печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 квітня 2017 року

Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Печерського районного суду міста Києва клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного суду міста Києва та просив скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року у справі номер 757/63756/16-к, посилаючись на наступне: 20-21 грудня 2016 року слідчим слідчої групи у кримінальному провадженні номер 0003552 під час проведення обшуку було вилучено речі та документи, які жодним чином не стосувалися предмету справи, зокрема: брелок-ключ від автомобіля Ауді; брелок-ключ від автомобіля Тойота; розписка про отримання грошових коштів ОСОБА_8 ; пристрій для підрахунку коштів PLUS-Р-106А; 180000,00 гривен; 109050,00 доларів США; 8700,00 доларів США; 12000,00 гривень; 18500,00 російських рублів; 149,00 сінгапурських доларів; 448,00 гривень; 397200,00 гривень; 3100,00 євро; 95,00 доларів США.

Лише на підставі неперевірених даних, слідчий в особливо важливих справах другого слідчого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ ГСУ Генеральної прокуратури України звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на вказане майно, ОСОБА_7 жодним чином не пов,язаний з посадовими особами Міністерства інфраструктури України та ПАТ «Тепловозоремонтний завод». 26 грудня 2016 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва накладено арешт на вказане майно. Слідчий у клопотанні не навів обґрунтування необхідності арешту майна, відповідних документів до його матеріалів не долучив. Крім того, в ухвалі суду не наведено жодних доводів щодо необхідності арешту майна, що при цьому суперечить і положенням ст. 370 КПК України. Клопотання слідчого не містить відомостей щодо розміру шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та належних доказів щодо цього, відсутні будь-які дані про заявлені зацікавленими особами цивільні позови про відшкодування збитків. У відповідності до п.3ч.2ст.173 КПК України якщо арешт накладається для відшкодування шкоди, слідчий суддя повинен враховувати наявність в матеріалах кримінального провадження обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. У вказаному кримінальному провадженні підозра ні ОСОБА_7 ні ОСОБА_9 та к і будь-якій іншій особі не оголошувалась, а підстави для цього відсутні взагалі. Відповаідно до витягів з ЄДРПОУ до діяльності описаних у фабулі кримінального провадження підприємств мав відношення ОСОБА_10 батько ОСОБА_7 та чоловік ОСОБА_9 . Разом із цим, ОСОБА_10 вже близько вісім років як з родиною відносин майже не підтримує, мешкає взагалі в іншому місті Полтаві, з ОСОБА_9 , офіційно розірвав шлюб в 2013 році /свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 25 січня 2013 року/. Як зазначено у клопотанні адвоката, ОСОБА_7 здійснює самостійну підприємницьку діяльність, як фізична особа-підприємець та як керівник Корпорації «Техностандарт». Документи та речі, що були вилучені під час проведення обшуку та зазначені у протоколі обшуку є сімейними особистими речами та жодного відношення до діяльності вказаних підприємств не мають. Така позиція підтверджується тим, що згідно фабули кримінального провадження, яка внесена до ЄРДР, кримінальне правопорушення полягає у доведенні службовими особами Міністерства інфраструктури України та ПАТ «Тепловозоремонтний завод» останнього до банкрутства та привласнення його активів. ОСОБА_7 не є і ніколи не був засновником ПАТ «Тепловозоремонтний завод», вилучені за місцем проживання заявника кошти отримані від здійснення підприємницької діяльності, тобто з законних джерел, заявник приводить звіти суб,єкта малого підприємництва та податкові декларації, що врази перевищують суму вилучених у нього коштів. Як зазначено у клопотанні, грошові кошт и не містять відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а вилучені грошові кошти не були об,єктом кримінально протиправних дій і набуті законним шляхом. Арештовані грошові кошти, речі та документи не підпадають під будь-які критерії, вказані в ст. 98 КПК України. Зокрема, ключі від автомобіля Ауді та Тойота що належать дружині ОСОБА_11 та матері ОСОБА_9 відповідно, а також розписка про отримання грошових коштів ОСОБА_8 , пристрій для підрахунку коштів та грошові кошти не стосуються події кримінального правопорушення, а тому очевидно не містять жодних відомостей про злочин та не були його знаряддям і предметом одержання. Розписка про отримання грошових коштів від ОСОБА_8 та пристрій для підрахунку грошових коштів є особистими речами заявника та жодного відношення до описаного кримінального правопорушення не мають. У судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання.

Слідчий ОСОБА_12 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання, звернувшись з заявою, де зазначив відсутність приналежності вилучених грошових коштів у ОСОБА_7 до розслідуваного кримінального провадження, останнім надано документи, о підтверджують дохід останнього, що перевищує суму вилучених грошових коштів, необхідність в арешту вилучених грошових коштів на даний час відсутня.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту майна ОСОБА_7 .

Слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання та надані сторонами у судовому засіданні, заслухавши доводи сторін, прийшов до наступного:

У провадженні слідчого в ОВС четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України молодшого радника юстиції ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження номер 0003552 від 18 листопада 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.219, ч.4 ст. 358, ч.5 ст.191 КК України. 20-21 грудня 2016 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року було проведено обшук за місцем проживання заявника ОСОБА_7 , де вилучено грошові кошти, речі та документи, про що складено протокол обшуку. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року по справі номер 757/63756/16-к накладено арешт на вказані грошові кошти, речі та документи.

В результаті викладеного, всупереч нормам Кримінально-процесуального кодексу України та основам європейського права, які захищають непорушність права власності та передбачені Європейські конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема в протоколі №1 прийнятому до неї, було застосовано захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді арешту майна, за відсутності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та обґрунтованої потреби, що виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи. З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини. Тлумачення даного поняття наявне зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якого термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Отже для накладання арешту на майно обов`язково повинна бути наявна обґрунтована підозра, що передбачено ч. 3 ст. 132 КПК України, яка може бути підтверджена пред`явленою підозрою згідно зі ст. 276-278 КПК України. Аналогічну позицію Європейський суд з прав людини висловлював у справі «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» від серпня 1990, пункт 48.

Відповідно до статті 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В той же час згідно із частиною 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви, стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, винесення рішень може ґрунтуватися лише на достатніх доказах. Обґрунтованість рішення не може розглядатися без оцінки достатності доказів для досягнення того рівня знань про обставини справи, який вимагається для цього рішення. Достатність доказів утворюють належні, допустимі та достовірні докази.

При розгляді вказаного клопотання слідчого, було проігноровані законні права власника, не досліджено належним чином докази на предмет їх допустимості, достовірності та належності.

На час розгляду вказаного клопотання будь-які судові спори щодо зазначеного майна відсутні, а право власності ОСОБА_7 на арештоване майно ніхто не оспорює. Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених статтею 131 Кримінально процесуального кодексу України (надалі КПК України), є арешт майна, суть якого полягає у тимчасовій забороні, адресованій власнику чи володільцю майна, відчужувати його, або розпоряджатися чи користуватися ним. Порядок скасування арешту майна встановлюється статтею 174 КПК України. Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба або арешт накладено не обґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа за клопотанням якої було арештовано майно. Необхідність скасування накладення арешту майна можуть обумовити такі обставини: відшкодування підозрюваним, обвинуваченим завданої ним шкоди, з метою забезпечення відшкодування якої був накладений арешт; зміна кваліфікації дій підозрюваного, обвинуваченого на статтю Кримінального кодексу, санкція якої не передбачає додаткового виду покарання у вигляді конфіскації майна, якщо арешт майна був накладений саме з метою її забезпечення; помилкове накладення арешту на майно осіб, які не мають статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несуть за законом матеріальну відповідальність за їх дії. У свою чергу арешт є помилково накладеним, поміж іншого з тих причин, що був застосований щодо особи, яка не має статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несе за законом матеріальну відповідальність за їх дії. Аналогічної думки притримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своєму Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 року погоджується із вказаною позицією та зазначає що: «Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру». Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Аналогічне питання розглядалося Верховним судом України в постанові № 6-26цс13 від 15 березня 2013 року, предметом перегляду якого стала суперечка за позовом власника про звільнення майна з-під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження. При розгляді вище зазначеної справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване в процесі кримінального провадження майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, розглядаються заяви на правильність арешту майна.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешті майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розгляду чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено не обгрунтовано.

На час розгляду справи досудовим слідством не встановлена причетність ОСОБА_7 до злочинних дій, які являються об,єктом кваліфікації у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для продовження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна заявника.

На підставі ст. ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва по справі номер 757/63756/16-к від 26 грудня 2016 року на брелок-ключ від автомобіля Ауді; брелок-ключ від автомобіля Тойота; розписка про отримання грошових коштів ОСОБА_8 ; пристрій для підрахунку коштів PLUS-Р-106А; 180000,00 гривен; 109050,00 доларів США; 8700,00 доларів США; 12000,00 гривень; 18500,00 російських рублів; 149,00 сінгапурських доларів; 448,00 гривень; 397200,00 гривень; 3100,00 євро; 95,00 доларів США у кримінальному провадженні номер 0003552 від 18 листопада 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.219, ч.4 ст. 358, ч.5 ст.191 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя