У х в а л а
іменем україни

07 лютого 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0004161, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2013 року

ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки таз покладенням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, щодо якого судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.

09 грудня 2015 року апеляційним судом м. Києва скасовано вирок Соломянського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в частині призначеного покарання та ухвалено новий вирок,яким:

ОСОБА_9 призначено покарання за ч. 1 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк 4 роки.

Ухвалено рахувати строк відбування покарання ОСОБА_9 з моменту виконання вироку, зарахувавши у цей строк відповідно до правил ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення та перебування під вартою: з 20 квітня по 02 жовтня 2013 року та з 20 жовтня 2014 року по 01 жовтня 2015 року із розрахунку, що 1 день позбавлення волі відповідає 2 дням обмеження волі.

ОСОБА_10 призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту виконання вироку, зарахувавши у цей строк відповідно до правил ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення та перебування під вартою: з 20 жовтня 2014 року по 01 жовтня 2015 року із розрахунку, що 1 день позбавлення волі відповідає 2 дням обмеження волі.

У решті вирок залишити без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про зміну вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання. Просить пом`якшити йому покарання за ч. 1 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 3 роківобмеження волі та звільнити від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, порушення кримінального процесуального закону та неправильнезастосування закону про кримінальну відповідальність. Вказує на те, що під час розгляду кримінального провадження апеляційним судом не враховано вказівок, які були зазначені в ухвалі касаційного суду при скасуванні попереднього вироку апеляційного суду.

ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 30 березня 2013 року приблизно о 00.40 год., вступив у злочину змову з ОСОБА_8 на заволодіння майном раніше незнайомої ОСОБА_11 , яка проходила на АДРЕСА_2 .

Згідно відведеної ролі ОСОБА_8 мав спостерігати за навколишньою обстановкою з метою попередження ОСОБА_6 в разі виникнення небезпеки.

ОСОБА_6 , не розкриваючи ОСОБА_8 своїх намірів застосувати ніж при заволодінні майном, наздогнав ОСОБА_11 , обхопив її лівою рукою та, приставивши до правого боку ніж, став погрожувати застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я, та вимагати передачі йому її особистих речей.

ОСОБА_8 , не знаючи про наявність ножа у ОСОБА_6 та не чуючи, що він погрожує потерпілій застосуванням насильства, сприймав дії останнього як вчинення відкритого заволодіння майном ОСОБА_11 , продовжив спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб в разі небезпеки попередити про це ОСОБА_6 .

ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що поряд присутня ще одна особа, що також упевнило її в реалізації погроз ОСОБА_6 , реально сприймала погрози та передала останньому своє майно на загальну суму 1 230 грн., заволодівши яким ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зникли з місця події.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, яка вважала, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 2 ст. 439 КПК України передбачено, що вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Як убачається зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2015 року, вирок Апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було скасовано з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме через недотримання апеляційним судом вимог ч. 2 ст. 54 КПК України при прийнятті відмов засуджених від захисників. При призначенні нового розгляду в суді апеляційної інстанції касаційним судом було надано вказівки щодо нового розгляду кримінального провадження, серед яких апеляційному суду необхідно було перевірити обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного засудженим покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та їхнім особам і щодо неправильності застосування вимог ст. 75 КК України, а також касаційної скарги захисника щодо суворості призначеного засудженим покарання.

Із матеріалів кримінального провадження видно, що під час нового розгляду апеляційний суд дотримався вимог ч. 2 ст. 439 КПК України, оскільки повною мірою виконав вказівки суду касаційної інстанції. При цьому повно і всебічно розглянув матеріали кримінального провадження та постановив рішення із дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в апеляційному порядку у межах апеляційної скарги прокурора, у якій порушувалося питання про скасування вироку районного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та ухвалення нового вироку.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, звільняючи засуджених від відбування покарання з випробуванням, не мотивував своєрішення належним чином, та, урахувавши конкретні обставини кримінального провадження, зокрема вчинення тяжкого злочину, дані про осіб обвинувачених, які на час вчинення кримінального правопорушення не займалися суспільно-корисною працею і вчинили корисливе правопорушення, пов`язане із застосуванням насильницьких дій, а ОСОБА_6 ще й з використанням спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень предмету, та обґрунтовано зробив висновок про неможливість виправлення засуджених без ізоляції від суспільства.

Скасовуючи вирок місцевого суду в частині застосування щодо ОСОБА_6 ст. 75 КК України, апеляційний суд належно обґрунтував своє рішення.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , а саме щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, відшкодування потерпілій завданої шкоди, його стан здоров`я, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 187 КК України, обравши засудженому покарання у виді обмеження волі. Обране ОСОБА_6 покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових правопорушень.

За наведених обставин підстави вважати, що поза увагою апеляційного суду залишилися вказівки суду касаційної інстанції про необхідність під час нового розгляду перевірити обґрунтованість доводів касаційної скарги захисника щодо суворості призначеного засудженому покарання, відсутні.

Інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження і винести законні та обґрунтовані рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційнускаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення йоскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3