гСправа № 358/1718/16-к Провадження № 1-кп/358/17/17
УХВАЛА

13 лютого 2017 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі кримінального провадження №1-кп/358/17/17 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Богуславського районного суду Київської області знаходиться дане кримінальне провадження, по якому органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному виготовленні, придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту та в незаконному посіві, вирощуванні рослин коноплі.

Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження захисник ОСОБА_5 , який захищає інтереси обвинуваченого ОСОБА_4 , заявив клопотання про визнання недопустимими доказами, які надані стороною обвинувачення, а саме відеозапису з цифрового носія інформації DVD-R диску, що містить два цифрових відео файли «МОVІ0001» та «МОVІ0002», які були скопійовані з mikro-CD карти з автомобільного реєстратора Prestigio PCDVRR3101, що був вилучений у свідка ОСОБА_6 .

Своє клопотання захисник ОСОБА_5 мотивує тим, що під час досудового розслідування кримінального провадження органом досудового розслідування було оглянуто відеореєстратор, який надав свідок ОСОБА_6 , та скопійовано з даного відеореєстратора два цифрових відео файли з відеозаписом подій від 06.08.2016 року. На переконання захисника дані матеріали відеозапису є очевидно недопустимими доказами і згідно ч. 2 ст. 89 КПК України суд має їх визнати недопустимими. При цьому на обґрунтування своєї позиції захисник послався на рішення Конституційного суду України від 20 жовтня 2011 року в справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення даного клопотання.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, та перевіривши доводи клопотання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 99 КПК України матеріали відеозапису є документом, якщо вони містять зображення, які можуть бути використані як доказ факт чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У відповідності до ч.1 ст. 86 КПК України докази визнаються допустимими, якщо вони отримані в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при прийнятті судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

При цьому, з огляду на положення ст. ст. 86, 87 КПК України щодо допустимості та недопустимості доказів, підставою для визнання доказу недопустимим, за умови його очевидної недопустимості, яка виключає його використання при прийнятті процесуальних рішень, може бути виключно порушення встановленого законом порядку його отримання.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року №12-рп/2011 в справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, прийшов до висновку, що в аспекті конституційного подання щодо суб`єктів одержання доказів у кримінальній справі в результаті здійснення оперативно-розшукової діяльності положення першого речення частини третьої статті 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, слід розуміти так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження стороною обвинувачення надано для дослідження протокол проведення перегляду відеозапису з цифрового носія інформації від 12.11.2016 року та додатки до протоколу, а саме: відеозапис з цифрового носія інформації DVD-R диску, що містить два цифрових відео файли «МОVІ0001» та «МОVІ0002», які були скопійовані з mikro-CD карти з автомобільного реєстратора Prestigio PCDVRR3101, що був вилучений у свідка ОСОБА_6 ; та ілюстративну фото таблицю ( а.с. 94-103).

Із показань свідка ОСОБА_6 , які він дав під час судового розгляду справи, вбачається, що він 06 серпня 2016 року за власної ініціативи без повідомлення органів поліції, здійснив відеозапис події, при якій ОСОБА_4 доглядав за рослинами коноплі, які вирощував на території колишнього корівника в с. Дмитренки Богуславського району Київської області. Такі дії він вчинив з огляду на те, що запідозрив ОСОБА_4 у вживанні наркотичних речовин.

В даному випадку свідок ОСОБА_6 здійснював контроль за вчиненням злочину та одержав матеріали відеозапису подій від 06.08.2011 року шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», будучи особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 89, 99 КПК України, рішенням Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року №12-рп/2011, суд -

У Х В А Л И В:
Клопотання захисника ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати недопустимими доказами по справі: протокол проведення перегляду відеозапису з цифрового носія інформації від 12.11.2016 року та додатки до протоколу, а саме: відеозапис з цифрового носія інформації DVD-R диску, що містить два цифрових відео файли «МОVІ0001» та «МОVІ0002», які були скопійовані з mikro-CD карти з автомобільного реєстратора Prestigio PCDVRR3101, що був вилучений у свідка ОСОБА_6 ; та ілюстративну фото таблицю ( а.с. 94-103), та припинити їх дослідження.

Відповідно до ст. 392 КПК України ухвала окремо від судового рішення, яким завершується судовий розгляд, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий: суддя ОСОБА_1