Справа № 128/1614/16-к
Провадження №11-кп/772/577/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 11 січня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Полтавської обл. Конотопського р-ну с.Вивірка, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, військовослужбовця за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 , командира взводу забезпечення полігону, старшого прапорщика, раніше не судимого,

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України та призначено покарання з застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

Відповідно до ст.ст. 62, 72 КК України замінено призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців триманням в дисциплінарному батальйоні строком на 1 рік 6 місяців.

Цивільний позов ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Вирішено долю речових доказів та питання судових витрат,
в с т а н о в и в :
Згідно вироку, старший прапорщик ОСОБА_7 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до ст.ст. 2, 4, п.12 ст.6, ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старший прапорщик ОСОБА_7 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом та є військовою посадовою особою.

Відповідно до наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини польова пошта В НОМЕР_2 №294 від 24.12.2015 року, старший прапорщик ОСОБА_7 був відряджений у військову частину НОМЕР_3 АДРЕСА_2 , для отримання військової автомобільної техніки.

Згідно з актом прийому - передачі №136 від 25.12.2015 року старший прапорщик ОСОБА_7 отримав у військовій частині автомобіль «САЗ-66» (ГАЗ-66), без державного номерного знаку (заводський номер НОМЕР_4 ).

Так, 25.12.2015 року о 18 год. 40 хв. старший прапорщик ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «САЗ-66» (ГАЗ-66), без державного номерного знаку (заводський номер НОМЕР_4 ), рухаючись автодорогою сполученням «м. Вінниця м.Немирів», поблизу с.Писарівка, Вінницького району Вінницької області, в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 Додатку №2 до Правил дорожнього руху України при зміні напрямку руху ліворуч не переконався, що даний маневр буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, перетнувши горизонтальну дорожню розмітку, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем «Volkswagen LT», державний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався в зустрічному напрямку.

Порушення старшим прапорщиком ОСОБА_7 вимог п.10.1 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 Додатку №2 до Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку із виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_12 від отриманих травм загинув на місці події, пасажир його автомобіля ОСОБА_13 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №187 від 08.02.2016 року Вінницького обласного бюро СМЕ, отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а саме: закрита черепно-мозкова травма-струс головного мозку, перелом основи суглобового відростку нижньої щелепи справа зі зміщенням вивихом в суглобі, забита (рвана) рана ділянки підборіддя, закритий перелом медіального виростка лівої великогомілкової кістки, садно середньої третини лівої гомілки.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №1072 від 25.12.2015 року ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: сполучної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми (синців та саден на обличчі, переломів кісток склепіння та основи черепа, поширеного субарахноїдального крововиливу, крововиливу в шлуночки головного мозку, руйнування лобних долей головного мозку); закритої тупої травми грудей (саден на грудях справа, переломів ребер з обох боків по декільком анатомічним лініям, розривів та забою легень, гемотораксу зліва та справа, розриву правого вушка серця, гемоперикард 50 мл); закритої тупої травми живота (розривів печінки та селезінки, крововиливу в чепець, гемоперитонеум - сліди); закритого перелому кісток лівого передпліччя, відкритого перелому кісток правої гомілки, рваної рани на калитці, синців та саден на кінцівках, що має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення та стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Смерть ОСОБА_12 настала від отриманої сполучної травми тіла. Між сполучною травмою тіла і смертю ОСОБА_12 є причинний зв`язок. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_12 етилового спирту не виявлено, що свідчить про його тверезий стан на час настання смерті.

Згідно висновку експертизи технічного стану транспортного засобу №474а від 25.01.2016 року, в робочій гальмівній системі, рульовому керуванні та ходовій частині автомобіля «САЗ-66» несправностей, які впливають на їх вихідні параметри, не встановлено.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду змінити через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, застосувавши ч.1 ст.69 КК України та призначити останньому покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців.

