Справа № 522/1418/16-к
Провадження 1-кп/522/489/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2017 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0011555 від 06 грудня 2015 року на підставі обвинувального акту стосовно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`янівки, Ширяєвського району, Одеської області, маючого середню освіту, не працевлаштованого, який перебуває у цивільному шлюбі, маючого на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
потерпілого - ОСОБА_8
представника потерпілого - ОСОБА_9
обвинуваченого - ОСОБА_4
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
05.12.2015 року, приблизно о 02 годині, знаходячись поблизу будинку №102, розташованого по вул. Велика Арнаутська в м. Одесі, зустрівши раніше незнайомого йому ОСОБА_8 , вступивши у злочинну змову з особою відносно якої кримінальне провадження закрито на підставі п.5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку зі смертю, та визначивши предметом свого злочинного посягання майно ОСОБА_8 , ОСОБА_4 підійшов до нього ззаду та наніс удар рукою в область голови від якого ОСОБА_8 втратив орієнтацію у просторі та впав на землю. (Відповідно до висновку експерта № 3024 від 09.12.2015р. ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я), після чого силою зняв з ОСОБА_8 одягнуту на нього шкіряну куртку чорного кольору, вартістю 1 000 грн., в якій знаходився мобільний телефон марки «Айфон-3с», в корпусі чорного кольору, вартістю 1 000 грн. та залишив місце вчинення злочину.

В судовому засіданні 17.05.2016 року, обвинувачений ОСОБА_4 частково визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України, пояснивши, що 03.12.2015р. він, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_10 , ввечері були у сестри ОСОБА_11 , де ОСОБА_4 вжив пиво ємкістю 0,5 літрів. Біля 01:30 години, вони йшли від сестри по вул. Разумовській в м. Одесі додому на АДРЕСА_3 . Через деякий час вони зустріли потерпілого ОСОБА_8 , який йшов навпроти них, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, про що вказувала його поведінка, а саме, що потерпілий ОСОБА_8 стояв на вулиці в розтібнутій куртці, тримавши в руках 2 пакети білого кольору, та виражався нецензурною лайкою. ОСОБА_8 спитав у обвинуваченого ОСОБА_10 , напрямок до центрального автовокзала. ОСОБА_10 відповів на його запитання, після чого вони почали між собою розмовляти, про що йшла мова між ними, ОСОБА_4 не чув. В процесі розмови між потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 розпочалась сварка, в ході конфлікту ОСОБА_8 склав руку в кулак та, як на погляд ОСОБА_4 , приготувався нанести удар ОСОБА_10 . Побачивши вказане, ОСОБА_4 штовхнув в плече потерпілого, від чого останній впав на землю. Сумка, яка знаходилась на плечі ОСОБА_8 , також впала не землю. ОСОБА_10 відійшов від ОСОБА_8 приблизно на відстань біля 1 метру. У цей час ОСОБА_8 піднявся з землі та напав на ОСОБА_4 , у відповідь на що останній схватив ОСОБА_8 за куртку. Сумка ОСОБА_8 продовжувала знаходитись на землі неподалік від потерпілого. У той час, обвинувачений ОСОБА_10 взяв сумку потерпілого ОСОБА_8 , яка знаходилась на землі, та побіг в сторону вул. Велика Арнаутська в м. Одесі. Потерпілий, звільняючись від захвату ОСОБА_4 , зняв свою куртку через верх, тобто через свою голову, у звязку з чим вона залишилась в руках ОСОБА_4 . Після чого, ОСОБА_4 , розгубившись та тримаючи куртку потерпілого в руках, побіг за обвинуваченим ОСОБА_10 , а потерпілий ОСОБА_8 , в свою чергу, почав наздогоняти ОСОБА_4 та ОСОБА_10 .. Приблизно через один квартал від місця вчинення злочину, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 були затримані працівниками міліції.

Відповідаючи на запитання учасників процессу, ОСОБА_4 пояснив, що змови на пограбування потерпілого ОСОБА_8 між ним, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 не було. Тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 не наносив, а лише штовхнув останнього, так як важав, що ОСОБА_8 вдарить ОСОБА_10 . Мобільний телефон в руках потерпілого ОСОБА_8 не бачив, про його наявність у потерпілого, ОСОБА_4 відомо не було.

Як зазначив ОСОБА_4 , у потерпілого ОСОБА_8 була розбита бров, як він вважає, вказані тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_8 отримав під час падіння на землю.

Показання обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що саме ОСОБА_4 , а не ОСОБА_10 , спочатку вів бесіду з потерпілим ОСОБА_8 , а також той факт, що сумку потерпілого ОСОБА_8 під час штовханини з обвинуваченим ОСОБА_10 зі словами: «Біжи», кинув саме він, обвинувачений ОСОБА_4 заперечував в ході допиту в судовому засіданні.

В ході судового засідання 14.07.2016р., за клопотанням представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , з метою усунення протиріч які наявні у показаннях обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, за згодою сторін, оголосив показання ОСОБА_4 дані ним в ході досудового розслідування 06.12.2016р., відповідно до яких вбачається, що 04.12.2015р. ОСОБА_4 приїхав із с.Мар`янівка, Ширяївського району, Одеської області до своєї сестри ОСОБА_12 , яка проживає по АДРЕСА_3 . Метою приїзду був пошук роботи в м. Одесі. Ввечері, знаходячись дома, ОСОБА_4 , ОСОБА_12 та її чоловік ОСОБА_10 випили по 2 стакана вина, а потім пішли в гості до іншої сестри ні ім`я « ОСОБА_13 », яка мешкає по АДРЕСА_4 , де випили ще по 3 стакана вина. Біля 23:30-24:00 години, вони повернулись до місця мешкання ОСОБА_12 , та, у зв`язку з тим, що вона попросила купити яблука, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 пішли до магазину. Йшли вони в сторону вул. Преображенської по вул. В. Арнаутська в м. Одесі. Біля 01:00-01:30 години, вони йшли біля будинку № 102 по вул. В. Арнаутскій в м. Одесі, де зустріли потерпілого ОСОБА_8 , який йшов їм на зустріч. Проходячи повз потерпілого, ОСОБА_10 запитав у останнього, в якому напрямку потерпілий направляється, у відповідь ОСОБА_8 почав грубо відповідати ОСОБА_10 , на що останній почав лаятись з ОСОБА_8 . ОСОБА_4 штовхнув потерпілого ОСОБА_8 , від чого останній впав на землю та отримав тілесні ушкодження в області голови. Після чого потерпілий самостійно зняв з себе куртку та сумку та кинув їх на підлогу. Побачивши вказане, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 схопили речі потерпілого та почали бігти в сторону вул. Старопортофранківській в м. Одесі. Через декілька кварталів, а саме на вул. Тираспольській в м.Одесі, їх затримали працівники поліції.

