АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0008363 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень в дохід держави.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що 04.07.2016 року приблизно о 16 год. 15 хв. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Січових Стрільців зі сторони Львівської площі в напрямку вул. Тургенівська, наближаючись до _________________________________________________________________

Справа №11-кп/796/714/2017 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_1
регульованого світлофорними об`єктами перехрестя вул. Січових Стрільців та вул. Некрасівська в м Києві.

Грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 «б», 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001, ОСОБА_6 під час керування вказаним автомобілем проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, та, повертаючи ліворуч від вул. Січових Стрільців на вул. Некрасівську в напрямку вул. Коцюбинського, не дав дорогу мотоциклу «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався в зустрічному напрямку прямо.
Внаслідок проявленої злочинної необережності обвинуваченим ОСОБА_6 та порушення ним правил безпеки дорожнього руху, визначених ПДР України, потерпілий ОСОБА_9 в результаті зіткнення транспортних засобів отримав тілесні ушкодження: струс головного мозку, вивих акроміального кінця лівої ключиці, закритий перелом між виросткового підвищення та крайовий перелом внутрішнього виростка лівої великогомілкової кістки та верхньої третини лівої малогомілкової кістки; перелом дистальної фаланги 1-го пальця, 1-го та 2-го кісток лівої ступні, рвана рана лівої ступні та забій грудної клітки, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, так як для зрощення переломів необхідний термін більше 21-го дня.

На вказаний вирок суду заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень, в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції, всупереч нормам закону України про кримінальну відповідальність, безпідставно не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. При цьому, судом не враховано в достатній мірі грубий характер допущених обвинуваченим порушень ПДР, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який був пов`язаний з грубим порушенням правил дорожнього руху, внаслідок якого було травмовано потерпілого, що призвело до тривалого розладу здоров`я останнього, значними та чисельними ушкодженнями, отриманими внаслідок здійснення наїзду на нього транспортним засобом під керуванням обвинуваченого.
Крім того, визнання вини обвинуваченим не може бути достатньою підставою для не призначення йому додаткового покарання, а лише свідчить про те, що ОСОБА_6 під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинене.
Також не заслуговують на увагу і посилання суду на ненастання тяжких наслідків для потерпілого, оскільки тяжкість наслідків є самостійною кваліфікуючою ознакою, а не обґрунтуванням при призначенні покараннята за умови настання таких наслідків, дії обвинуваченого отримали б іншу, більш сувору кваліфікацію.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав обґрунтованих підстав не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення спеціального права, оскільки він вчинив правопорушення під час правомірного керування транспортним засобом, маючи відповідний дозвіл на керування джерелом підвищеної небезпеки, але належним чином не зміг забезпечити безпеку оточуючих, що призвело до шкідливих наслідків, а тому подальше збереження за обвинуваченим спеціального права керувати транспортними засобами є неприпустимим, оскільки несе істотну суспільну небезпеку для оточуючих та його самого.
Тому, на думку апелянта, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не застосовано ст.ст. 55, 65 КК України, які підлягали обов`язковому застосуванню, тобто неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого обвинуваченому незаконно не призначено обов`язкове, у даному конкретному випадку, додаткове покарання у виді позбавлення спеціального права.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Обвинувачений ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення обвинуваченого проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не заперечуються вони прокурором і в апеляційній скарзі.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_6 , який керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, що також апелянтом не оспорюється.

Згідно ж положень ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, а також особу винного, який раніше не судимий, не перебуває на спеціальних обліках, навчається у вищому навчальному закладі, має постійне місце реєстрації і проживання, де характеризується позитивно, є особою молодого віку і соціально адаптованим.
При цьому, всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 - щире каяття обвинуваченого, з чим погоджується і колегія суддів, вважаючи доводи прокурора в цій частині безпідставними.
Так, за змістом ст. 66 КК України, щире каяття знаходить свій прояв не лише у вербальному висловленні критики своєї поведінки, а й у діях, що характеризують бажання винної особи виправити ситуацію, що склалась.

А, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненому, і, як зазначив суд у вироку, обвинувачений демонстрував готовність відшкодувати потерпілому витрати на лікування та інші витрати, пов`язані із вчиненням ним цього необережного злочину, надавши пояснення щодо причин, які завадили йому це зробити в добровільному порядку.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про вимоги потерпілого до обвинуваченого щодо відшкодування матеріальної чи моральної шкоди.

Отже, на переконання колегії суддів, зазначену обставину, суд першої інстанції обґрунтовано визнав такою, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , а у апеляційній скарзі прокурора переконливі доводи на спростування висновків суду в цій частині відсутні.

Обставин, які обтяжують покарання - суд не встановив і призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.
При цьому, будь-яких заперечень щодо виду і розміру основного покарання, призначеного судом ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не міститься, а, навпаки, вказується на необхідність призначення йому саме такого покарання.

Між тим, санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, крім основного покарання, передбаченого і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Приймаючи рішення про не призначення ОСОБА_6 додаткового покарання, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 65 КК України, не в достатній мірі врахував конкретні обставини провадження, які свідчать про те, що ОСОБА_6 лише 01 липня 2016 року отримав водійське посвідчення (а.п. 67), а вже 04 липня 2016 року допустив таке грубе порушення Правил дорожнього руху, яке призвело до спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, як не було враховано судом їх характер та кількість.

Ці обставини дають підстави вважати, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, є обґрунтованими.

Тому, з урахуванням положень ст. 50 КК України щодо мети покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а тому апеляційна скарга прокурора, як обґрунтована, підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового вироку, за яким обвинуваченому слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

При призначенні покарання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України колегія суддів враховує ті ж обставини, що викладені у вироку та були враховані судом першої інстанції, та вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу у такому ж розмірі, який визначив суд першої інстанції, але з позбавленням його права керувати транспортними засобами.

Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
З А С У Д И Л А :
апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

В решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Вирок Апеляційного суду м. Києва може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді:

_________________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3