Провадження № 1-кс/200/7864/15
15 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю представника скаржника ОСОБА_2 , слідчої ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,
В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав, прохав задовольнити. Пояснення надав аналогічні її змісту.
Слідча заперечувала проти задоволення скарги, вважаючи, що рішення по справі прийняла законне і обґрунтоване. Так, в ході розслідування вона встановила, що у діях ОСОБА_6 з відмови отримати судову повістку, присутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КпАП України. Через те, що у його діях є усі ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КпАП України, ознаки складу злочину, передбаченого ст. 336 КК України, у його діях відсутні.
Прокурор також заперечувала проти задоволення скарги з наведених слідчою підстав. Пояснення надала аналогічні поясненням слідчої.
Вислухавши представника скаржника, слідчу, з`ясувавши думку прокурора та вивчивши матеріали скарги, прихожу до висновку про задоволення скарги з огляду на наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, заявником може бути оскаржено до суду рішення слідчого про закриття кримінального провадження. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 307 КПК України, за наслідками розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування зостановлюється ухвала, якою може бути скасовано рішення слідчого чи прокурора, зобов`язано припинити певну дію, зобов`язано вчинити певну дію, відмовлено у задоволенні скарги. Нормою ч. 3 цієї статті встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Такий висновок слідчої є хибним, тому що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210 КпАП України, полягає у порушенні військовозобов`язаними чи призовниками військового обліку, неявці їх до на виклик до військового комісаріату без поважних причин або несвоєчасне подання у обліковий орган відомостей про зміну раніше наданих анкетних даних та у порушенні порядку проходження навчальних зборів, стосується лише того моменту, доки у державі не оголошено мобілізацію. За ухилення від призиву на мобілізацію законодавцем передбачено саме кримінальну відповідальність. Виходячи з того, що факти агресії РСФСР та мобілізації, яку оголошено у державі для припинення цієї агресії та захоплення території України є загальновідомим фактом, приходжу до висновку про те, що умисне неповідомлення ОСОБА_6 про зміну місця свого фактичного мешкання вчинено ним з метою ухилення від отримання повістки з викликом до військкомату для мобілізації. Умисне ухилення від мобілізації ОСОБА_6 містить усі ознаки складу злочину, передбаченого ст. 336 КК України.
З тих підстав, що слідчою невірно зроблено висновок про відсутність у діях ОСОБА_6 ознак складу злочину, постанова про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 303, 305, 307, 309 КПК України, -
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1