В судовому засіданні 14.07.2016р. обвинувачений ОСОБА_4 підтримав свої показання, дані в ході досудового розслідування, щодо факту отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_8 , а саме зазначив, що ОСОБА_4 лише штовхнув потерпілого ОСОБА_8 в руку від чого останній впав на землю та розбив брову.

Допитаний в судовому засіданні 29.11.2016р. ОСОБА_4 свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, не визнав, пояснивши, що своїми незаконними діями він вчинив злочин, передбачений ст. 186 КК України. В обгрунтування своїх показань, ОСОБА_4 пояснив, що 05.12.2015р., біля 02.00 години, він, ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_10 йшли до племінниці на АДРЕСА_5 . Назустріч їм йшов потерпілий ОСОБА_8 . Обвинувачений ОСОБА_10 почав розмовляти з ОСОБА_8 , однак невдовзі вони почали конфліктувати. У той момент, як ОСОБА_8 хотів нанести удар ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_4 штовхнув ОСОБА_8 , однак останній знов підійшов до ОСОБА_4 для зясування обставин, на що ОСОБА_4 взяв потерпілого ОСОБА_8 за куртку та потягнув її в свою сторону, у зв`язку з чим куртка потерпілого ОСОБА_8 залишилась в руках ОСОБА_4 , після чого ОСОБА_8 впав та вдарився головою об землю. Під час штовханини з ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_4 побачив, що ОСОБА_10 схопив речі ОСОБА_8 та, крикнувши ОСОБА_4 : «Тікай», покинув місце пригоди. Після того, як ОСОБА_8 впав, ОСОБА_4 , тримаючи в руках куртку потерпілого, також побіг за ОСОБА_10 . Потерпілий ОСОБА_8 в той час підвівся з землі та почав кричати: «Віддайте назад речі!». ОСОБА_4 наздогнав ОСОБА_10 , однак недовзі вони були затримані працівниками поліції.

Як уточнив обвинувачений ОСОБА_4 , покидаючи місце вчинення злочину, він не бачив у потерпілого ОСОБА_8 будь яких тілесних ушкоджень. Чи були на потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження до інциденту, який стався 05.12.2015р., ОСОБА_4 не бачив.

Допитаний в судовому засіданні 17.05.2016р. в якості обвинуваченого ОСОБА_10 (кримінальне провадження стосовно якого 01.06.2016р. закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченного), повідомив, що 05.12.2015р., біля 01:00 години, вони з ОСОБА_4 йшли додому, у ОСОБА_10 був пакет з яблуками. ОСОБА_8 , який знаходився в стані акогольного сп`яніння, стояв хитаючись, йшов на зустріч ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , які напередодні випили 1 л. пива на 6-ох осіб. Потерпілий ОСОБА_8 спитав в них, де знаходиться центральний автовокзал, ОСОБА_15 , роз`яснивши йому дорогу до вокзала, пішов далі. Однак, ОСОБА_8 почав висловлюватись в бік ОСОБА_11 та ОСОБА_14 нецензурною лайкою. Після чого ОСОБА_8 намагався вдарити ОСОБА_4 , однак ОСОБА_10 їх розборонив, після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_10 пішли від ОСОБА_8 . Однак, через деякий час, ОСОБА_8 наздогнав ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , спробував нанести удар ОСОБА_10 , однак ОСОБА_4 схопив ОСОБА_8 за куртку, у зв`язку з чим, потерпілий самостійно вдарився головою о землю та зняв свою куртку. Через деякий час ОСОБА_4 кинув ОСОБА_10 сумку потерпілого ОСОБА_8 та крикнув: «Біжи!», після чого ОСОБА_10 , розгубившись, почав біжати з місця пригоди, у той час ОСОБА_4 біг за ним з курткою потерпілого. Через невеливий проміжок часу ОСОБА_4 та ОСОБА_10 затримали працівники поліції. Про те, що в куртці потерпілого ОСОБА_8 знаходився мобільний телефон, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 дізнались лише в відділку поліції, після їх затримання.

Змови на вчинення злочину між ОСОБА_4 та ОСОБА_16 зазделегідь не було.

Показання ОСОБА_4 від 17.05.2016р. про той факт, що спершу спір між ОСОБА_8 при зустрічі на АДРЕСА_6 стався з ним, ОСОБА_10 ,- заперечував, вказавши, що саме ОСОБА_4 почав лаятись з потерпілим після того, як останній виразився стосовно них нецензурною лайкою. Крім того, як зазначив ОСОБА_10 , сумку потерпілого він самостійно не брав з землі, вказану річ потерпілого йому кинув ОСОБА_4 у момента, коли штовхав ОСОБА_8 .

Ураховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_4 , який не визнав своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та обвинуваченого ОСОБА_10 (кримінальне провадження стосовно якого закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України) в ході судового розгляду обвинувального акту, судом були допитані наступні учасники кримінального провадження:
- Допитана в якості свідка ОСОБА_16 , зазначила, що її чоловік, ОСОБА_10 пішов із життя шляхом повішання. Причиною самогубства, як вважає ОСОБА_16 , слугував той факт, що в нього була відсутня необхідна сума грошей, яку вимагав потерпілий ОСОБА_17 для погашення матеріальної та моральної шкоди, завданої, начебто, йому ОСОБА_14 та ОСОБА_11 . Як їй повідомляв чоловік, у разі, якщо він не заплатить гроші потерпілому, його знов позбавлять волі.

Щодо відомих їй обставин справи, ОСОБА_16 повідомила, що в ніч з 04.12.2015р. на 05.12.2015р. вона, її чоловік ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_4 прийшли додому, за адресою: АДРЕСА_3 , де перебували в гостях у племінниці. В гостях вони (вчетверо) випили один літр вина, тому, як на її погляд, усі знаходились в тверезому стані. Біля 23:30 годиніи ОСОБА_4 та ОСОБА_16 пішли до магазину купити яблука. Приблизно з 03:30 04:30 години 05.12.2015 оку, їй зателефонував ОСОБА_10 та повідомив, що їх затримано працівниками поліції та доставлено до Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. Працівники поліції повідомили їй, що ОСОБА_16 та ОСОБА_4 вступили в бійку з якимось чоловіком.

Крім того, свідок ОСОБА_10 зазначила, що ОСОБА_4 приїхав до них на тимчасове мешкання, так як шукав роботу в м. Одесі.

Як зазначила свідок ОСОБА_10 раніше її чоловік до кримінальної відповідальності не притягувався, злочини не вчиняв, грошей не потребував у зв`язку з тим, що мав постійний доход.

- Допитаний 01.06.2016р. в якості потерпілого ОСОБА_8 повідомив, що він 25 років прослужив в лавах армії, 12 років проходив службу у повітряно-десантних військах. Крім того перебував в зоні АТО, являється учасником боєвих дій.