Свої вимоги мотивує тим, що призначене покарання ОСОБА_7 за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Судом першої інстанції не враховано пом`якшуючі покарання обставини (вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю правопорушення, відшкодував матеріальні та моральні збитки потерпілим та усунув заподіяну шкоду, публічно вибачився перед потерпілими), не в повній мірі взято до уваги особу обвинуваченого (раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби та проживання, має на утриманні неповнолітню дитину ( ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_3 ), неодноразово нагороджувався відзнаками 1-3 ступенів Міністерства оборони України та відзначався грамотами-подяками командування військової частини НОМЕР_1 , являється інвалідом 3-групи), а також те, що злочин відноситься до категорії необережних злочинів середньої тяжкості, то суд мав всі законні підстави прийти до переконання що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 просить вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 11.01.2017 року щодо засудженого ОСОБА_7 за ч.1 ст.415 КК України скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить ухвалити новий вирок, яким призначити максимальне покарання ОСОБА_7 передбачене санкцією ч.1 ст.415 КК України.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_7 хоч і визнав вину, проте вчинив злочин середньої тяжкості за який передбачено відповідальність до 5 років позбавлення волі, та відповідно до первинного висновку судово-медичної експертизи вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння. Потерпіла також наголошує, що на даний час шкода завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (пошкодження автомобіля) ОСОБА_7 не відшкодована.

Таким чином, невідшкодування завданої злочином шкоди, відсутності вичерпних обставин, які пом`якшують відповідальність обвинуваченого, тяжкі наслідки які заподіянні в результаті вчинення дорожньо-транспортної пригоди (загибель потерпілого) призначене покарання судом першої інстанції не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Потерпіла ОСОБА_10 подала заперечення на апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 в якому просить його апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки обвинуваченим завдані збитки не відшкодовано, на даний час ОСОБА_7 не приймаються міри до відшкодування шкоди (пошкодження автомобіля), не погоджується із твердженням захисту, що обвинувачений усунув заподіяну шкоду.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що в результаті даного злочину вона втратила чоловіка, без батька залишилось двоє неповнолітніх дітей, належний їй транспортний засіб, який пошкоджений внаслідок ДТП досі залишається не відремонтованим, просила суворо покарати обвинуваченого, призначивши максимальну міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 винуватість у вчиненні злочину за ч.1 ст.415 КК України визнав повністю, вказав що не бажав наслідків які настали через ДТП, просив вибачення у потерпілих, вказану останніми суму завданих моральних та матеріальних збитків відшкодував в повному обсязі, просив не позбавляти волі, врахувати пом`якшуючі покарання обставини, наявність неповнолітньої дитини, поганий стан здоров`я, задовольнити скаргу його захисника.

Заслухавши доповідь судді доповідача щодо змісту оскаржуваного вироку; захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу захисту підтримали, проти скарги потерпілої заперечили; потерпілої ОСОБА_10 та її представника ОСОБА_11 , які підтримали скаргу потерпілої, заперечили проти скарги адвоката ОСОБА_8 ; думку прокурора, який вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним та справедливим, апеляційні скарги безпідставними, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.415 КК, за який він засуджений, при обставинах, викладених у вироку правильні та ґрунтуються на досліджених у суді доказах, кваліфікація дій обвинуваченого є вірною і ніким не оскаржується, докази щодо обставин, які ніким не оспорювались судом не досліджувались згідно положень ч.3 ст.349 КПК, перевірці апеляційним судом не підлягають.
Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 із застосуванням ч.1 ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.415 КК України із застосуванням положень ст.ст. 62,72 КК України шляхом заміни позбавлення волі триманням в дисциплінарному батальйоні на цей самий строк, у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України та роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Висновки суду щодо призначення ОСОБА_7 покарання у виді триманням в дисциплінарному батальйоні, а також необхідність і достатність для нього такого покарання, необхідність його реального відбування у вироку належним чином мотивовані, покарання за видом та мірою відповідає особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, заподіяним наслідкам, а тому колегія суддів вважає їх достатньо обґрунтованими, переконливими та погоджується з ними.

