Справа № 675/1539/16-к
Провадження № 1-в/675/33/2017
"30" березня 2017 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника установи ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Замкової виправної колонії у Хмельницькій області (№ 58) клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя м. Євпаторія АР Крим, такого, що відбуває покарання в Замковій виправній колонії у Хмельницькій області (№ 58), про умовно-дострокове звільнення,
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про умовно-дострокове звільнення, мотивуючи це тим, що він відбуває покарання у Замковій виправній колонії у Хмельницькій області (№ 58), хворіє на тяжкі захворювання, стан здоров`я погіршується, в умовах відбування покарання він не може отримати ефективне лікування. ОСОБА_5 вказує, що з вересня 2013 року по травень 2014 року працював на промисловій зоні, виконував щоденні норми виробітку, однак в особовій справі з цього приводу жодних записів немає. В подальшому через загострення хвороби та скорочення обсягів виробництва припинив працювати на промисловій зоні. ОСОБА_5 вказує, що протягом 2013-2014 років на нього безпідставно накладені стягнення за порушення ним розпорядку дня, хоча це було обумовлено станом його здоров`я. На даний час стягнення погашені. Заохочення засудженому не виносились, що ОСОБА_5 вважає незаконним, оскільки він не може працювати за станом здоров`я, однак на добровільних засадах стриже засуджених, його родиною для потреб засуджених був придбаний мобільний телефон, він особисто проводив ремонтні роботи у камері. Засуджений звернув увагу суду, що його постійне місце проживання знаходиться на тимчасово окупованій території, а тому він фактично позбавлений можливості спілкування з рідними. ОСОБА_5 вважає, що вказані обставини є достатніми підставами для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.
ОСОБА_5 засуджений вироком Євпаторійського міського суду АР Крим від 21 січня 2014 року за ст. 307 ч. 2 КК України до 07 років позбавлення волі.
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 березня 2016 року на підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_5 зараховано в строк попереднього ув`язнення тримання під вартою як запобіжний захід з 04 липня 2012 року по 09 липня 2013 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_5 раніше судимий п`ять разів.
Початок строку: 04 липня 2012 року.
Кінець строку: 28 червня 2018 року.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлене клопотання підтримав, вважає, що, беручи до уваги його хворобу, те, що він підвищував свій освітній рівень, навчаючись у Державному професійно-технічному закладі установи, на добровільних засадах брав участь у ремонтних роботах, підстригав засуджених, режиму відбування не порушував, незаконно накладені стягнення погашені, адміністрацією установи незаконно не застосоване до нього заохочення, а тому він заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
Захисник засудженого ОСОБА_6 вважає, що до ОСОБА_5 слід застосувати умовно-дострокове звільнення.
Представник установи ОСОБА_4 суду пояснив, що засуджений ОСОБА_5 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки поведінка ОСОБА_5 свідчить про те, що засуджений не довів своє виправлення.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечував.
Допитавши засудженого, представника установи, свідків, перевіривши матеріали, додані до заяви, особову справу засудженого, вислухавши думку захисника, висновок прокурора, суд знаходить, що клопотання задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
З характеристики ОСОБА_5 встановлено, що у 2007 році ОСОБА_5 був звільнений умовно-достроково від покарання у вигляді позбавлення волі, однак вчинив новий злочин протягом невідбутої частини покарання, за що був засуджений вироком Євпаторійського міського суду 15 травня 2009 року за ст. ст. 309 ч. 2, 71 КК України.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 три чверті строку покарання відбув 28 лютого 2016 року.
06 травня 2016 року комісією Замкової виправної колонії у Хмельницькій області (№ 58) з питань розгляду матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, переведення засуджених на підставі ст. 101 КВК України та встановлення адміністративного нагляду ОСОБА_5 було відмовлено у направлені матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення як такому, що не довів своє виправлення.
Повторно зазначене питання комісією Замкової виправної колонії у Хмельницькій області (№ 58) з питань розгляду матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, переведення засуджених на підставі ст. 101 КВК України та встановлення адміністративного нагляду не розглядалось.
Згідно ст. 81 КК України основною підставою для умовно-дострокового звільнення є те, що засуджений довів своє виправлення.
Суд приймає до уваги доводи засудженого про його участь з власної ініціативи у проведенні ремонтних робіт у камері проживання та надання засудженим перукарських послуг, що підтверджується показами допитаних в ході судового розгляду в якості свідків засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; підвищення засудженим свого освітнього рівня, що підтверджується відповідними свідоцтвами, оглянутими в судовому засіданні, інформацією з характеристики від 16 березня 2017 року; стан здоров`я засудженого, що підтверджується наданою суду довідкою про надання медичної допомоги засудженому ОСОБА_5 та показами допитаного в ході судового розгляду в якості свідка начальника медичної частини ОСОБА_10 ; факт роботи ОСОБА_5 на виробництві установи протягом січня-квітня 2014 року та неможливість забезпечити засудженого роботою в даний час, що підтверджується довідкою установи та характеристикою на засудженого від 16 березня 2017 року; факт участі ОСОБА_5 в програмах диференційованого виховного впливу протягом 2012, 2014 років, що підтверджується характеристикою на засудженого від 16 березня 2017 року.
Доводи засудженого ОСОБА_5 з приводу незаконного не застосування до нього заохочення суд до уваги не приймає з таких підстав.
Відповідно до ст. 135 КВК України правом застосовувати заходи заохочення і стягнення наділені начальник колонії або особа, яка виконує його обов`язки, а також його прямі начальники, заступник начальника колонії, начальник відділення соціально-психологічної служби колонії.
Проаналізувавши наведену норму та вимоги ст. ст. 130, 131 КВК України, суд приходить до висновку, що застосування заходів заохочення до засуджених віднесено до прав, а не до обов`язків осіб, визначених у ст. 135 КВК України. Крім того, ОСОБА_5 не було оскаржено дії представників установи з приводу не застосування до нього заохочення, це питання не було предметом розгляду компетентним судом за встановленою процесуальною процедурою та з цього приводу не було прийняте судом рішення, яке б набрало законної сили.
Разом з тим, з матеріалів особової справи судом встановлено, що під час відбування покарання до ОСОБА_5 у 2013 та у 2014 роках застосовувались стягнення, які на момент розгляду клопотання погашені. Зазначені стягнення ОСОБА_5 вважає незаконними, однак не оскаржив дії представників установи з приводу застосування до нього стягнення, це питання не було предметом розгляду компетентним судом за встановленою процесуальною процедурою та з цього приводу не було прийняте судом рішення, яке б набрало законної сили.
В ході розгляду справи встановлено, що протягом 2016 та 2017 років ОСОБА_5 участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає, особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає.
Сам ОСОБА_5 свою вину у вчиненому злочині не визнає, вважає, що засуджений незаконно, вказав, що в даний час справа за його обвинуваченням перебуває на розгляді суду касаційної інстанції.
Допитані в ході судового розгляду в якості свідків начальники відділень ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зазначили, що ОСОБА_5 характеризується посередньо, своє виправлення не довів.
Інших об`єктивних даних, які б переконували суд у тому, що ОСОБА_5 довів своє виправлення, суду надано не було.
За таких обставин суд приходить до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_5 свідчить про те, що він не довів своє виправлення, а тому відсутні підстави для його умовно-дострокового звільнення.
Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким»,
п о с т а н о в и в :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення відмовити.
Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду на протязі семи діб з дня її проголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1