Щодо обставин справи зазначив, що 04.12.2015р. біля 01:30-02:00 години він йшов з адміністрації Одеської укзалізниці в сторону автовокзалу по вул. В. Арнаутська в м. Одесі, ніс в руках барсетку та пакет з продуктами. Раптово до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_4 та запитав з якого він району. Потерпілий відповів, що він з Приморського району м. Одеси, однак ОСОБА_4 відповів: «Ні» та потягнув ОСОБА_8 за рукав куртки. Після чого потерпілий відчув удар в область голови та втратив свідомість. Отямився вже знаходячись на асфальті. Підвівшись, потерпілий ОСОБА_18 виявив в себе рану в області голови та відстутність своїх речей, а саме куртки та барсетки. Рубашка та піджак потерпілого були в крові. Нападаючих на нього чоловіків на місці пригоди також не було. ОСОБА_8 із свого мобільного намагався дозвонитись на інший свій мобільний телефон, який знаходився у викраденій куртці, однак слухавку ніхто не піднімав. Після чого ОСОБА_8 намагався зупинити будь-який автомобіль, однак йому це не вдалось. Через деякий час до нього підїхали працівники поліції та на службовому транспорті відвезли його на місце затримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , де він їх упізнав як осіб, які вчинили стосовно нього злочин. Які пояснення надавали затримані особи, потерпілий ОСОБА_8 не чув, так як знаходився в автомобілі патрульної служби. До момента вчинення відносно нього вказаного злочину, потерпілий ОСОБА_8 обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_10 не бачив та не знав.

Як зазначив потерпілий ОСОБА_8 , після подання ним заяви, працівники поліції доставили його до автовокзала, звідки він уїхав за місцем свого мешкання, а саме у м. Миколаїв. Приїхавши додому, ОСОБА_8 звернувся до БСМП, де йому була надана перша медична допомога та виявлені наступні травми: струс головного мозку, рана голови, вивих руки, розбита бров, психологічна травма. На роботу він вийшов через 2 тижні, так як знаходився на стаціонарному лікуванні у Воєнному шпиталі м. Миколаєва, де приймав крапельниці, уколи, здавав аналізи.

Як уточнив потерпілий ОСОБА_8 , дорогу до автовокзалу він знав дуже добре, тому будь якої необхідності питати напрямок до вокзалу у нього не було. Знаходячись на роботі в день вчинення відносно нього злочину, він випив приблизно 100-150 гр. коньяку, почував себе нормально, знаходився в адекватному стані.

Відповідаючи на запитання учасників процесу, ОСОБА_8 наполягав на тому, що ОСОБА_4 дійсно та особа, яка перша підійшла до нього із розмовою та потягнула його за рукав куртки. Свідомість потерпілий ОСОБА_18 втратив від удару в область своєї голови.

Крім того, за клопотанням захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,- адвоката ОСОБА_7 судом було оголошено показання надані потерпілим 06.12.2015р. в ході досудового розслідування. Відповідно до вказаних показань, вбачається, що 05.12.2015р. біля 01:30 години ОСОБА_8 проходив по вул. Великій Арнаутській в м. Одесі в напрамку центрального автовокзалу м. Одеси. До нього підійшли два невідомих чоловіки, один з яких схопив його за рукав куртки та почав тягнути вниз до землі, в той же час інший нападаючий «навіс» на спині ОСОБА_8 та наніс удар йому по голові, від якого потерпілий впав головою вниз та отримав тілесні ушкодження. Після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_19 почали стягувати з потерпілого його куртку, а також сумку, яка висіла на руці ОСОБА_8 . Забравши речі потерпілого, обвинувачений ОСОБА_4 та ОСОБА_19 зникли з місця вчинення злочину. Після чого ОСОБА_17 почав галасувати, а через деякий час до нього під`їхав черговий автомобіль під супроводом працівників поліції, які відвезли його до місця затримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , у яких знаходились речі ОСОБА_8 .

В судовому засіданні від 01.06.2016 року потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що він не пам`ятає, у зв`язку з чим він надавав в ході досудового розслідування показання, які суперечать дійсності та свідченням, наданих ним в судовому засіданні 01.06.2016р. Як зазначив, потерпілий ОСОБА_8 , під час надання 06.12.2015р. свідчень, він, можливо, знаходився в шоковому стані та не міг правильно аналізувати обставини справи.

Як уточнив та зазначив потерпілий ОСОБА_8 , надані ним в судовому засіданні показання від 01.06.2016р. є правильними та такими, що відповідають дійсності.

Цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної шкоди в сумі 10 000 гривень за послуги надання допомоги адвоката та моральної шкоди в сумі 50 000 гривень у зв`язку із отриманням ним стрессу, після якого він боїться ходити по вулицям м. Одеси,- підтримав в повному обсязі. Крім того, як пояснив потерпілий, 60 000 гривень йому потрібно для проходження реабілітації в санаторії, так як він після отриманого стресу багато нервує та може бути не уважним на роботі. Вказану суму шкоди він обгрунтував європейськими та американськими стандартами.

Однак, допитаний 08.12.2016р. потерпілий ОСОБА_8 знов змінив свої свідчення, зазначивши, що він не може точно вказати на той факт, що саме ОСОБА_4 тягнув його за рукав куртки. Однак зазначив, що саме ОСОБА_4 почав з ним бесіду, спитавши, з якого району ОСОБА_8 . Також ОСОБА_8 підтвердив той факт, що втрачав свідомість, однак у зв`язку з чим він знепритомнів, потерпілий ОСОБА_8 пояснити не міг, пояснюючи, що він не пам`ятає чи було йому нанесено удар в область голови, як він повідомляв суду під час допиту у судовому засіданні 01.06.2016р. Кров на його обличчі та розбита брова, можливо утворились від падіння, причини якого він пояснити не може.

ОСОБА_4 та ОСОБА_10 не погрожували йому насильством. Розташування ОСОБА_10 потерпілий ОСОБА_8 взагалі не бачив, можливо він стояв позаду ОСОБА_8 .

Як зазначив потерпілий ОСОБА_8 , медичну експертизу він проходив за вказівкою слідчого, з метою встановлення причин отримання тілесних ушкоджень.

Відповідаючи на запитання суду та учасників процесу, щодо уточнення факту отримання тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що удар в область голови, можливо, все ж таки був.

Як уточнив представник потерпілого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_8 в ході проходження боєвих дій отримав контузію, у звязку з чим погано пам`ятає обставини справи. Матеріалів, які б свідчили, про отримання контузії потерпілим ОСОБА_8 та його представником суду надано не було.

Відповідно до письмової промови потерпілого ОСОБА_8 , останнній зазначив, що обвинувачений ОСОБА_4 відшкодував потерпілому суму матеріальної та моральної шкоди, у звязку з чим, ОСОБА_8 не має до обвинуваченого ОСОБА_4 будь-яких претензій. Як зауважив ОСОБА_8 у своїй промові, під час вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_10 злочину, ОСОБА_8 не відчував стосовно себе погрози застосування насильства, а тому просив не призначати обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, пов`язане з позбавленням волі;

- допитаний в якості свідка ОСОБА_20 пояснив, що працює інспектором патрульної служби, рота №3, батальон №3, департаменту патрульної поліції в м. Одеса. В грудні 2015р. він та його напарник здійснювали чергування на автомобілі патрульної служби. Знаходячись біля вул. Тираспольська в м. Одесі, працівники поліції побачили двох чоловіків, які бігли по вказаній вулиці, тримаючи в руках якісь речі. В руках у одного чоловіка ( ОСОБА_10 ) знаходилась кожана зимова куртка, у той час як на ньому вже була вдіта інша куртка, а у обвинуваченого ОСОБА_4 в руках знаходились пакети та сумка. Вказані особи були зупинені свідком ОСОБА_20 та його напарником для зясування обставин. Вказані особи, дуже нервували. Як зазначив перший чоловік, обидві куртки належать йому, так як він змінив місце мешкання та переносить свої речі. В період з`ясування обставин, працівниками поліції було отримано повідомлення, що у парковій зоні знаходиться чоловік з тілесними ушкодженнями в області голови. Через деякий час до свідка ОСОБА_20 та його напарника, підїхав командир роти на своєму службовому транспорті, в якому знаходився потерпілий ОСОБА_18 . Потерпілий, на якому були тілесні ушкодження в області голови, вийшовши з машини, одразу вказав на ОСОБА_4 та ОСОБА_10 як осіб, які вчинили стосовно нього злочин. Як зазначив потерпілий, у той вечір він відпочивав із своїм другом, після чого направився в сторону автостанції. В парку на нього напали вказані чоловіки, нанесли йому телесні ушкодження та вкрали його особисті речі, при цьому потерпілий вказав на речі, які були виявлені у затриманих осіб. В обгрунтування своїх слів, потерпілий вказав, що в куртці знаходяться документи на його ім`я. Вказаний факт був підтверджений шляхом огляду речей. Після зазначеного ОСОБА_4 та ОСОБА_10 були затримані та доставлені до Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. Особисто свідок ОСОБА_20 доставляв до райвідділу обвинуваченого ОСОБА_4 . При затриманні особи, що вчинили злочин, не здійснювали опір. На момент затримання та доставки до РВ, видимих тілесних ушкоджень на обвинувачених ОСОБА_4 та Татареску не було.

Як зазначив свідок ОСОБА_20 , він не чув, що затримані хотіли повернути викрадені речі потерпілому, при затриманні вони вказували на той факт, що вказані речі належать їм особисто;

- допитаний в якості свідка ОСОБА_21 пояснив, що працює інспектором патрульної служби, рота №3, батальон №3, департаменту патрульної поліції в м. Одеса. В судовому засіданні впізнав обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_8 .

В грудні 2015р. він та його напарник здійснювали чергування на автомобілі патрульної служби. Їхавши з вулиці Колонтаївській в м. Одесі, біля вул. Тираспольська в м. Одесі, працівники поліції побачили двох чоловіків, які тримали в руках якісь речі. В руках у одного чоловіка знаходилась кожана зимова куртка, у той час як на ньому вже була вдягнена інша зимова куртка, а у іншого в руках знаходилась сумка. Вказані особи були зупинені свідком ОСОБА_21 та його напарником для з`ясування обставин. Вказані особи повідомили, що йдуть від племінниці додому. Звідки в них речі, затримані пояснити не змогли. Свідок ОСОБА_21 та його напарник перевірили у чергового ВП про відсутність відомостей про вчинені грабежі на території їх району. Однак, через деякий час, неподалік від їх чергового автомобілю патрульної служби, зупинився невідомий чоловік, який повідомив, що на вул. Разумовській в м. Одесі йде чоловік з тілесними ушкодженнями в області голови. В подальшому інший екіпаж знайшов потерпілого ОСОБА_8 та привіз на місце затримання обвинуваченого ОСОБА_4 та іншого чоловіка. Потерпілий, на якому були тілесні ушкодження в області обличчя, та на одежі та обличчі була кров, вийшовши з машини, одразу вказав на ОСОБА_4 та ОСОБА_10 як на осіб, які вчинили стосовно нього злочин. Після чого на затриманих чоловіків були надіти кайдани та їх було доставлено до Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області. Потерпілого ОСОБА_8 та затриманих осіб було доставлено до ВП на трьох автомобілях.

Як уточнив свідок ОСОБА_21 , потерпілий ОСОБА_8 знаходився в стані алкогольного спяніння, однак останній міг самостійно стояти, йти, чудово розумів, що відбувається навколо нього. У зв`язку з тим, що потерпілий ОСОБА_8 дуже поспішав на рейсовий автобус, після надання заяви, останній був доставлений працівниками поліції до автовокзала.

Як зазначив свідок ОСОБА_21 , він не памятає, щоб працівники поліції викликали лікаря для надання медичної допомоги потерпілому ОСОБА_8 ;

- Допитаний в якості свідка ОСОБА_22 пояснив, що працює лікарем судово медичних експертиз відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз. Щодо обставин справи зазначив, що 10.12.2015р. потерпілий ОСОБА_8 звернувся для огляду. Огляд потерпілого ОСОБА_8 проводив особисто ОСОБА_22 . Потерпілий з`явився до бюро із стаціонару для проходження судово-медичного обстаження, так як через проміжок часу тілесні ушкодження можуть зникнути. ОСОБА_8 самостійно зявився до бюро з постановою слідчого про необхідність проведення СМЕ. До експертної установи слідчим не були надані медичні документи з воєного шпиталю з м. Миколаєва, де проходив лікування потерпілий ОСОБА_8 . Висновок експертизи надано відповідно до отриманих даних під час огляду потерпілого ОСОБА_8 , постанови слідчого та довідки з медичної установи м. Миколаїва про надання першої медичної допомоги потерпілому ОСОБА_8 .

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, його провина підтверджується наступними доказами, дослідженими судом під час судового розгляду:

-висновком експерта №3024 від 06.01.2016р., відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлені наступні тілесні ушкодження: забійна рана лівої набрівної дуги, садно лобної ділянки зліва із переходом на скроневу та виличну ділянки, синець правого передпліччя з переходом на долонну поверхню кисті, садна ділянок обох колінних суглобів.

Зазначені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразились.

Виходячи з локалізації та кількості тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_8 , мало місце не менш, як чотири травматичні дії, встановити послідовність їх заподіяння неможливо.

Виходячи з локалізації ушкоджень, ОСОБА_8 був повернутий передньою поверхнею тулуба по відношенню до напрямку дії травмуючи предметів. Поза, а також взаємне розташування потерпілого та нападника в цей момент могли бути різними. Дані ушкодження утворилися незадовго до звернення ОСОБА_8 у спеціалізований лікувальний заклад (Миколаївський міський травматологічний пункт), і, таким чином, могли бути заподіяні в ніч з 04.12.2015 на 05.12.2015р.

Забійна рана лівої надбрівної дуги та садно лобної ділянки зліва із переходом на скроневу та виличну ділянки, самі по собі, не були небезпечними для життя, а викликають розлад здоров`я понад 6 днів, але не більше трьох тижнів, і за цим критерієм згідно п.п.2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Також вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, підтверджується слідчуючими письмовими доказами, дослідженими під час судового розгляду обвинувального акту:

-постановою слідчого слідчого відділу Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеські області від 09.12.2015р. про призначення судово-медичної експертизи;

-рапортом інспектора патрульної служби МВС 3 роти 3 батальону ОСОБА_21 про те, що 05.12.2015р., знаходячись в квадраті патрулювання, навпроти будинку №37 по вул.. Тираспольська, екіпажем 0301 помічено двох осіб у верхньому одязі, котрі несли в руках куртку. Їх було затримано, що це за куртка, відповіді не було. Пізніше було виявлено, що вказаними особами вчинено грабіж на вул. Велика Арнаутська, 102. ОСОБА_4 та ОСОБА_10 було затримано та доставлено до Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП В Одеській області. Під час виконання службового завдання було застосовано кайданки;

-рапортом ДПС 3 роти 3 батальону ОСОБА_21 про той факт, що 05.12.2015р. біля 01.50 години, співробітники екіпажу патрульної поліції, заходячись на патрулюванні по вул.Тираспольська, 37, помітили двох осіб, які бігли, тримаючи в руках куртку, пакет та сумку. Як пізніше виявилося, це були ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , останній був у верхньому одязі та тримав в руках кожану куртку, а ОСОБА_4 тримав в руках сумку зеленого кольору та пакет з продуктами. Їх було зупинено та опитано, але звідки в них куртка, поліцейські відповіді не отримали. Після цього було отримано повідомлення-звернення від громадянина, що на вул. Разумовський в м. Одесі знаходиться чоловік, на якому наявні тілесні ушкодження. За виїздом на місце вчинення злочину екіпажем №351 у складі 3 працівників поліції виявлено потерпілого ОСОБА_8 , стосовно до якого вчинено грабіж на вул. В. Арнаутській в м. Одесі. При доставці потерпілого ОСОБА_8 на місце затримання ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , потерпілий впізнав правопорушників, після чого стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_10 застосували кайдани та їх доставили до Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.01.2016р. відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що саме ОСОБА_19 заволодів його барсеткою камуфляжного кольору;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.01.2016р., відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що саме ОСОБА_4 наніс йому удар в область голови і заволодів його курткою;

-протоколом огляду від 05.12.2015р. поліетиленового пакету біло-синього кольору, який був добровільно виданий ОСОБА_8 . При відкритті пакету, в ньому виявлено: куртку чоловічу чорного кольору, паспорт громадянина України на імя ОСОБА_8 , посвідчення співробітника Одеської залізниці на ім`я ОСОБА_8 , сумку комуфльованого кольору, прямокутної форми розміром 35х 15см., мобільний телефон «I-Phone-3S» в корпусі чорного кольору. При відкритті телефону в ньому виявлена картка мобільного оператора «Київстар»;

-постановою про визнання і приєднання до матеріалів провадження речових доказів, а саме: куртки чоловічої чорного кольору, паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , посвідчення співробітника Одеської залізниці на імя ОСОБА_8 , мобільний телефон «I-Phone-3S» в корпусі чорного кольору, сумка комуфльованого кольору. Речові докази видано під розписку потерпілому ОСОБА_8 ;

-наказом про надання ОСОБА_8 відпустки у наступні дати: 06.01.2016р.; з 28.01.2016 по 29.01.2016р.; 03.02.2016р.; з 25.02.2016 по 26.02.2016 р.; 02.03.2016р.; 12.03.2016р., 15.03.2016р., 18.03.2016р.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні, викладені вище докази вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України, суд, керуючись законом, оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Суб`єктами права власності є фізичні особи (громадяни України, іноземці, особи без громадянства), юридичні особи (господарські товариства, професійні спілки, громадські, релігійні об`єднання тощо), держава. Їх рівність перед законом і забезпечення захисту їхніх прав державою закріплено у ст. 13 Конституції.

Право власності в Україні охороняється законом. Зокрема, у розд. VI Кримінального кодексу України встановлено, які саме суспільно небезпечні діяння проти власності є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Родовим об`єктом злочинів, передбачених розд. VI Особливої частини КК, є право власності, зміст якого становлять володіння, користування і розпорядження своїм майном. Об`єктами злочинів, які вчиняються з використанням насильства або погрозою його застосування (насильницький грабіж, розбій, вимагання, погроза знищення майна), є також життя, здоров`я, психічна або фізична недоторканність людини.

Предметом злочинів проти власності є, як правило, майно, яке має вартість, ціну і перебуває у чужій для винної особи власності. Предметом таких злочинів також можуть бути гроші, цінні папери, документи, які є еквівалентом вартості, та документи, які засвідчують право певної особи на майно.

