Справа № 183/7119/16
№ 1-кп/183/334/17
В И Р О К
іменем України
18 січня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 10000322 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, маючого середню-спеціальну освіту, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

09 травня 2014 року ОСОБА_4 призвано за мобілізацією Індустріально - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Наказом № 2 (по стройовій частині) командира військовій частині польова пошта НОМЕР_1 від 11 травня 2014 року молодшого сержанта ОСОБА_5 призваного за мобілізацією до військової частини, призначено начальником складу взводу матеріально-технічного забезпечення.
Відповідно до наказу № 2 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 11 травня 2014 року ОСОБА_4 призначено на посаду начальника складу взводу матеріально-технічного забезпечення у військовому званні «молодший сержант».
Так, молодший сержант ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем та відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати свої службові обов`язки, що визначаючі, обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, 04 вересня 2014 року, діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину без поважних причин, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту своєї Вітчизни, її незалежності, територіальної цілісності та недоторканності, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
15 грудня 2016 року молодший сержант ОСОБА_4 усвідомивши протиправність своїх дій самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону, внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, молодший сержант ОСОБА_4 04 вересня 2014 року самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин та незаконно перебував поза межами військової частини до 15 грудня 2016 року, тобто тривалістю понад один місяць.
Дії молодшого сержанта ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, яке вчинене військовослужбовцем.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Від дачі показань відмовився, зазначивши, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності. У скоєному щиро кається, шкодує, що вчинив злочин.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також, в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена у повному обсязі, і його умисні дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України, однак, не як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, яке вчинене військовослужбовцем, а як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд враховує те, що обвинувачений за місцем служби характеризується негативно.

Однак, обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Крім того, суд враховує ступіньтяжкості вчиненого злочину, який не є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, за місцем проживання характеризується позитивно, є учасником бойових дій в зоні проведення АТО на території Донецької та Луганської областей по захисту незалежності й територіальної цілісності України, має на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробувальним терміном, тривалістю один рік, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання з позбавленням волі на вказаний вище строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 3 ст. 407 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Суддя ОСОБА_1