно ОСОБА_6 провадження закрито, через відмову представника потерпілого від приватного обвинувачення. Скаржниця не звернулася з письмовою вимогою до слідчого судді про скасування закриття провадження стосовно особи.Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. ( ч. 1,3 ст. 26 КПК України). Таким чином, у цій скарзі вирішується тільки законність закриття кримінального провадження, а не закриття провадження стосовно підозрюваної особи.

04.07.2017 року, прокурор Кіровоградської місцевої прокуратури виніс постанову, на підставі якої означене кримінальне провадження закрито в порядку п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність складу кримінального правопорушення. Закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення здійснюється, коли встановлено, що подія, з приводу якої внесені відомості до ЄРДР, відбулася, була результатом вчиненого особою діяння (дії або бездіяльності), яка сама по собі не є кримінальним правопорушенням, оскільки відсутній хоча б один із елементів складу злочину, або наявні обставини, які виключають злочинність діяння.

Відповідно до п.2.8. інструкції державного комітету України із земельних ресурсів, від 18.05.2010 року № 376 «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця (виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт; технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ; копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку; матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути; у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. (ч. 7 ст. 118 ЗК України)

Здійснюючи правовий аналіз вказаних норм Закону необхідно зауважити, акти встановлення та погодження в натурі зовнішніх меж земельних ділянок не входять до визначеного Законом переліку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У такому разі, відповідальними за розробку, погодження, затвердження є: землевпорядна організація, органи Держгеокадастру, органи місцевого самоврядування. Саме на них, а не на ОСОБА_6 , Закон покладає обов`язок перевірити правильність виконання землевпорядної документації.

Прокурор правильно встановив дійсні правовідносини і закрив кримінальне провадження, тому що бухгалтер садівницького товариства «ДБК» ОСОБА_6 , виконала власний підпис в актах, що не є документами, оскільки вони не могли створити юридичних наслідків. Тому в цьому провадженні відсутній предмет посягання на суспільно корисні правовідносини.

Відповідно до примітки до ст. 358 КК України, та змісту неодноразово висловленої правової позиції Верховного Суду України щодо ознак предмета службового підроблення (справа N 5-10кс13), нормативне визначення службового підроблення визнає офіційними документами ті з них, що складаються і видаються службовими особами від імені органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ та організацій, незалежно від форми власності, які посвідчують певні факти і події, що мають правове значення. Ці документи мають бути належним чином складені за формою та містити необхідні реквізити. Підроблення офіційних документів може полягати у повній фальсифікації або в частковій зміні змісту справжнього документа; способи підроблення документів можуть бути різні.

Підписані ОСОБА_6 акти, не мають обов`язкової/затвердженої форми; у них відсутні необхідні юридичні ознаки та реквізити, притаманні офіційним документам. Хибні припущення скаржника про наявність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ст. 358 КК України.

Виконання підпису в таких актах не впливає на наслідки, оскільки вирішальне значення є правильність розробки, перевірка достовірності при погодженні органами Держгеокадастру та затвердження або відмова в затвердженні землевпорядних робіт органом державної влади уповноваженим на приватизацію земельних ділянок.

Акти підписані ОСОБА_6 , не впливали на виникнення, зміну чи припинення права користування земельною ділянкою скаржника. Безпідставі сумніви скаржника про заподіяння цими діями (підписанням актів) істотної шкоди охоронюваним законом правам та законним інтересам останньої. За таких умов слушними є доводи прокурора про те, що об`єктивна сторона злочинів (кримінальних правопорушень) пов`язаних з порушенням нормальної діяльності органів державної влади характеризується сукупністю таких ознак як: діяння, наслідки, та причинний зв`язок між ними.

Зокрема, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони злочину передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, являється - спричинення шкоди законним інтересам. У даному кримінальному провадженні, відсутній документ, від підписання якого могла настати шкода.

Крім іншого, в оскаржуваній постанові прокурор правильно зазначив про відсутність суб`єктивної сторони в діях ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України.

Погоджуюсь з таким висновком прокурора, з огляду на наступні обставини: прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. (ч. 2 ст. 24 КК України). ОСОБА_6 тимчасово виконувала обов`язком голови садівницького товариства «ДБК», з об`єктивних причин не мала досвіду та професійних навичок, тому підписуючи акти не усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, не могла передбачити що землевпорядну документацію виготовили і затвердять з помилками, відтак не могла бажати їх настання.

Перевіривши повноту проведеного по кримінальному провадженню досудового розслідування, обґрунтовано вважаю, що слідчим зібрані матеріали та на підставі їх правового аналізу, прокурор прийняв правильне рішення про закриття кримінального провадження, оскільки відсутність хоча б одного з елементів складу злочину, виключає злочинність діяння. Таким чином не існує законних правових підстави для продовження проведення цього досудового розслідування.

З цих міркувань, погоджуюсь з висновками, зокрема, що оскаржувана постанова в частині закриття кримінального провадження в цілому відповідає вимогам ст. 110 КПК України. В ній зазначені зміст обставин, які є підставами для прийняття оскаржуваної постанови, мотиви її прийняття та їх обґрунтування (п. 2 ч. 5 ст. 10 КПК). Дотримався прокурор і положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України про обов`язок доказування обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження, визначив обсяг слідчий дій, необхідних для цього. Винесена слідчим постанова ґрунтується на вимогах закону, належно зібраних та допустимих доказах, які не спростовуються обставинами, викладеними в поданій скарзі.

ОСОБА_9 хибно вказує на ст. 198 ЗК України, як на підставу скасування оскарженої постанови, оскільки вказаною правовою нормою врегульовані сторонні правовідносини. Не є безумовною підставою для скасування законної постанови прокурора невиконані пропозиції висловлені в судовому рішенні. Прокурор є процесуально незалежною особою (ст. 36 КПК України) і вправі самостійно визначати обсяг та найменування слідчих дій, призначати спеціальні дослідження для встановлення фактичних обставин по справі.

Скаржниця, як землекористувач чи особа, яка вважає про порушення її прав та інтересів, може звернутись до суду в порядку цивільного судочинства за захистом чи відновленням порушених прав. Закриття цього кримінального провадження не перешкоджає скаржнику у реалізації його майнових прав.

Строк звернення зі скаргою не пропущений, оскільки ОСОБА_3 своєчасно не отримала оскаржуваної нею постанови.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути постановлена ухвала про відмову у задоволенні скарги. (п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України).

В основній вимозі щодо скасування постанови-відмовлено, тому не може бути задоволена похідна вимога, як-то: повернути прокурору матеріали провадження для організації проведення ним досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні вимоги ОСОБА_3 про скасування постанови прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури від 04 липня 2017 року в частині закриття кримінального провадження 0001408, за ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, повернути прокурору матеріали провадження для організації проведення ним досудового розслідування, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п"яти днів з дня її оголошення безпосередньо до апеляційного суду Кіровоградської області. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1