Пленум Верховного Суду України у Постанові від 06 листопада 2009 р. N 10 "Про судову практику в справах про злочини проти власності" надав судам роз`яснення з питань застосування законодавства при розгляді справ цієї категорії, відповідно до якого вбачається, що розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або
з погрозою застосування такого насильства.
Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.
Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.
Небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.
Аналізуючи показання обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_10 (провадження стосовно якого закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст 284 КПК України) потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_16 , вивчивши матеріали кримінального провадження, письмові докази, суд приходить до висновку, що доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника про те, що обвинувачений не вчиняв незаконні дії, передбачені ч. 2 ст 187 КК України, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду у кримінальному провадженні та спростовуються наступними доказами.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_8 від 01.06.2016р., який зазначив, що саме ОСОБА_4 став ініціатором конфлікту, саме ОСОБА_4 потягнув ОСОБА_8 за рукав куртки, після чого потерпілий відчув удар в область голови та втратив свідомість. Отямився ОСОБА_8 вже знаходячись на асфальті, підвівшись виявив рану в області голови та відстутність своїх речей, а саме куртки та барсетки. Рубашка та піджак потерпілого були в крові. Нападаючих на нього чоловіків на місці пригоди також не було. Пізніше викрадені речі ним були опізнані під час затримання обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_10 .
На дійсності вказаних свідчень потерпілий в судовому засіданні наполягав, поясняючи, що показання, надані в ході досудового розслідування про той факт, що тілесні ушкодження ним були отримані у зв`язку з падінням на землю, дані ним в шоковому стані, що призвело до неправильного аналізу подій від 05.12.2016р.
Суд критично відноситься до показань потерпілого ОСОБА_8 , наданих ним через один рік посля вчинення стосовно нього злочину, а саме 08.12.2016р. та отримання від обвинуваченого ОСОБА_4 відшкодування моральної та матеріальної шкоди в повному обсязі щодо неможливості ОСОБА_8 : 1) конкретизувати особу, яка його потягнула за рукав куртки; 2) підтвердити чи спростувати факт нанесення йому 05.12.2015р. будь-якою особою, у тому числі обвинуваченим ОСОБА_4 , або ОСОБА_10 тілесних ушкоджень в область голови; 3) вказати причини втрати ним свідомості 05.12.2016р., та вважає, що потерпілий ОСОБА_8 не може зазначити вказані факти у зв`язку із тривалим строком з дати вчинення стосовно нього злочину.
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_4 також підтверджується показаннями ОСОБА_10 (провадження стосовно якого закрито на підставі п.5 ч. 1 ст. 284 КПК України), який в судовому засіданні 17.05.2016р. повідомив, що саме ОСОБА_4 сперечався з потерпілим ОСОБА_8 , після чого схватив ОСОБА_8 за рукав куртки та, тримаючи його в такому стані, зі словами: «Біжи», кинув в сторону ОСОБА_10 сумку потерпілого ОСОБА_8 . Після чого, через деякий час, ОСОБА_4 наздогнав ОСОБА_10 , тримаючи вже в руках куртку потерпілого ОСОБА_8 .
Невизнання вказаного факту обвинуваченим ОСОБА_4 та зазначення ОСОБА_4 , що ініціатором незаконних дій стосовно потерпілого ОСОБА_8 був саме ОСОБА_10 і що ОСОБА_10 взяв з землі та викрав сумку потерпілого ОСОБА_8 , у той час коли ОСОБА_4 штовхав потерпілого, суд розцінює, як спробу обвинуваченого ОСОБА_4 покласти провину за вчиненя стосовно ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, на ОСОБА_10 (провадження стосовно якого 01.06.2016р. закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 187 КК України).
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується показаннями інспекторів патрульної служби роти №3, батальону №3, департаменту патрульної поліції в м. Одеса ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , допитаних в судовому засідані в якості свідків. Так, в ході допиту вказаних осіб, підтверджено той факт, що 05.12. 2015р., біля 02.00 години, ними були затримані обвинувачений ОСОБА_4 , в руках якого знаходилась сумка потерпілого ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , який тримав при собі куртку потерпілого. Обставини щодо наявності у них вказаних речей, затримані особи вказати не змогли. Після прибуття на місце затримання обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_10 потерпілим ОСОБА_8 були опізнані особи, які нанесли йому тілесні ушкодження та викрали речі. Належність виявлених у ОСОБА_4 та ОСОБА_10 речей потерпілому були перевірені працівниками поліції, шляхом огляду документів у викраденій куртці потерпілого та мобільного телефону ОСОБА_8 . Крім того, як зазначили свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_20 під час доставки потепілого ОСОБА_8 на місце затримання ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , на потерпілому були очевидні тілесні ушкодження в області голови, про що також свідчила кров на обличчі ОСОБА_8 та його одежі.
Крім того, суд критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_4 щодо відсутності у нього умислу на вчинення стосовно потерпілого ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме щодо незаконного заволодіння майном ОСОБА_8 .
Так, відповідно до ст. 187 КК України суб`єктивна строна розбою характеризується прямим умислом. Винний усвідомлює, що він протиправно із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, обертає майно на свою або іншої особи користь і бажає цього. Обовязковим є мета збагачення за рахунок заволодіння чужим майном і корисливі спонукання (мотив).
Так, відповідно до аналізу показань обвинуваченого ОСОБА_4 , а також ОСОБА_10 (провадження стосовно закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КК України), потерпілого ОСОБА_8 вбачається, що саме обвинувачений ОСОБА_4 тримав та тягнув потерпілого ОСОБА_8 за рукав його куртки, після чого, як зазначає ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_8 впав на землю, а ОСОБА_4 , заволодівши курткою потерпілого, зник з місця вчинення злочину.
Таким чином, вбачається, що ОСОБА_4 міг та усвідомлював, що тримаючи потерпілого ОСОБА_8 за рукав куртки та штовхаючи останнього, він, подавляючи дії та волю потерпілого ОСОБА_8 протиправно застосував насильство стосовно потерпілого ОСОБА_8 . Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 , будучи повнолітньою, дорослою і психічно здоровою людиною, розумів, які небезпечні для життя чи здоров`я наслідки можуть настати для потерпілого в результаті штовхання людини з застосуванням сили або внаслідок падіння потерпілого на асфальтоване покриття дороги. Таким чином, аналізуючи вказані дії ОСОБА_4 , суд вбачає, що обвинувачений діяв осмислено, виважено, передбачаючи та усвідомлюючи наслідки своїх незаконних дій.