Зокрема, при призначені виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції враховано характер та ступінь небезпечності вчиненого правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, та ч.3 ст.25 КК України є необережним, враховано особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби та проживання, має на утриманні неповнолітню дитину ( ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), неодноразово нагороджувався відзнаками І-ІІІго ступенів Міністерства оборони України та відзначався грамотами подяками командуванням військової частини НОМЕР_1 , являється інвалідом ІІІ групи, усвідомив свою провину, шкодує про скоєне, щиро розкаявся у вчиненому, про що зазначав як в суді першої так і апеляційної інстанції, просив вибачення у потерпілих, активно сприяв розкриттю правопорушення, добровільно відшкодував завдані збитки та усунув заподіяну шкоду, дані обставини суд першої інстанції відніс до обставин, що пом`якшують покарання, обставини, що обтяжують покарання відсутні. Також судом враховано, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув ОСОБА_12 , який являвся чоловіком потерпілої ОСОБА_10 та батьком двох неповнолітніх дітей, взято до уваги думку потерпілих щодо міри покарання обвинуваченому, згідно якої вони просять покарати ОСОБА_7 суворо.

Наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 пом`якшуючі обставини в повній мірі враховані у вироку судом першої інстанції при призначенні йому покарання, а наявність у обвинуваченого неповнолітньої дитини, позитивні характеристики з місця проживання та роботи, зважаючи на наслідки ДТП, в результаті якого сталась смерть ОСОБА_12 , позицію потерпілих щодо необхідності суворого покарання обвинуваченого, не спростовують підстави для реального виконання покарання у виді триманням в дисциплінарному батальйоні.

Однак твердження потерпілої ОСОБА_10 та її представника про відсутність у обвинуваченого пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття, відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди і як наслідок, необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення більш суворого покарання, спростовується наступним.

Будучи внутрішнім, морально-психічним процесом у свідомості особи, яка вчинила злочин, щире покаяння підлягає встановленню у кожному конкретному випадку з урахуванням посткримінальної поведінки, яка з огляду на дії обвинуваченого, які направлені на підтримку потерпілих, свідчать про його щире каяття, тому від підтримання ОСОБА_7 в ході апеляційного розгляду позиції його захисника, дані обставини не втратили свого змісту і вони підтверджують висновок суду про наявність зазначених судом першої інстанції пом`якшуючих покарання обставин.

Відшкодування ОСОБА_7 потерпілим заподіяних збитків (матеріальних і моральних) ще до апеляційного перегляду справи засвідчує про його дійсне каяття, характеризує суб`єктивне ставлення до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнав свою провину, висловив жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що справедливо вплинуло на призначене судом першої інстанції покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, з огляду на що вимоги потерпілої ОСОБА_10 про призначення більш суворого покарання є необґрунтованими.

Слід зазначити, що потерпілою написана письмова заява 29.01.2017 року та розписка 29.01.2017 року /дійсність яких вона підтвердила в ході апеляційного розгляду/ про відсутність претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 , оскільки останній відшкодував їй в повному обсязі завдану шкоду (матеріальна та моральна шкода визначена сторонами в сумі 350 000 грн.). Крім того, в своїй апеляційній скарзі потерпіла звертає увагу суду на те, що потерпілий не відшкодував їй матеріальну шкоду на пошкодження автомобіля, проте в матеріалах справи міститься заява останньої, згідної якої вона просила залишити без розгляду цивільний позов про відшкодування їй матеріальної шкоди завданої пошкодженням автомобілем. (а.с. 134).

Вирішуючи питання про можливість призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж призначив суд першої інстанції, чи призначення покарання в межах санкції ч.1 ст.415 КК України із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання /ст.75 КК/, про що просив в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , враховуючи обставини даної справи в сукупності, зважаючи на позицію потерпілих в суді першої інстанції ОСОБА_13 , ОСОБА_10 про сувору міру покарання, позицію ОСОБА_10 підтриману в суді апеляційної інстанції, для якої в результаті досліджуваної події настали невідворотні наслідки, вона втратила близьку людину (чоловіка), наполягала на суворому покаранні, судова колегія, бере до уваги їх думку, вважає їх вагомою, з огляду на що апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Враховуючи вище наведене та сукупність даних про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , а також його особу, обставини справи в сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для зміни призначеного ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання.

Доводи потерпілої ОСОБА_10 щодо фактичних обставин, які судом першої інстанції не досліджувались, сторонами не оспорювались, не заперечувались в апеляційному порядку перегляду не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, будь-яких істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, а призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання законним та справедливим.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 11 січня 2017 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: (підпис)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Згідно з оригіналом