Справа №577/326/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/458/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 серпня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження №577/326/17-к за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2017 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шпотівка, Конотопського району Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2017 року, в яких:

- прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.1 ст.115, ч.1 ст.185 КК України та призначити покарання: за ч.1 ст.115 КК України у виді 13 років позбавлення волі; за ч.1 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового їх складання остаточно призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі.

- обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду в частині звернення стягнення на його майно (квартиру АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування частково задоволеного цивільного позову

потерпілого ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання:

за ч.1 ст.115 КК України 13 років позбавлення волі;

за ч.1 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді 13 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено відраховувати з 03 грудня 2016 року.

Позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 150000 грн. моральної шкоди.

Знято арешт з квартири АДРЕСА_2 , а саме житло звернуто в рахунок відшкодування цивільного позову ОСОБА_10 про відшкодування 150000 грн. моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення товарознавчої експертизи в сумі 263 грн. 88 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини провадження та доведеність вини ОСОБА_7 , вважає даний вирок незаконним в частині обраного принципу призначення остаточного покарання.

Вказує, що суд призначаючи обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю злочинів безпідставно застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, не врахувавши при цьому в повній мірі тяжкість вчинених злочинів, мотив, спосіб та обставини їх вчинення, зокрема, що ОСОБА_7 вчинив умисні злочині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, свою вину у вчиненому не визнав, вчинив крадіжку золотих прикрас з трупа ОСОБА_11 , які відразу ж збув з метою власного збагачення, знищив сліди злочину, приховавши труп з метою уникнення викриття та кримінальної відповідальності за скоєне.

Обвинувачений ОСОБА_7 вважає незаконним рішення суду в частині звернення стягнення на належне йому житло в рахунок відшкодування цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 , у зв`язку із чим просить вирок суду в цій частині скасувати.

До початку апеляційного розгляду потерпілі у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та ОСОБА_12 подали заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , за змістом яких вважають його апеляційну скаргу необгрунтованою, підтримують апеляційну скаргу прокурора та просять її задовольнити. Розгляд справи просять проводити у їх відсутність.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що 25 листопада 2016 року близько 11 год., перебуваючи у кв. АДРЕСА_2 , разом з потерпілою ОСОБА_11 , вживали спиртні напої. В ході розмови на грунті раптово виникнених особистих неприязнених відносин, внаслідок словесної образи, між ними виникла обопільна сварка, яка переросла у взаємну штовханину, в процесі якої ОСОБА_7 завдав ОСОБА_11 не менше 2-х ударів по обличчю. Продовжуючи протиправні дії, обвинувачений, реалізуючі злочинний намір на вбивство останньої з метою умисного протиправного заподіяння смерті, схопивши лівою рукою потерпілу за шию в області бокової (правої і лівої) поверхні, став з силою стискати, що призвело до механічної асфіксії, внаслідок чого вона померла на місці. ОСОБА_7 , залишивши труп на підлозі покинув місце злочину. Наступного дня близько 19 год. ОСОБА_7 , повернувшись додому, замотав труп ОСОБА_11 у поліетиленову плівку, поклав його у сумку та перевіз до садиби АДРЕСА_3 на автомобілі, під керуванням ОСОБА_13 , де закопав у землю.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 215 смерть ОСОБА_11 настала внаслідок механічної асфіксії внаслідок стиснення органів шиї руками.

Крім того, 25 листопада 2016 року близько 16 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в квартирі АДРЕСА_2 , вчинив крадіжку золотих прикрас ОСОБА_11 , на загальну суму 8344,28грн, знявши їх з її трупа. Пару сережок, обручку, каблучку, хрестик та прикрасу для пірсингу обвинувачений здав до ломбарду ПТ «Ломбард Роял-кредит дім Україна і Компанія», золотий ланцюжок передав на зберігання ОСОБА_14 .

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, думку прокурора, яка не підтримала подані апеляційної скарги, доводи ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, є обгрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами, та ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому, колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 та ч.1 ст.185 КК України є вірною.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При вирішенні цього питання, окрім інших засад, передбачених даною нормою закону, суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу та обставини, що впливають на покарання.

Обґрунтовуючи висновок суду щодо виду й міри покарання за ч.1 ст.115 та ч.1 ст.185 КК України, місцевий суд як вбачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, які відносяться до категорії особливо тяжкого та середньої тяжкості, дані про його особу, те що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Врахував суд також і поведінку обвинуваченого після їх вчинення, який приховуючи сліди злочину, викинув у сміттєвий бак телефон, гаманець та сапоги ОСОБА_11 , вивіз та закопав її труп.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд обґрунтовано визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, обставиною, яка пом`якшує його наявність матері похилого віку та хворобливого стану.

Оцінивши вищевказані дані у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.115 та ч.1 ст.185 КК України в межах санкцій цих статей та у розмірі наближеному до максимального.

Підстав для його посилення за ч.1 ст.185 КК України, про що просив прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів, не вбачає. Тим більше, що апеляційна скарга прокурора взагалі не містить доводів щодо несправедливості призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185 КК України через м`якість.

Не заслуговують також на увагу колегії суддів доводи прокурора щодо призначення ОСОБА_7 більш суворого остаточного покарання, за сукупністю злочинів, шляхом їх часткового складання, оскільки застосований судом першої інстанції принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, відповідає загальним засадам та цілям призначення покарання.

Призначене ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 13 років позбавлення волі не можна вважати явно несправедливим та занадто м`яким.

Доводи, на які посилається прокурор, обґрунтовуючи необхідність застосування до обвинуваченого принципу часткового складання покарань при сукупності злочинів, були враховані судом першої інстанції, як при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.115, ч.1 ст.185 КК України, так і при визначенні покарання за сукупністю злочинів шляхом застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, і колегія суддів погоджується з цим.

Думка потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які вважають призначене судом остаточне покарання занадто м`яким, на думку колегії суддів, не є вирішальною. Лише наполягання потерпілих на призначенні обвинуваченому суворішого покарання, без врахування обставин провадження та вимог передбачених ст.ст.50, 65 КК України є неприпустимим.

На думку колегії суддів, переконливих доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм кримінального закону, які визначають мету, загальні засади призначення покарання в апеляційній скарзі прокурора не міститься, призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України і є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про безпідставність рішення суду про звернення стягнення на належне йому житло в рахунок відшкодування моральної шкоди по цивільному позову потерпілого ОСОБА_10 , то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 ), ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 грудня 2016 року (а.к.п.232) накладено арешт на майно - квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_7 , що узгоджується із положеннями п.4 ч.2, ч.10 ст.170 КПК України, та має на меті гарантувати реальне відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Будь-яких заборон чи обмежень щодо звернення стягнення на вказане у вироку майно законодавство України не містить, тому оскаржуване рішення в цій частині є законним та обґрунтованим.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при досудовому розслідуванні та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування ухваленого щодо обвинуваченого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 .

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 03 грудня 2016 року ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст.208 КПК України, та ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05 грудня 2016 року до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вироком суду строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено відраховувати з 03 грудня 2016 року.

Тому, відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року підлягає зарахуванню у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 03 грудня 2016 року по день набрання чинності Закону Украйни № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, тобто по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 року з розрахунку день за день.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання термін його перебування під вартою з 03 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня по 22 серпня 2017 року день за день.

Ухвала суду набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для засудженого, який утримується під вартою в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4