Крім того, суд критично ставиться до показань ОСОБА_4 щодо відсутності умислу у ОСОБА_4 на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 , пояснюючи, що куртку обвинуваченого він забрав з місця вчинення злочину не навмисно, а внаслідок розгубленості та страху, зазначивши при цьому, що потерпілий їх наздоганяв та просив (вимагав) повернути належне йому майно. Суд прийшов до вказаного висновку з урахуванням того, що нападники, серед яких був обвинувачений ОСОБА_4 , мали фізичну та чисельну перевагу над потерпілим ОСОБА_8 . Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 надавав звіт своїм діям та розумів, що майно, яке знаходилось у нього в руках, не належало йому, однак, не зважаючи на прохання потерпілого повернути належне йому майно, обвинувачений ОСОБА_4 не тільки не повернув його потерпілому ОСОБА_8 , а навіть не здійснив дії, щодо позбуття майна потерпілого ОСОБА_8 у разі дійсної відсутності умислу на заволодіння майном потерпілого.
Крім того, суд критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_4 щодо обставин заволодіння ОСОБА_10 сумкою потерпілого ОСОБА_8 . Так, відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що сумка потерпілого знаходилась на землі, після чого ОСОБА_11 бачив, що ОСОБА_10 , піднявши сумку потерпілого, зник з місця вчинення злочину. Таким чином, обвинуваченим ОСОБА_4 не зазначено, яким чином він міг фізично, заздалегідь не маючи умислу на викрадення майна потерпілого ОСОБА_8 , одночасно з`ясовувати стосунки з ОСОБА_23 , штовхати потерпілого, контролювати місце знаходження сумки ОСОБА_8 , яка начебто впала з плеча потерпілого, бачити момент викрадення ОСОБА_10 сумки ОСОБА_17 , який знаходився приблизно на відстані 1 метру від ОСОБА_4 , а також заздалегідь знати напрямок втечі ОСОБА_10 , якого він в подальшому наздогнав.
Крім того, відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_4 , вбачається, що він, «не навмисно», заволодівши курткою потерпілого ОСОБА_23 , у той час як ОСОБА_10 викрав сумку потерпілого, невдовзі був затриманий працівниками поліції. Однак, відповідно до показань свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , вбачається, що при затриманні 05.12.2015р., обвинувачених на вул. Тираспольській в м. Одесі, у ОСОБА_4 в руках знаходилась сумка потерпілого ОСОБА_8 , а у ОСОБА_10 знаходилась куртка потерпілого. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , покинувши місце вчинення злочину та розуміючи належність викраденого майна потерпілому ОСОБА_24 розпоряджався ним на свій розсуд, а саме призвів обмін з майном, викраденим ОСОБА_10 . Факт обміну викраденого майна потерпілого ОСОБА_23 обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив в ході судового засідання
Крім того, той факт, що після вчинення злочину стосовно потерпілого ОСОБА_23 , обвинувачений ОСОБА_4 та ОСОБА_10 побігли в сторону вул. Старопортофранківській в м. Одесі, а після звернули на вул. Тираспольська в м.Одесі, яка знаходиться в іншому боці від місця мешкання ОСОБА_10 або сестер та племінниці ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 ), свідчить про той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 разом з ОСОБА_10 навмисно намагались здійснити усі дії, щодо зникнення з місця вчинення злочину у невідомому потерпілому напрямку та бажали обернути майно потерпілого ОСОБА_8 на свою користь.
Крім того, суд критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_4 щодо обставин його знаходження 05.12.2015р. за місцем вчинення злочину, за адресою: АДРЕСА_6 . Так, при наданні суду 17.05.2016р., 29.11.2016р. показань, обвинувачений постійно змінював підстави його знаходження та маршрут руху 05.12.2015р. біля 01:3002:30 години за вказаною адресою. Вказані показання ОСОБА_4 в своїй більшості спростовуються фактичним обставинами справи та показаннями свідка ОСОБА_12 .
Так, відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_4 наданих в судовому засіданні 17.05.2016р., вбачається, що він 03.12.2016р. разом з ОСОБА_10 біля 01:30 години, йшли від сестри по вул. Разумовській в м. Одесі додому на АДРЕСА_3 . По дорозі вони зустріли потерпілого ОСОБА_8 , який йшов їм назустріч. Вказані показання різняться з показаннями свідка ОСОБА_12 , яка повідомила, що вона спільно з обвинуваченим ОСОБА_4 та її чоловіком ОСОБА_10 повернулись за місцем їх мешкання, а саме в буд. АДРЕСА_2 і тільки після цього ОСОБА_4 та ОСОБА_10 пішли з вказаної адреси по яблука.
Допитаний в суді 29.11.2015р. обвинувачений ОСОБА_4 зазначив вже нові обставини щодо свого знаходження на місці вчинення злочину, пояснюючи, що 05.12.2015р. він разом з ОСОБА_10 йшли до племінниці по вул. В. Арнаутська на вул. Разумовську, 15 в м. Одесі. Назустріч їм йшов потерпілий ОСОБА_8 . В данному випадку не відповідає дійсності напрямок розташування потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , тобто як і у попередньому випадку ОСОБА_8 мав йти в одному напрямку руху з обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , а не назустріч вказаним особам. Напрямок потерпілого ОСОБА_8 05.12.2015р. по вул. В. Арнаутська встановлено на протязі судового слідства , що не оскаржувалось сторонами кримінального провадження.
Крім того, є непослідовними показання ОСОБА_4 щодо обставин отримання потерпілим тілесних ушкоджень та факту падіння ОСОБА_8 , під час конфлікту. Так, допитаний 17.05.2016р. в якості обвинуваченого ОСОБА_4 пояснив, що спочатку він штовхнув в плече потерпілого, від чого останній впав на землю. Після чого ОСОБА_8 встав з землі та напав на ОСОБА_4 , на що останній схватив ОСОБА_8 за куртку. Потерпілий, звільняючись від захвату ОСОБА_4 , зняв свою куртку через верх, тобто через свою голову, у звязку з чим вона залишилась в руках ОСОБА_4 . Після чого, ОСОБА_4 розгубившись тримаючи куртку потерпілого побіг за ОСОБА_10 . Як зазначив ОСОБА_4 у потерпілого ОСОБА_8 була розбита брова, як він вважає, вказані тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_8 отримав під час падіння на землю. В судовому засіданні 14.07.2016р. обвинувачений ОСОБА_4 підтримав свої свідчення дані в ході досудового розслідування, щодо факту отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_8 , а саме зазначив, що ОСОБА_4 потягнув його за рукав куртки від чого останній впав на землю та розбив брову. В судовому засіданні 29.11.2016р. ОСОБА_4 зазначив, що 05.12.2015р. потянув ОСОБА_8 , однак останній знов підійшов до ОСОБА_4 для з`ясування обставин, на що ОСОБА_4 взяв потерпілого ОСОБА_8 за куртку та потягнув її в свою сторону, у зв`язку з чим куртка потерпілого ОСОБА_8 залишилась в руках ОСОБА_4 , після чого ОСОБА_8 впав та вдарився головою об землю.

Суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 не було попередньої змови на вчинення розбою.
Так, відповідно до ст. 28 КК України, злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення.
Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди щодо його вчинення до момента виконання його об`єктивної сторони. Домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбуватися у будь-якій формі усній, за допомогою конкретних дій тощо.
Відповідно то п. 24 Постанови Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності", учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, із спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину.
Так, на спільність дій обвинувачених, а відповідно на вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, вказують показання потерпілого, надані 17.05.2016р. про обставини нападу, а також встановлені дані щодо участі обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_10 у спільному викраденні майна потерпілого, а також показаннями працівників поліції ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , допитаних в якості свідків щодо факту затримання 05.12.2012 р. обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_16 , в яких у кожного в руках знаходились викрадені речі потерпілого ОСОБА_8 . При цьому, затримані особи, стверджували, що речі належали їм.

Суд вважає, що суперечності щодо стану алкогольного сп`яніння потерпілого ОСОБА_8 в показаннях потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_20 не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.2 ст.187 КК України, а тому не є предметом доказування в кримінальному провадженні.
Крім того, суд критично відноситься до тверджень стосрони захисту про той факт, що в ході судового розгляду жоден свідок не зміг підтвердити обставини вчиненного ОСОБА_4 злочину. Так, відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_4 , ОСОБА_10 (провадження стосовно якого закрито на підставі п.5 ч. 1 ст. 284 КПК України), потерпілого ОСОБА_8 05.12.2015р. вбачається, що інших осіб під час конфлікту між ними не було. Таким чином, свідки допитані в ході судових засідань, не були очевидцями на місці вчинення злочину стосовно потерпілого ОСОБА_23 , у зв`язку з чим у своїх свідченнях не надавали суду показання щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 злочину.
Крім того, ствердження захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,- адвоката ОСОБА_7 про той факт, що фактично досудове розслідування кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 здійснювалось не уповноваженою особою, у зв`язку з тим, що під час досудового розслідування прокурором такого допустимого процесуального документу, як доручення слідчому на проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні не оголошувалось, суду для його приєднання до матеріалів судової справи не надавалось та стороні захисту під час виконання вимог ст. 290 КПК України не відкривалось, - не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду обвинувальног акту.
Так, відповідно до ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Якщо відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені прокурором, він зобов`язаний невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.
Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №0011555, відомості про злочин до ЄРДР за №0011555 від 06 грудня 2015 року були внесені слідчим Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. У такому випадку, відповідно до ст. 214 КПК України, слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування визначено керівником органу досудового розслідування, про що свідчать відомості про наявність доручення начальника Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області про проведення досудового розслідування. Відомості про ознайомлення з вказаним процесуальним документом обвинуваченим ОСОБА_4 містяться в реєстрі матеріалів досудового розслідування.
На підставі викладеного, нормами діючого законодавства, не передбачено винесення прокурором процесуального документу, у вигляді «доручення слідчому на проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні», відомості до ЄРДР у якому, внесені органами Національної поліції.
Крім того, відповідно до ст. 358 КПК України, протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження.
Таким чином, у разі необхідності обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник мали право під час судового розгляду звернутись до суду із клопотанням про оголошення документів, долучених до матеріалів кримінального провадження, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, у тому числі,- «доручення начальника Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області про проведення досудового розслідування», однак вказаними особами зазначені дії здійснені не були. Заперечень щодо закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, без оголошення вказаного процесуального документу від учасників процесу, на адресу до суду не надходило.
Крім того, суд критично відноситься до доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_4 щодо порушення слідчим прав ОСОБА_4 під час призначення судово медичної експертизи, розцінюючи її як голослівні, у зв`язку з тим, що захисником не зазначено обставин їх порушення. Крім того, захисником не зазначено, які саме запитання слідчим не були з`ясовані під час призначення експертизи та формулювання висновку судово-медичної експертизи.
Згідно ст. 332 КПК України суд під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 КПК України, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.
Однак обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник до суду з відповідним клопотанням під час судового розгляду обвинувальног акту,- не звертались.
Крім того, доводи захисника обвинуваченого про те, що експертом особисто отримано додаткові матеріали від заінтересованої в результатах експертизи особи,- є необґрунтованими та голослівними. Зазначені факти спростовуються змістом п. 4 резолютивної частни постанови слідчого від 09.12.2015р. про призначення судово-медичної експертизи, висновку експерта № 3014 від 06.01.2016р., показаннями потерпілого ОСОБА_8 та допитаного в якості свідка експерта ОСОБА_22 .
На підставі викладеного, доводи сторони захисту про той факт, що судово-медична експертиза №3034 була призначена не уповноваженим слідчим, з порушенням права обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_10 на захист, без дотримання процедури доступу до документів, які містять охоронювану законом таємницю, а також внаслідок особистого отримання експертом додаткових матеріалів від заінтересованої в результатах експертизи особи,- не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 за вчинення ним злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.
Крім того, відповідно до ст. 358 КПК України, якщо долучений до матеріалів кримінального провадження або наданий суду особою, яка бере участь у кримінальному провадженні, для ознайомлення документ викликає сумнів у його достовірності, учасники судового провадження мають право просити суд виключити його з числа доказів і вирішувати справу на підставі інших доказів або призначити відповідну експертизу цього документа.
Однак обвинувачений ОСОБА_4 , або його захисник під час судового розгляду обвинувального акту, тобто до закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, не просили суд виключити будь-які документи з числа доказів.
Таким чином, суд приходить до висновку, що, незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині, передбаеному ст.187 ч.2 КК України, його вина була повністю встановлена ??в ході судового розгляду обвинувального акту наданими суду матеріалами, заслуханими показаннями потерпілого ОСОБА_18 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , дослідженими письмовими і речовими доказами, які суд, керуючись законом, оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Оцінюючи доводи обвинуваченого про те, що він не вчиняв вищевказаний злочин, суд розцінює їх як голослівні і неспроможні, що суперечать матеріалам кримінальної справи, свідченням потерпілого, свідків по справі, при цьому показання свідків і потерпілого узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, дослідженими судом, а невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому злочині, є спробою обвинуваченого пом`якшити свою долю і уникнути застосування до нього покарання за вчинений злочин.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 містять склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем мешкання, раніше не судимий.
Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить те, що обвинувачений відшкодував потерпілому моральну та матеріальну шкоду, спричинену злочином, відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого з боку потерпілого ОСОБА_25 , прохання потерпілого не призначати ОСОБА_11 суворе покарання у вигляді позбавлення волі, та те, що ОСОБА_4 виховує неповнолітню дитину.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ,- не встановлено.
Суд вважає, що з урахуванням даних про особу обвинувчаеного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, а також з урахвуванням кількох обставин, що помякшують покарання ОСОБА_4 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненного злочину, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_4 виховує малолітню дитину, відсутність з боку потерпілого ОСОБА_8 матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_4 , добровільне відшкодуванням ОСОБА_4 завданих вчиненним злочином збитків, прохання потрепілого не призначати обвинуваченому покарання у вигляді позбавдення волі, у сулу наявні підстави для застосування ст. 69 КК України та призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 187 КК України та для непризначення обвинуваченому ОСОБА_4 додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Цивільний позов по справі відсутній.
Судові витрати у кримінальному провадженні,- відсутні.
Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 366, 367, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України (в редакції 2012 року), суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців без конфіскації майна.
Запобіжний захід обраний стосовно ОСОБА_4 , у вигляді домашнього арешту, до набрання вироком законної сили, залишити без змін.
Після набрання вироком законної сили засудженого ОСОБА_4 направити для відбування покарання до установи виконання покарань.
Відповідно до ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з моменту факту затримання тобто з 05.12.2015р. по 23.12.2016 року.
Речові докази: куртку чоловічу чорного кольору, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , посвідчення співробітника Одеської залізниці на ім`я ОСОБА_8 , мобільний телефон «I-Phone-3S» в корпусі чорного кольору, сумка комуфльованого кольору, які видано під розписку потерпілому ОСОБА_8 - вважати повернутими за належністю.
Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Суддя Приморського районного суду
м. Одеси ОСОБА_1

03.03.2017