Провадження № 1-кс/761/6744/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 220 160 000 000 00281 від 25.07.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.359 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 220 160 000 000 00281 від 25.07.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.359 КК України.
Обґрунтовуючи доводи клопотання посилається на те, що 23.03.2017 під час проведення обшуку приміщення за адресою АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_4 було вилучено грошові кошти у розмірі 58 965 дол. СЩА та 450 євро і квитанції про здійснення валютно-облікових операцій, які оглянуті та визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.
Зазначає, що грошові кошти та квитанції були отримані ОСОБА_4 внаслідок злочинної діяльності, легалізовані шляхом укладання ряду фіктивних нематеріальних договорів та передачі в іноземну валюту, яка призначалась до схиляння посадових і службових осіб органів виконавчої влади до вчинення кримінальних правопорушень, фінансування та забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.
З метою забезпечення збереження вказаних вище речових доказів, враховуючи, що вищевказане майно, вилучене 23.03.2017 у ході проведення обшуку, відповідає критеріям, зазначеним у ст..98 КПК України та має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадження, а їх повернення призведе до подальшого фінансування незаконної діяльності, отже з цих підстав слідчий просив накласти арешт на вказане майно.
У судовому засіданні слідчий ОСОБА_6 вимоги та доводи, викладені у клопотанні підтримав. Суду пояснив, що на даний час підозра будь-кому не пред`явлена, а накладення арешту необхідне з метою збереження речового доказу.
Адвокат ОСОБА_5 та ОСОБА_7 заперечувала проти накладення арешту, вказуючи на те, що вилучення кошти, які вилучені слідчим є збереженнями його родини, раніше зберігались на рахунках у банках, у зв`язку з погіршенням економічного стану були ним зняті з рахунків та конвертовані у валюту, яка зберігалась за місцем його проживання. Спростовував причетність до вчинення кримінальних правопорушень.
Слідчий суддя, заслухавши слідчого та володільця майна та його представника, дослідивши надані учасниками матеріали, приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Слідчим здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 220 160 000 000 00281 від 25.07.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.359 КК України.
У відповідності до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 03.03.2017 надано дозвіл на проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 з метою відшукання предметів та документів фінансово-господарської діяльності ТОВ «Ю-Контрол» та іншого.
В ході проведення обшуку слідчим вилучені квитанції про здійснення валютно-обмінних операцій грошові кошти у сумі 58965 дол.США, 450 Євро.
Співставляючи зміст ухвали слідчого судді про обшук та протокол обшуку, вбачається, що дозволу на вилучення грошових коштів не надавалось, а вилучені квитанції про здійснення валютно-обмінних операцій не наділені тими ознаками на вилучення яких прямо вказано в ухвалі суду.
В наступному вилучене майно у відповідності до постанови від 24.03.2017 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Визначаючі спірні кошти та документи речовими доказами слідчий послався на лист ДКІБ СБ України від 24.03.2017.
Відповідно до ч.7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу вважаються тимчасово вилученим майном.

Отже спірні документи та грошові кошти набули статусу тимчасово вилученого майна.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Однак, старший слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст..132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Так, до клопотання надано витяг з ЄРДР, постанови про визначення групи прокурорів, ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, протокол обшуку, протокол огляду грошових коштів та документів, постанова про визнання речовим доказом, лист від 24.03.2017 № 30/8/ 4-1997 адресований на ім`я начальника 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ полковнику ОСОБА_8 заступником начальника 4 відділу Р.Норенець.

При цьому останній лист, в розумінні ст.84 КПК України не може вважатись доказом.

Оцінюючи в сукупності надані до клопотання матеріали, приходжу до висновку, що як в цих документах, так і в самому клопотанні старшого слідчого відсутні будь-які відомості, що ОСОБА_4 є причетним до кримінального правопорушення, відомості про яке внесені до ЄРДР.

Окрім цього, слідчим не обґрунтовано, яким чином зазначене майно може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

Вказівка з приводу того, що спірні грошові кошти є легалізовані шляхом укладання ряду фіктивних нематеріальних договорів та передачі в іноземну валюту, яка призначалась до схиляння посадових і службових осіб органів виконавчої влади до вчинення кримінальних правопорушень, фінансування та забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення не підтверджено в належний спосіб. Ті докази, що надані слідчим зазначені обставини не підтверджують, а є лише припущенням слідчого.

У відповідності до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Доводи сторони захисту з приводу того, що посадовим особам товариства не пред`явлено підозру не засновані на законі, оскільки накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям визначеним у ст.98 КПК України є формою забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.
Разом з тим, під час розгляду клопотання встановлено, що досудовим розслідуванням на даній стадії не надано доказів причетності ОСОБА_4 до вчинення кримінальних правопорушень.
Статтею 174 КПК України передбачені умови та підстави для скасування арешту, зокрема, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Нормами Конституції України, зокрема ст. 41 гарантоване право на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, тобто закріплено непорушність права власності.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення якого застосовуються на території України поряд з національним законодавством, для того, щоб втручання в право власності вважалось допустимим, воно повинну слугувати не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна дотримуватись розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Зазначене твердження міститься у Рішенні «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» від 24.10.1986 року.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що в даному кримінальному провадженні відсутні дані, які в достатній мірі свідчать про обгрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, а тому немає підстав для накладення арешту на кошти та квитанції, що були вилучені за місцем проживання ОСОБА_4 .

При цьому посилання на лист, як на доказ обґрунтованості підозри щодо вчинення ОСОБА_4 злочину, в якому одна службова особа СБУ доповідає про це іншій службовій особі, є некоректним, оскільки в належний спосіб інформація, яка може бути розцінена як доказ не оформлена, отже не може бути віднесена до доказової бази у відповідності до вимог кримінального-процесуального закону.

Таким чином, з врахуванням того, що слідчий не довів необхідність такого арешту, не надав даних на підтвердження існування обґрунтованості підозри щодо вчинення злочину такого ступнею тяжкості, що може бути підставою для застосування даного виду заходу забезпечення кримінального провадження, а тому у задоволенні вказаного клопотання належить відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.132, 167-169, 170-172, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_3 про арешт у кримінальному провадженні № 220 160 000 000 00281 від 25.07.2016.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 06.04.2017 о 8.00.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м.Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1