Справа № 346/6163/16-к
Провадження № 11-кп/779/118/2017
Категорія ч. 1 ст. 366 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.01.2017 року про повернення прокурору обвинувального акту по кримінальному провадженню №0000383 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 1 ст. 366 КК України, для усунення недоліків, -

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати як незаконну, внаслідок істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Вважає, що зазначені в ухвалі підстави для повернення обвинувального акту є необґрунтованими, оскільки суд не зазначив яким саме вимогам КПК України не відповідає обвинувальний акт, обмежився лише посиланням на те, що в ньому не конкретизована об`єктивна та суб`єктивна сторони інкримінованих обвинуваченому злочинів, та не наведено мотиву та мети їх вчинення. На думку апелянта, обвинувальний акт відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 291, 292 КПК України. Вважає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті висунуте конкретній особі ОСОБА_7 , його виклад є чітким, зрозумілим та таким, що виключає будь-яке подвійне тлумачення щодо висунутого обвинувачення, в ньому відображені всі необхідні ознаки складу інкримінованих обвинуваченому злочинів. Посилається на те, що суд у підготовчому судовому засіданні вийшов за межі питань, що вирішуються на цій стадії, та у порушення вимог закону, вирішив питання щодо правильності встановлення фактичних обставин провадження, які підлягають перевірці лише безпосередньо під час судового розгляду по суті. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про наявність недоліків в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема щодо відсутності строку застосування ухвал слідчих суддів, в той час як вказані відомості зазначені у п. 30, п. 41 розділу ІІ реєстру. Апелянт вважає, що суд безпідставно поклав в основу прийнятого рішення доводи захисника ОСОБА_9 , фактично без надання їм відповідного аналізу. В обґрунтування незаконності ухвали суду, посилається також на те, що судом не визначений строк для виправлення прокурором недоліків, не вказані конкретні слідчі або процесуальні дії, які необхідно провести для їх усунення. Вважає, що вказані судом обставини можливо усунути в ході судового розгляду шляхом дослідження зібраних доказів. На думку апелянта, вказані судом підстави повернення обвинувального акту прокурору є формальними.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.01.2017 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.356, ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд вказав, що прокурором порушено вимоги ст.291 КПК. Зокрема, суд зазначив, що: 1) обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме, не містить формулювання обвинувачення, не конкретизована об`єктивна сторона інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, не наведені мотиви та мета вчинених ним кримінальних правопорушень; 2) грошові кошти у формулюванні обвинувачення ОСОБА_10 за фактом їх викрадення у потерпілої ОСОБА_11 , є об`єктом злочину одночасно в двох окремих провадженнях; 3) реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст. 109 КПК України.

Під час апеляційного провадження:

- прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги;

- потерпіла вважала, що ухвала суду підлягає скасуванню за мотивів викладених в апеляційній скарзі прокурора;

- обвинувачений та його захисник не підтримали доводи апеляційної скарги прокурора, просили ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Діючим кримінальним процесуальним законодавством передбачені відповідні вимоги щодо форми та змісту обвинувального акту.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт, зокрема має містити

виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Отже, в обвинувальному акті формулюється в остаточному вигляді обвинувачення, яке містить в собі висновки органу досудового розслідування щодо винуватості особи та юридичної кваліфікації його діянь, тому він повинен бути складений із суворим дотриманням процесуального законодавства, щоб не допустити порушення прав та свобод обвинуваченої особи.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо .

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Оскільки суд до початку судового розгляду позбавлений можливості знайомитися із доказами, отриманими під час досудового розслідування, обвинувальний акт має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, який дозволить суду прийняти рішення про можливість подальшого судового розгляду за даним обвинувальним актом.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність в обвинувальному акті конкретного формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_7 .

В ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Пред`явлене особі обвинувачення повинно бути конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

Крім того, відповідно до положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті, важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду є надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Автсрії», №42780/98, п. 34).

До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що ОСОБА_7 фактичному не пред`явлено обвинувачення в належному обсязі, в той час як відсутність в обвинувальному акті конкретного обвинувачення, унеможливлює в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно порушує право останнього на захист.

Відсутність формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинуваченого мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготуватися до нього, що гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, викладені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 фактичні обставини кримінального правопорушення не є формулювання обвинувачення, в розумінні п. 5 ч. 2 ст.291 КПК України, оскільки фактичні обставини, що викладені в обвинувальному акті носять суперечливий характер , що не дає можливості надати їм відповідну правову оцінку.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, а за правилами ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, який висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованими.

Крім того, колегія судів також погоджується з висновками суду в частині невідповідності реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 109 КПК України.

З припису ч. 4 ст. 291 КПК України вбачається, що реєстр матеріалів досудового розслідування є частиною обвинувального акту та має відповідати вимогам КПК України.

Так, у п. 2 ч. 2 ст. 109 КПК України зазначено, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.

Ця норма є імперативною, а тому не передбачає можливості внесення інших даних або даних з обмеженою інформацією.

Щодо тверджень прокурора в частині того, що судом не визначений строк для виправлення прокурором недоліків, та не зазначення конкретної слідчої або процесуальної дії, які необхідно провести для їх усунення, то на думку колегії суддів, вони є неспроможними, оскільки приписи ст.ст. 314-317 КПК України не надають повноваження суддям встановлювати будь-які строки для виправлення недоліків в обвинувальному акті і реєстрі.

Нормами ч. 3 ст. 314 КПК України, передбачено лише те, що у підготовчому судовому засіданні суд має право, повернути обвинувальний акт, у разі якщо він не відповідає вимогам закону.

Складання обвинувального акту проводиться після закінчення досудового розслідування, а тому суд при поверненні обвинувального акта прокурору не вправі зобов`язувати останнього вчиняти слідчі або інші процесуальні дії, оскільки відповідно до ч.3 ст. 333 КПК України надання судом вказівок представникам сторони обвинувачення про проведення слідчих дій можливо лише в стадії судового розгляду.

Позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, на яку посилається прокурор в апеляційній скарзі, носить рекомендаційний та роз`яснювальний характер, та не є нормою прямої дії.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції вийшов за межі питань, пов`язаних із підготовкою до судового розгляду, розпочавши фактично дослідувати фактичні обставини кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Суд першої інстанції діяв в межах, передбачених ст. 314 КПК України.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав у своїй ухвалі, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, у зв`язку із невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.01.2017 року про повернення прокурору обвинувального акту по кримінальному провадженню №0000383 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 1 ст. 366 КК України, для усунення недоліків, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_2