АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2066/16 Справа № 204/5304/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження з апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України,

за участі прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представника ДЗ « Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_9 , лікаря ОСОБА_10 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою задоволено заяву представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» та продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2014 року, стосовно ОСОБА_7 , в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд послався на те, що хворий ОСОБА_7 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Захисником ОСОБА_6 подана апеляційна скарга на вказану ухвалу , в якій апелянт просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в розгляді заяви представника ДЗ « Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , в зв`язку з тим, що вона подана до суду не уповноваженою особою

Зазначає, що висновок комісії лікарів психіатрів №869 від 12.08.2016 року обґрунтування необхідності продовження надання ОСОБА_7 психіатричної допомоги не міститься. Також зазначає, що діагноз, встановлений у висновку №869 стосовно ОСОБА_7 не відповідає Міжнародній класифікації хвороб та ст.7 ЗУ «Про психіатричну допомогу», оскільки під кодом F 25.1 значиться «Шизоафективний розлад, депресивний тип», а в діагнозі під даним кодом значиться «Шизоафективний розлад, маніакальний тип декомпенсація».

Просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову, якою у задоволенні заяви лікарів про продовження примусового лікування відмовити.

У запереченнях на апеляційну скаргу заступник головного лікаря ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» вважає ухвалу суду законною, а доводи апелянта безпідставними. Посилається на те, що ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді шизоафективного розладу маніакального типу декомпенсації. Має маячні ідеї переслідування, збитку на адресу правоохоронних органів, ідеї релігійного змісту, наявні афективні коливання та поведінкові розлади, а саме нестійкість настрою, конфліктність, грубість, нестриманість у висловлюваннях, розгальмованість. Мають місце виражені формальні порушення мислення у вигляді непослідовності, різноплановості, прискореності за темпом і продовжує приховувати більшу частину хворобливих переживань минулого шляхом заперечень. Потребує подальшого лікування у вказаній лікарні.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор вважав, що підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги захисника не має.

Представники ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» просили ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення, оскільки підстав для зміни застосованих примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 на цей час не має.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, дослідивши доводи скарги та матеріали провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

За положеннями ст. 95 КК України продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження застосування таких примусових заходів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення застосування такого заходу. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 514 КПК України, продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Розгляд питання про продовження, застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у порядку передбаченому ст. 95 КК України та ст. 512 цього Кодексу. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 зазначених вимог закону дотримався.

Оскаржуваною ухвалою продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Крюковського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2014 року щодо ОСОБА_7 , в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.

Перевіркою викладених в апеляційній скарзі доводів та матеріалів провадження, колегією суддів встановлено, що доцільність продовження застосування раніше призначених ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру судом обґрунтовано наявністю достатніх доказів та підстав.

Так, перебування хворого ОСОБА_7 на даному реабілітаційному етапі в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» №869 від 12 серпня 2016 року. Також, у матеріалах цього висновку зазначається та обґрунтовується необхідність проведення призначеної ОСОБА_7 медикаментозної та трудової терапії, психокорекційних і соціально-реабілітаційних заходів.

На переконання колегії суддів, вищенаведений висновок комісії лікарів-психіатрів зроблений на підставі динаміки перебігу стану особи в закладі охорони здоровя, даних клінічного дослідження особи, отриманих під час проведення комісії лікарями-психіатрами, та відповідає психічному стану і перебігу хвороби ОСОБА_7 , є об`єктивною оцінкою його психічного стану, а також суспільної небезпеки хворого на момент огляду.

Тоді як, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо оцінки призначеного лікарем-психіатром терапевтичного лікування ОСОБА_7 не можуть розглядатися колегією суддів, як доказ у цьому провадженні, оскільки захисник не є фахівцем в галузі психіатрії та не може оцінювати достатність, сумісність чи розбіжності, і якісь обґрунтування комісією лікарів психіатрів висновку щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, відповідність чи невідповідність обґрунтування вказаної наявності особливої небезпеки хворого для оточуючих.

З наданих суду апеляційної інстанції матеріалів вбачається, що заява про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 подана до суду 18 серпня 2016 року, тобто до спливу 6-місячного строку, та уповноваженою, відповідно вимог ст. 95 КК України, особою - лікарем-психіатром вищої категорії ОСОБА_11 , який є представником ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» та має стаж роботи в судовій психіатрії 10 років, тому доводи сторони захисту в цій частині є безпідставними.

Отже, судом першої інстанції при вирішенні питання продовження застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру використовувалися результати роботи фахової комісії лікарів-психіатрів, висновок якої був вчасно поданий до суду і є належним доказом в розумінні кримінального та кримінального процесуального закону.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд заяви лікаря-психіатра проведено судом першої інстанції за правилами розгляду цієї категорії проваджень, з дослідженням матеріалів особової справи ОСОБА_7 та медичної документації, в якій відображається стан хворого за час перебування в психіатричній лікарні з суворим наглядом, внаслідок чого судом було постановлено законну, обґрунтовану та вмотивовану ухвалу, підстав для її скасування за доводами, наведеними в апеляційній скарзі захисника, не вбачається.

Доводи адвоката щодо звернення до суду з заявою не уповноваженою особою, невідповідність встановленого ОСОБА_7 діагнозу Міжнародній класифікації хвороб, порушення строків медичного огляду хворого, відсутності у висновках комісії лікарів-психіатрів мотивації щодо продовження ОСОБА_7 примусового лікування в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, є необґрунтованими і спростовуються даними, що містяться у висновках комісії лікарів-психіатрів від 12.08.2016 року та матеріалами провадження.

Огляд хворих, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, комісією лікарівпсихіатрів відбувається у відповідності з вимогами закону, яким регламентується застосування примусових заходів медичного характеру, а саме, ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу», ч.2 ст.95 КК України та ст.512,514 КПК України, п.п.12,13 «Порядку застосування примусових заходів медичного характеру в психіатричних закладах до осіб, які хворі на психічні розлади і вчинили суспільно-небезпечні діяння, затвердженого наказом МОЗ України від 08.01.2001 року №397 не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про продовження, зміну або припинення застосованого примусового заходу медичного характеру. Зазначеним спростовуються доводи захисника, що особа, яка госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення підстав для продовження чи припинення такого виду госпіталізації. Норма закону, на яку посилається апелянт регламентує порядок огляду психічно хворих, які госпіталізовані в примусовому порядку, але не вчиняли суспільно-небезпечного діяння.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 514 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2016 року про продовження ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.09.2014 року, в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді