ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2017 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Череваха Маневицького району, Волинської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, неповнолітніх дітей не має, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який проходив військову службу за мобілізацією в період з 14.07.2015р. по 28.10.2016р., не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, -

Згідно до ч. 8 ст.4, ч. 1 ст. 5, ст.ст. 10,11, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» громадянин ОСОБА_4 був призваний у зв`язку з мобілізацією на особливий період 14 липня 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.09.2015 року № 189 солдата ОСОБА_4 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 1 відділення 5 стрілецького взводу 3 стрілецької роти стрілецького батальйону (з охорони взводних опорних пунктів) військової частини НОМЕР_1 . В подальшому відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.05.2016 року № 108 солдат ОСОБА_4 призначений на посаду стрілець-кухар 2 відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону відськової частини НОМЕР_1 .
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9,11,14,16,37,40,127,128-216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1,3, п. 8 ст. 6, п. 2. ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, а саме: неухильно виконувати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Разом з тим, солдат ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин:
25 липня 2016 року солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на особливий період, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, з метою тимчасового ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без дозволу командування вчинив самовільне залишення территорії військової частини НОМЕР_1 , що розташовується у АДРЕСА_2 .
В період часу з 25 липня 2016р. по 22 вересня 2016р. солдат ОСОБА_4 не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби перебував в АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 22 вересня 2016р. в умовах особливого періоду.
22 вересня 2016р. солдат ОСОБА_4 прибув до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_2 , припинивши ухилятися від військової служби.
Таким чином ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді стрілець - кухар 2 відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , діючи в порушення вимог ст.ст. 9,11,14,16,37,40,127,128-216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1,3, п. 8 ст. 6, п. 2. ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.п. 4,7,12,122 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008р., з 25 липня 2016 року, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, вчинив самовільне залишення території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , без поважних причин та ухилявся від несення обов`язків військової служби до 22 вересня 2016р., проводячи час на власний розсуд в м. Слов`янську Донецької області, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби в умовах особливого періоду.
Допитаний у судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України визнав повністю, суду пояснив наступне: він дійсно проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , є учасником антитерористичної операції. 25.07.2016 року він самовільно без дозволу командування залишив теритьорію військової частини, що розташовується у АДРЕСА_2 , а 22.09.2016р. він добровільно повернувся до військової частини. Причини самовільного залишення ним військової служби не пов`язані із бажанням залишити військову службу і не пов`язані із хворобою та нестатутними відносинами. 28.10.2016р. він був демобілізований та повернувся за місцем свого постійного мешкання. Зараз він розкаюється у скоєному, повідомляє про те, що більше такого не вчинить. Просить суд не карати його суворо.
За згодою учасників судового провадження, суд визначив об`єм обсягу доказів, обмежившись допитом підозрюваного ОСОБА_4 , який в суді не оспорював фактичних обставин справи та його показання не суперечать фактичним обставинам справи, та дослідженням в судовому засіданні письмових доказів.
Окрім визнання вини у вчинені кримінального правопорушення, вина ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:
Рапортом командира 3-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону про відсутність 25.07.2016р. на шикуванні солдата ОСОБА_4 .
Висновком службового розслідування по факту залишення місця служби солдатом ОСОБА_4 від 03.08.2016р., з якого слідує, що внаслідок особистої недисциплінованості, недодержання ним порядку і правил установлених військовими статутами та іншим законодавством України, солдатом ОСОБА_4 25.07.2016р. було вчинене самовільне залишення місця служби.
Повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 від 23.09.2016р. про прибуття до військової частини старшого солдата ОСОБА_4 , який самовільно залишив військову частину 25.07.2016р.
Аналізуючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, вину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду.
Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, щиросердно розкаявся, офіційно не працює, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, за місцем постійного мешкання та за час проходження військової служби характеризується позитивно, на обліку у лікарів-наркологів та лікарів-психіатрів не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України не встановлено.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
На підставі викладеного, з урахуванням особи винного, вищезазначених обставин справи, а також обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 за ст. 407 ч. 4 КК України потрібно призначити покарання у вигляді позбавлення волі у мінімальному розмірі санкції інкримінованої статті КК України, а перевиховання та виправлення ОСОБА_4 можливі без відбування ним покарання, та вважає за доцільне призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.
Речові докази відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Судових витрат немає.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання з у виді 3 (ТРЬОХ) років позбавлення волі .
Відповідно до вимог ст.ст. 75, 76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням строком на 1 (ОДИН) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, поклавши на нього обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Запобіжний засіб ОСОБА_4 не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1