АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №613/310/16-к Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/790/803/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА
Іменем України
30 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Богодухівський районний суд Харківської області від 20.12.2016р. відносно ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Коршачина, Білопільського району, Сумської області, громадянин України, з середньою освітою, одружений, працюючий, раніше не судимий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 5(п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2(два) роки.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 3(три) роки та покладанням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат у порядку передбаченому ст.ст.100, 124 КПК України.

Згідно вироку, 10.11.2015р. о 09год. 00хв. ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автобусом «Neoplan N316», номерний знак: НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині площі Незалежності в м. Богодухові з боку м. Суми в напрямку м. Харкова, на перехресті вулиці Шевченка та площі Незалежності грубо порушив вимоги п.16.2 Правил дорожнього руху України, згідно з яким на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку, виконуючи маневр правого повороту на вулицю Шевченка, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала вулицю Шевченко по пішохідному переходу на зелений сигнал світлофора для руху пішоходів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження від яких остання померла на місці пригоди.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з неправильністю застосування закону України про кримінальну відповідальність, в частині застосування ст.75 КК України та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення через його м`якість, ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Захисник в письмових запереченнях на апеляційну просить апеляцію залишити без задоволення, а вирок без змін. Так, захисник вказує, що суд правомірно застосував положення ст.75 КК України, врахувавши при цьому поведінку обвинуваченого який добровільно сплатив потерпілому 20000грн., позицію потерпілого та його представнику у суді першої інстанції, які просили не позбавляти ОСОБА_9 свободи, а також сімейні обставини та хворобу дружини обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, з`ясувавши позицію обвинуваченого, який вважав, що апеляція задоволенню не підлягає, перевіривши апеляційні доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

З вироку суду (т.1 а.с.155-158) вбачається, що фактичні обставини встановлені в загальному порядку, при цьому обвинувачений свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та дав пояснення, які відповідають обставинам встановленим судом.

Оскільки, ОСОБА_9 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, в наслідок чого настала смерть потерпілої то суд першої інстанції вірно кваліфікував ці його дії за ч.2 ст.286 КК України.

Розглядаючи доводи, щодо призначеного покарання, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував: ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, а саме той факт, що злочин відноситься до тяжких злочинів та настали наслідки у виді смерті пішохода; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у психіатра і нарколога не перебуває, згідно облікових даних УДАІ ГУМВСУ в Харківській області притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, одружений, дружина хворіє на захворювання щитоподібної залози на фоні змішаного зобу з метастазами і проходить радикальне радіоізотопне лікування; відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнав щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди за відсутністю обтяжуючих покарання обставин.

Виходячи з вищевикладених обставин, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

Разом з цим, призначаючи при вище встановлених обставинах покарання ОСОБА_9 , районний суд послався на думку потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання і вважав, що виправлення обвинуваченого можливе і без позбавлення волі, з чим і погодився суд першої інстанції та застосував положення ст.75 КК України.

При цьому районний суд обґрунтував це своє рішення не лише позицією потерпілого, а й послався на п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» в якому вказано, що при призначенні покарання за ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Спираючись на наведену рекомендацію суд також взяв до уваги той факт, що обвинувачений після вчинення злочину, протягом усього досудового слідства та судового розгляду давав читки показання про обставини ДТП, чим сприяв розкриттю злочину, у вчиненому щиро розкаявся, добровільно частково відшкодував заподіяну шкоду потерпілому тобто врахував поведінку після вчинення злочину.

Звідси оцінюючи призначене обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до висновку, що суд правомірно призначив покарання у виді позбавлення волі, розмір якого неможна визнати явно несправедливим у розумінні ст.414 КПК України.

Крім того, застосовуючи положення ст.75 КК України, суд достатньо врахував: особу винного, його сімейний та майновий стан; а також інші обставини справи як то характер та мотиви допущених порушень правил безпеки дорожнього руху, ставлення до цих порушень самого обвинуваченого та його поведінку після вчинення злочину, позицію потерпілого, який просив залишити обвинуваченого на свободі і підтвердив це в ході апеляційного розгляду, а тому колегія суддів вважає, що районний суд правомірно застосував вказану матеріальну норму.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції правомірно застосував положення ст.75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_9 і не припустився жодних порушень застосування закону.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Богодухівський районний суд Харківської області від 20.12.2016р. відносно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді