Ухвала
іменем україни
17 січня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року у кримінальному провадженні № 0000007 щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Трудолюбівки та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

виправданого через недоведеність у його діянні складу кримінального правопорушення,передбаченого ч. 2 ст. 364 КК,

в с т а н о в и в:

Органами досудового розслідуванняОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що він, працюючи на посаді голови Запорізької сільської ради Веселівського району Запорізької області, будучи службовою особою, діючи з прямим умислом на зловживання службовим становищем, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди, надав секретарю сільської ради ОСОБА_7 незаконну вказівку щодо підписання державного акту на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_8 на підставі неіснуючого рішення Запорізької сільської ради Веселівського району Запорізької області № 3 від 15.02.2000 року. ОСОБА_7 , яка про злочинні наміри ОСОБА_6 не була проінформована, виконала вказівку останнього, внаслідок чого у приватну власність ОСОБА_8 було передано об`єкт культурної спадщини курган, охоронний номер 3806, чим завдано істотної шкоди державним інтересам у вигляді збитків на суму 1 010 008,82 грн, що є особливо великим розміром та тяжкими наслідками.
Зазначеним вироком місцевого суду ОСОБА_6 виправдано у зв`язку недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК, а кримінальне провадження закрито.
Вирішено питання про речові докази
Апеляційним судом вирок місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що суд першої інстанції безпідставно виправдав ОСОБА_6 , оскільки у матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження його винуватості в інкримінованому злочині. Зокрема, на думку прокурора, посилання ОСОБА_6 на те, що передача ОСОБА_8 земельною ділянки відбулась на підставі рішення сесії сільської ради від 19 травня 2000 року не відповідає дійсності. Крім того, судом безпідставно залишено поза увагою показання свідка ОСОБА_7 , яка стверджувала, що виконала вказівку ОСОБА_6 й підписала вказаний акт на землю.Вважає, що суддею порушено порядок проведення підготовчого судового засідання, а також проявлено упередженість, про що свідчить намагання суду спрямувати позицію обвинуваченого на невизнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. Вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційні вимоги сторони обвинувачення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень суд касаційної інстанції має керуватись статтями 412414 цього Кодексу.

За змістом ст. 373 КПК у разі, якщо стороною обвинувачення не доведено, що вчинено злочин, у якому обвинувачується особа, злочин вчинено обвинуваченим, або в діянні обвинуваченого є склад злочину, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Відповідно до приписів ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, при цьому жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та свідків, проаналізувавши матеріали справи, давши належну оцінку доказам, з точки зору їх належності, допустимості й достовірності, встановив, що висновок сторони обвинувачення про наявність у діях ОСОБА_6 ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема суд дійшов обґрунтованого висновку, що надані стороною обвинувачення докази не підтверджують наявність у ОСОБА_6 корисливого мотиву, інших особистих інтересів чи інтересів третіх осіб.

При цьому, суд першої інстанції навів обґрунтовані мотиви, з яких він відкинув докази покладені в основу обвинувачення ОСОБА_6 , у тому числі й ті, на які посилається прокурор у касаційній скарзі. Зокрема суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_7 щодо надання ОСОБА_6 незаконної вказівки, вважаючи її зацікавленою особою, оскільки остання, не маючи законних повноважень, сама підписала державний акт на право приватної власності на землю, а тому її свідчення, за відсутності інших достовірних доказів, не можуть бути покладені в обґрунтування обвинувального вироку.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки доказів, наведених місцевим судом у вироку, апеляційний суд не встановив, а стосовно доводів прокурора, викладених в апеляції, аналогічних доводам у касаційній скарзі, у тому числі й щодо порушення процедури судового розгляду кримінального провадження, наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Зі змісту вироку убачається, що суд першої інстанції не посилався на рішення сесії сільської ради від 19 травня 2000 року, як на доказ невинуватості ОСОБА_6 . Отже доводи касаційної скарги в цій частині є неприйнятними.
Також непереконливими є доводи прокурора про необ`єктивність та упередженість суду першої інстанції. Крім того, як убачається з матеріалів справи, учасниками процесу відвід головуючому судді не заявлявся.
Істотних порушень вимог кримінального чи кримінального процесуального законів, які б давали безумовні підстави для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 16 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3