Справа № 362/4862/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/279/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 28.03.2017

УХВАЛА
Іменем України
28 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

з участю прокурора ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченої ОСОБА_11
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 року, яким
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кролевець Сумської області, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засуджену:

- 16.06.2016 року вироком Сумського районного суду Сумської області за ч. 2 ст. 307 КК України до штрафу в розмірі 3 400 грн., 30.09.2016 року змінений на 200 годин громадських робіт.
засуджено та призначено покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну свого місця проживання.

Постановлено 200 годин громадських робіт виконувати самостійно.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_11 визнана винною та засуджена за те, що 24 вересня 2016 року, близько 22 години 50 хвилин перебуваючи в приміщенні супермаркету «АТБ-Маркет» по вул. Грушевського, 7 «а» в м. Василькові Київської області, підійшла до прилавків з продуктами харчування та спиртних напоїв, де викрала упаковку філе риби «сьомга» 240 гр., вартістю 118, 90 грн., та скляну пляшку горілки «Хлібний дар» ємністю 0,7 л., вартістю 81, 45 грн., які поклала до своєї сумки та з викраденим намагалася залишити приміщення магазину, проте поряд з виходом була затримана працівниками охорони магазину «АТБ-Маркет».

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 року в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді 1 року 5 днів позбавлення волі. В решті прокурор просить вирок залишити без зміни.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд призначив обвинуваченій ОСОБА_11 покарання у виді 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, при цьому остаточне покарання визначив з посиланням на ч. 1 ст. 71 та ч. 3 ст. 72 КК України, зазначивши що 200 годин громадських робіт виконувати самостійно.

Разом із тим, судом не враховано, що ч. 3 ст. 72 КК України встановлено, що лише основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. Відповідно п. г п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків, менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи із того, що 1 дню позбавлення волі відповідають 8 годин громадських робіт.

За таких обставин, прокурор вважає, що призначаючи остаточне покарання, суд, керуючись п. г п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, повинен був перевести невідбуту частину покарання за вироком Сумського районного суду Сумської області від 16.06.2016 року, яке замінено 30.09.2016 року на 200 годин громадських робіт у покарання у виді позбавлення волі та приєднати його до покарання призначеного за новим вироком.

Крім того, прокурор вказав, що судом першої інстанції при ухваленні вироку належним чином не враховано особу ОСОБА_11 та необґрунтовано звільнено її від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Так, судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_11 офіційно не працює, будучи раніше засудженою за вчинення умисного тяжкого злочину, намагалася вчинити новий умисний злочин всього через три місяці після оголошення вироку, що вказує на її небажання виправитися та вести законослухняний спосіб життя, а також те, що ОСОБА_11 усвідомлювала протиправність та суспільну небезпеку вчиненого нею діяння, знаючи про невідворотність покарання, свідомо порушила закон про кримінальну відповідальність. Суд не врахував, що обвинувачена не відбула покарання у виді штрафу за минулим вироком, яке в подальшому змінене на громадські роботи, не навів у вироку відповідні доводи, які б вказували на можливість виправлення обвинуваченої без реального відбуття покарання.

Окрім того, прокурор вказав, що суд звільнив ОСОБА_11 від відбуття покарання з випробуванням та поклав на неї обов`язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції. Проте, судом не враховано, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» від 07.09.2016 № 1492-VIII статтю 76 КК України змінено. Внесені зміни, набрали чинності 08.10.2016 року, тобто до ухвалення вироку стосовно ОСОБА_11 . Наведене свідчить про те, що суд, застосовуючи ст.. 76 КК України, мав покласти обов`язки по здійсненню нагляду за обвинуваченою на уповноважений орган з питань пробації.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котра підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задоволити, обвинувачену ОСОБА_11 , котра апеляційну скаргу не підтримала, просить не позбавляти її волі, оскільки вона одна виховує неповнолітнього сина, у вчиненому кається і більше не буде вчиняти правопорушення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Вина ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено доведена доказами зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні і не оспорюється в апеляційні скарзі.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного покарання обвинуваченій, то колегія суддів вважає, що вони до задоволення не підлягають, оскільки суд ухвалюючи вирок належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини вчинення, дані про її особу, котра вже притягувалась до кримінальної відповідальності, проте за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, окрім того на утриманні має неповнолітнього сина, обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину, а також обставини, що пом`якшують покарання її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України є достатнім для її виправлення.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 71 та ч. 3 ст. 72 КК України то вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України передбачено: якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_11 була засуджена вироком Сумського районного суду Сумської області від 16 червня 2016 року за ч. 2 ст. 307 КК України до штрафу в розмірі 3 400 грн. Ухвалою того ж суду від 30 вересня 2016 року покарання у виді штрафу замінено на громадські роботи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання на підставі ч. 1 ст. 71 та ч. 3 ст. 72 КК України правильно застосував положення цих статей, оскільки до призначеного за новим вироком покарання, повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, а громадські роботи замінені ухвалою суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при застосування ст. 76 КК України і покладенні обов`язків на обвинувачену ОСОБА_11 , нагляд за нею поклав на кримінально-виконавчу інспекцію, а не на уповноважений орган з питань пробації, то вони також до задоволення не підлягають, оскільки на обвинувачену покладено обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, але ст. 76 КК України, в редакції від 07.09.2016 року такого обов`язку не передбачає, проте прокурор в апеляційній скарзі не просить змінити чи скасувати вирок в частині покладених судом обов`язків.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_11 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.
СУДДІ: