АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 197/1395/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/658/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 08 грудня 2016 року апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним провадженням №0000728 на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня, одруженого, не працюючого, раніше судимого:

- 26.08.1997 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області за ст.141 ч.2 КК України 1960 року до 3 років позбавлення волі, з застосуванням ст.46 КК України - іспитовим стром на 2 роки та штрафом 1000 грн.;

- 08.12.1999 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області за ст.ст.81 ч.3, 17 ч.2, 81 ч.3, 89 ч.1, 229-6 ч.1, 140 ч.2, 42, 43 КК України 1960 року, остаточно до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 09.02.2005 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області за ст.ст.185 ч.3, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 07.06.2011 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області за ст.ст.185 ч.3, 186 ч.2, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України до 6-ти років позбавлення волі;

- 11.11.2009 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області за ст.185 ч.3, 71 КК України до 3-х років 6 місяців позбавлення волі;

- 23.08.2012 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ст.ст.185 ч.2, 186 ч.2, 70 ч.1, 70 ч.4 до 6-ти років позбавлення волі, звільненого 27.05.2015 року за ухвалою Солонянського райсуду Дніпропетровської області від 19.05.2015 року на підставі ст.81 КК України умовно-достроково, на невідбутий строк - 3 місяці 27 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, який визнаний винним та засуджений:

- за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна.

Питання з речовими доказами вирішено.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2016 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2016 року скасувати та виправдати ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2016 року скасувати, а кримінальне провадження відносно нього направити на новий судовий розгляд.

Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2016 року ОСОБА_7 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України за наступних обставин.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, після звільнення 27.05.2015 року з місць позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк 3 місяці 27 днів, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний корисливий злочин, передбачений ст.187 ч.3 КК України.

28 вересня 2015 року ОСОБА_7 знаходився біля домоволодіння АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу.

В той же день, о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою вчинення розбійного нападу проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Після чого, шляхом вільного доступу, через незачинені двері проник всередину житлового будинку, який розташований за вищевказаною адресою та належить потерпілій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В цей час у будинку знаходилась потерпіла ОСОБА_9 , яка стала з`ясовувати у ОСОБА_7 , чому він без дозволу зайшов до її будинку та що йому потрібно. ОСОБА_7 , не реагуючи на зауваження потерпілої, з метою відшукання цінних речей, почав ходити по кімнаті будинку, а потерпіла ОСОБА_9 намагалась йому в цьому завадити. ОСОБА_7 з метою подолання опору потерпілої, застосовуючи фізичне насильство, небезпечне для здоров`я потерпілої, яка є особою похилого віку, 5-6 разів штовхав її в груди, від чого потерпіла ОСОБА_9 падала на ліжко та на підлогу у кімнаті. Після цього, потерпіла ОСОБА_9 декілька разів намагалась вийти з домоволодіння, але ОСОБА_7 кожний раз наздоганяв її, та застосовуючи фізичне насильство, щоб подавити волю потерпілої, скручуючи їй руки, затягував ОСОБА_9 до будинку. Останній раз, коли потерпіла ОСОБА_9 намагалася втекти, ОСОБА_7 наздогнав її при виході з будинку, та з метою подолання опору потерпілої, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для її здоров`я, скрутив їй руку, затягнув її назад до будинку, де в коридорі, припіднявши її, кинув на кахельну підлогу. Впавши на підлогу, потерпіла ОСОБА_9 відчула сильний біль у правому плечі, після чого перестала чинити опір, та через сильний біль більше з підлоги підвестися не змогла.

Подолавши фізичний опір потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_7 продовжив реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, та відкрито заволодів майном потерпілої, яке перебувало в будинку, а саме: з гаманця потерпілої забрав грошові кошти в сумі 42 гривні; забрав ранець чорного кольору з надписом «Daso rano» вартістю 333,00 грн., мобільний телефон білого кольору Fly DS107D вартістю 100 грн.; мобільний телефон сірого-блакитного кольору Nokia 3310, імеі НОМЕР_1 вартістю 100 грн.; мобільний телефон темно-синього кольору SamsungDuos, імеі НОМЕР_2 вартістю 100,00 грн.; нетбук чорного кольору MSIMS-N014 вартістю 700 грн.; ноутбук чорного кольору Lenovo 2842 вартістю 1375,00 грн.; зарядний пристрій від нетбука MSIMS-N014 вартістю 200,00 грн.; комп`ютерну мишку Cembird вартістю 33,00 грн.; три навушники CemixHP-620MV вартістю 300,00 грн.; зарядний пристрій від ноутбука Lenovo 2842 вартістю 94,00 грн.; ланцюжок сріблястого кольору з кулоном з зображенням Ісуса Христа, біжутерія, вартістю 20,00 грн.; кабель ЮСБІ вартістю 35,00 грн.; фумігатор Диск-1 вартістю 13,00 грн.; браслет сріблястого кольору вартістю 36 грн. 24коп., а всього ОСОБА_7 незаконно заволодів майном потерпілої на загальну суму 3481 грн. 24 коп.

Після чого, ОСОБА_7 з вищезазначеним майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди, на загальну суму 3481 грн.24 коп.

В результаті злочинних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи за №156 від 12.11.2015 року спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правої плечової кістки в ділянці хірургічної шийки, зі зміщенням уламків; розповсюдженої гематоми плечового поясу з права та правої молочної залози внаслідок перелому. Строк загоєння перелому плечової кістки перевищує 21день і за цією ознакою перелому, заподіяні потерпілій тілесні ушкодження належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.187 КК України, посилається на ті обставини, що своїми злочинними діями ОСОБА_7 не тільки зухвало увірвався у будинок потерпілої, яка є пенсіонеркою та особою похилого віку, а й незважаючи на її опір та прохання покинути домоволодіння, заволодів її майном, застосувавши до неї фізичне та психологічне насильство, як було встановлено судом першої інстанції. В результаті злочинних дій ОСОБА_7 потерпілій було завдано довготривалі фізичні страждання, якій в силу свого віку буде дуже тяжко відновити свій попередній стан здоров`я. Вказані обставини вчиненого злочину та спосіб його скоєння, поведінка обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження в суді свідчать про високий ступінь небезпечності злочинного діяння та визначають відношення ОСОБА_7 до загальноприйнятих моральних та людських цінностей. Про ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину говорить і поведінка останнього під час судового розгляду. Незважаючи на те, що допитані в судовому засіданні потерпіла та свідки вказали на ОСОБА_7 , як на особу, яка вчинила вказаний злочин, він свою вину не визнав та усіляким чином намагався уникнути покарання. Прокурор вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити більш суворе покарання, оскільки кримінальне правопорушення, яке він вчинив відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Крім того, ОСОБА_7 раніше шість разів судимий також за вчинення корисливих злочинів. Також, він не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , посилається на ті обставини, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, в протоколі огляду від 30 вересня 2015 року вказано, що в ході огляду у ОСОБА_7 були вилучені речі, викрадені у потерпілої ОСОБА_9 . В протоколі вказано, що вказана слідча дія проводилась в приміщенні Широківського РВ Дніпропетровської області в присутності понятих. Але, в ході судового засідання, онук потерпілої ОСОБА_9 пояснив, що вказані речі були вилучені за місцем мешкання обвинуваченого, без участі понятих. Крім того, як пояснили у суді свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , коли їх запросили брати участь в якості понятих при огляді, у кабінеті вже перебували речі і громадянин ОСОБА_7 тому захисник вважає, що мала місце фальсифікація протоколу огляду від 30 вересня 2015 року. Також, той факт, що ОСОБА_7 був доставлений в поліцію вже з речовими доказами підтвердили допитані в суді працівники поліції черговий ОСОБА_12 та слідчій ОСОБА_13 . Крім того, в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 30 вересня 2015 року вказано, що ця слідча дія проводилась в приміщенні Широківського РВ Дніпропетровської області, в присутності понятих. Але, в ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що впізнання проводилось у неї вдома і понятих в цей час не було. Але, в ході додаткового допиту, потерпіла змінила свої покази та пояснила, що впізнання проводилось в кабінеті слідчого та в присутності понятих. Захисник вважає, що до останніх пояснень потерпілої необхідно віднестися критично. Також, вважає, що мала місце фальсифікація протоколу пред`явлення особи для впізнання від 30 вересня 2015 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з урахуванням доповнень, обвинувачений ОСОБА_7 , посилається на ті обставини, що оскаржуваний ним вирок ухвалений з грубим порушенням законодавства України та його прав та інтересів. Факти, що викладені у вироку протирічать фактичним обставинам справи. Судове слідство проведено судом однобічно з обвинувальним нахилом. Під час судового слідства не були допитані свідки, покази яких мали значення для справи. Також, допит потерпілої проводився з грубим порушенням положень Кримінального процесуального кодексу України. З боку прокурора здійснювався вплив на свідків. Обвинувачений стверджує, що він ніякого злочину не скоював, у потерпілої жодних речей не забирав. В день, коли було скоєно злочин відносно потерпілої, до нього до дому прийшли працівники поліції, зняли зі стіни чорний рюкзак сина його співмешканки, затримали його та відвезли до Широківського РВ поліції. Там він спочатку сидів в кабінеті з дільничними, а потім його відвели до іншого кабінету, де вже сиділи поняті та на столі стояв чорний рюкзак, з якого слідчій почав доставати речі та обвинувачувати його в тому, що це він викрав їх у потерпілої ОСОБА_9 28 вересня 2015 року був складений протокол допиту потерпілої ОСОБА_9 . Згідно вказаного протоколу, її допитував слідчій ОСОБА_14 . Але під час допиту в судовому засіданні, слідчій пояснив, що не він допитував потерпілу, на протоколі допиту підпис не його, а чий, він не знає. Це вказує на те, що протокол допиту потерпілої сфальсифікований. Але, суд так і не з`ясував, хто саме допитував потерпілу та складав вказаний протокол. Також, слідчій пояснив, що не був присутній під час затримання обвинуваченого та вилучення рюкзака з викраденим майном. Також, він не знає, хто його затримував та доставляв до відділення поліції. Також, потерпіла пояснила, що нападник був одягнений в чорні штани та полосату футболку. Але, коли його доставили у райвідділок, не був складений протокол про те, в що він був одягнутий і які речі при ньому знаходились, що є порушенням положень ст.208 КПК України. Працівники поліції зобов`язані були допитати свідків, які були присутні при його затриманні, але так і не зробили цього. Також, поняті ОСОБА_10 та ОСОБА_15 пояснили, що не бачили у нього вказаного рюкзака та речей, які в ньому знаходились. Коли вони зайшли до кабінету, рюкзак вже стояв у слідчого на столі, а потім вже завели обвинуваченого. Крім того, згідно пояснень потерпілої та її онука ОСОБА_16 , впізнання обвинуваченого за фотокартками проводилось у потерпілої вдома та без участі понятих. Про те, що 30.09.2015 року потерпілу викликали до райвідділку та проводили там впізнання, ніхто з них не пояснював. Під час допиту в суді слідча ОСОБА_17 пояснила, що вона була у потерпілої вдома, але не проводила впізнання, а лише показувала потерпілій фото обвинуваченого до впізнання, що є грубим порушенням норм КПК України. Слідча ОСОБА_17 вирішила провести впізнання обвинуваченого за фотокартками, оскільки подумала, що потерпіла буде боятися проводити пряме впізнання, хоча подібних заяв чи пояснень від потерпілої немає. Особливо обвинувачений просить звернути увагу на те, що 30.09.2015 року з 9.00 до 11.00 в Широківському районному суді розглядалось подання слідчої ОСОБА_17 про обрання обвинуваченому запобіжного заходу. А отже, слідча не могла одночасно провести і впізнання в цей же час. Також, за його клопотанням судом було направленого до ОСОБА_18 РВ запит про надання інформації з приводу того, чи були потерпіла, її син та поняті в цей день у райвідділку. Але, таку відповідь РВ не надали, оскільки книга відвідувань була знищена. Окрім цього, обвинувачений наголошує на тому, що слідчім не була проведена дактилоскопічна експертиза вилучених речей та рюкзака на предмет виявлення на них відбитків пальців обвинуваченого. Допитані в судовому засіданні працівники міліції, які його затримували, плутались в своїх поясненнях, в їх показах було багато протиріч. Також, суд зобов`язаний був критично віднестися до пояснень свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які під час допиту пояснили, що у них до обвинуваченого конфліктне відношення. Крім того, за його клопотанням до суду було викликано свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . Але, як пояснив прокурор, який визвався відвести їм повістки, ОСОБА_21 відмовилась їхати до суду та надала суду відповідну заяву. Але, під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження зазначеної заяви обвинувачений не виявив. Отже, він вважає, що з боку прокурора на вказаних свідків був вчинений моральний тиск та залякування. Крім того, він був проти повторного допиту потерпілої в режимі відеоконференції, але на цей факт суд не звернув уваги. Під час відеоконференції поруч з потерпілою знаходився не працівник суду, а свідок ОСОБА_23 , яка постійно підказувала потерпілій, що необхідно казати. Під час повторного допиту потерпілої, вона повністю змінила свої пояснення. Але суд їх прийняв до уваги, не усунувши протиріччя. Точно так, змінив свої пояснення під час повторного допиту і свідок ОСОБА_24 . Також, не було допитано свідка ОСОБА_25 , за тієї підстави, що він знаходиться за межами України в Росії, але офіційного підтвердження цього факту суду надано не було. Обвинувачений вважає, що прокурор сфальсифікував дані про виїзд вказаного свідка до Росії, оскільки він міг підтвердити, що обвинувачений не вчинював злочину. Крім того, як свідок ОСОБА_26 , так і свідок ОСОБА_23 підтвердили, що телефон Нокіа 3310 та срібний браслет були викрадені з дому ОСОБА_25 , але згідно обвинувачення вказані речі зазначені викраденими з дому потерпілої. Потерпілою та її родичами не було надано жодного документу на викрадену у неї техніку, а отже у обвинуваченого викликає сумнів, чи дійсно належали ці речі потерпілій. Обвинувачений вважає, що злочин, в якому він обвинувачується, кваліфікований невірно, оскільки потерпілій були нанесені тілесні ушкодження не небезпечні для її життя. І взагалі вважає, що потерпіла сама зламала собі руку, коли падала на підлогу. Злочин відносно потерпілої був вчинений 28.09.2015 року, а перелом було виявлено лише 03.10.2015 року, за цей час у потерпілої могла з`явитися травма з інших причин. Суд, з цих підстав не викликав та не допитав експерта, який робив висновок. Крім того, сама потерпіла пояснювала, що нападник не викручував їй руки. Обвинувачений зазначає, що свідок ОСОБА_27 не давав суду пояснень, які б підтверджували його вину. Суд у вироку зазначив, що обвинувачений пояснив, що рюкзак в його двір підкинули працівники міліції, але вказаних пояснень він суду не надавав.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 , кожен окремо, в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, підтримали викладені в своїх апеляційних скаргах вимоги та просили вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. В задоволенні апеляційної скарги прокурора просили відмовити.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити, оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки до апеляційного розгляду кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.3 КК України, відповідають обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Судом першої інстанції кримінальне провадження розглянуто у межах пред`явленого обвинувачення.

Доводи апеляцій обвинуваченого та його захисника про те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, що суд дав неправильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам, що суд безпідставно взяв до уваги одні докази і відхилив інші, про те, що судовий розгляд був проведений необ`єктивно та з обвинувальним нахилом є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Судом в повній мірі досліджені зібрані у кримінальному провадженні докази. У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_7 .

Пояснення допитаних під час судового розгляду потерпілої та свідків є логічними та послідовними, узгоджуються між собою, не викликають будь-якого сумніву у їх достовірності та в своїй сукупності вказують на вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Суд дав правильну юридичну оцінку зібраним доказам. Наведені докази спростовують доводи апеляцій обвинуваченого та його захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та про те, що він не вчиняв злочину.

Як видно із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 будучи допитаним в судовому засіданні свою вину не визнав та пояснив, що 28.09.2015 року він дійсно приїжджав до смт. Широке, оскільки йому необхідно було з`явитися до райвідділу на відмітку, після чого він пішов до свого знайомого ОСОБА_28 , з яким він раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, та який зробив йому татуювання на руці у вигляді кількох літер. Вони розмовляли, пили пиво, а приблизно о 15.30 год. він вийшов від ОСОБА_25 та направився до автовокзалу, щоб їхати додому. Маршрутка на с. Кряжове відправляється о 17.15 год. Зазначив, що за часом він не міг скоїти цей злочин, оскільки згідно обвинувального акту злочин вчинено о 16.30 год., а потерпіла пояснювала, що він знаходився в її будинку близько години. Додому він приїхав близько 18.00 год. Невдовзі прийшли працівники міліції, один з яких зайшов до нього у будинок, та в коридорі взяв рюкзак, який висів. Працівники міліції його з цим рюкзаком доставили до Широківського РВ. Де він просидів до 22.00 год. І тільки о 22-й год. його підняли до слідчого ОСОБА_14 . Там вже були поняті та стояв рюкзак на столі. Він заперечує, що у нього за місцем проживання вилучили рюкзак з викраденими речами, та стверджує, що цей рюкзак йому підкинули працівники міліції. Він також оспорює протокол затримання від 28.09.2015 року, оскільки фактично він був затриманий за місцем свого проживання в с. Кряжове, а потім його доставили до Широківського РВ, де складали протокол затримання. Крім того, поняті не бачили, що рюкзак з викраденими речами вилучено саме у нього, оскільки в с. Кряжове їх не було.
Спростовуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про непричетність до кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності по справі колегія суддів не знаходить.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена дослідженими та наведеними у вироку доказами, а саме:

- поясненнями потерпілої ОСОБА_9 , яка під час допиту в судовому засіданні суду пояснила, що 28.09.2015 року, близько 16.30 год. вона знаходилася дома. У дворі вона побачила незнайомого чоловіка та запитала, що йому потрібно, запропонувала піти з подвір`я, а сама пішла до хати. Чоловік, як вона тепер знає, ОСОБА_7 , випередив її та зайшов до будинку, де став все переривати, щось шукати. Відкрив її гаманець, з якого забрав пенсію - 42 грн. Потім став відкривати шафи, ритися, забрав ноутбуки, мобільні телефони, ще щось шукав. Вона робила йому зауваження, намагалась завадити йому, а він штовхав її у груди, від чого вона падала на ліжко, на підлогу. Вона злякалася, хотіла вийти з будинку, декілька разів намагалася втекти, але він наздоганяв її, скручував руки та тягнув в будинок. Останній раз, коли вона намагалась вийти з будинку, він наздогнав її на порозі, скрутив сильно руки, а потім схватив її та з усієї сили кинув на кахельну підлогу в коридорі. Вона відчула дуже сильний біль, після чого не змогла підвестися. Потім обвинувачений склав речі до сумки онука та з викраденими речами пішов. Через деякий час прийшли її онук ОСОБА_29 , а потім і син ОСОБА_30 , вона їм розповіла, що сталося, як виглядав злочинець, у що він був одітий. ОСОБА_31 викликав міліцію та швидку допомогу.
- поясненнями свідка ОСОБА_32 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив, що він є онуком потерпілої та проживає з нею у її будинку. 28.09.2016 року приблизно о 16.50 год., коли він прийшов до баби, то побачив, що вона лежить на підлозі в коридорі. ОСОБА_9 розповіла, що її побили та скрутили руки. Також вона розповіла, як виглядав грабіжник: високий, худорлявий, з коротким волоссям, був одітий у світлу футболку в сіро-зелену смугу. Коли він це почув, то відразу подумав, що це був ОСОБА_7 , оскільки він бачив його в той день у такій кофті, коли той йшов до його брата - ОСОБА_33 . Він повідомив про це батька - ОСОБА_34 та вони звернулись до міліції. В них пропали: три мобільні телефони, 2 ноутбука, зарядні пристрої, мишка, навушники, кабелі, рюкзак. Всі ці речі придбала їх бабуся - ОСОБА_9 за свої гроші для онуків, та вони ними користувались. Ланцюжком, браслетом, а також одним з мобільних телефонів користувався його брат ОСОБА_35 . Коли приїхали працівники міліції, він їм повідомив кого він підозрює. Працівники міліції показали йому фотографії чоловіків, та на одній з них він впізнав ОСОБА_7 . Потім, він разом з працівниками міліції на службовому автомобілі поїхали в с. Кряжове, де мешкає ОСОБА_7 . Коли вони приїхали на місце, він пішов до зупинки маршрутки, а працівники міліції пішли до будинку, де живе ОСОБА_7 . Коли він повернувся та підійшов до двору, де мешкає ОСОБА_36 , він побачив, що неподалік від будинку на землі лежав його рюкзак, він був відкритий, та було видно викрадені в них речі. Боронило казав, що речі йому підкинули. Потім працівники міліції разом з ним, та з ОСОБА_36 , а також з рюкзаком з викраденими речами, поїхали до Широківського РВ;
- поясненнями свідка ОСОБА_34 , який під час допиту в судовому засіданні показав, що він є сином потерпілої ОСОБА_9 . В той день, приблизно о 16.50 год. син пішов від себе додому, де він проживає з бабою - ОСОБА_9 . Через декілька хвилин син повернувся, та розповів, що баба лежить на підлозі побита, а в будинку все розкидано, перевернуто. Вони викликали міліцію та швидку допомогу. Чоловіка, який це зробив, вони встановили за описом, який надала його мати. Стало зрозуміло, що це ОСОБА_7 , який приходив до його сина ОСОБА_28 . Міліція поїхала до ОСОБА_7 та знайшла в нього рюкзак ОСОБА_16 з викраденими речами. Після цього, його син ОСОБА_37 казав йому, що ОСОБА_7 пізніше дзвонив та вибачався, тому що не знав, що це його бабуся;

- поясненнями свідка ОСОБА_38 , яка під час допиту в судовому засіданні пояснила, що вона є невісткою потерпілої та жінкою сина потерпілої - ОСОБА_39 . В той день, близько 17 години, її син - ОСОБА_29 зателефонував їй на роботу та повідомив, що обікрали та побили її свекруху ОСОБА_9 . Щодо зазначених подій ОСОБА_9 особисто їй розповідала, що вона вийшла у двір, побачила незнайомого чоловіка, стала розпитувати, він випередив її, побіг у хату, вона за ним. Він взяв гроші в сумочці 42 грн., та забрав мобільні телефони, ноутбуки, зарядні пристрої. Він її штовхав у груди, вона падала. Потім хотіла втекти на двір, але він її зупиняв та тягнув за руки з порогу до хати, кинув її сильно на кахельну підлогу в коридорі, потім він переступив через неї та пішов. Казала, що нападник був високий, худорлявий, коротка стрижка, сорочка чи футболка світла у сіро-зелену смужку. У цей час ОСОБА_26 спав п`яний, а коли в нього спитали: хто у нього був, то сказав що був ОСОБА_7 , описав у чому той був одягнутий. Потім працівники міліції взяли ОСОБА_16 та поїхали його шукати. Знайшли ОСОБА_36 та вилучили у нього ноутбуки, мобілки;
- поясненнями свідка ОСОБА_40 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив, що 28.09.2015 року він був запрошений працівниками міліції бути присутнім при складанні протоколу затримання ОСОБА_7 . Протокол складався в кабінеті Широківського райвідділу міліції. Слідчий вказав на підозрюваного, його сумку і сказав, що при них будуть вилучати із сумки речі, щоб ми уважно дивились. Їм показали сумку-рюкзак, який вилучили у затриманого ОСОБА_36 . Затриманий казав, що то не його сумка. Сам момент, коли вилучали цей рюкзак у затриманого, він не бачив. Рюкзак вже стояв у слідчого на столі. При ньому та ще одному понятому працівник міліції вилучав речі: зарядні пристрої, мобільні телефони, ноутбуки, навушники та ін. У Боронило слідчий запитував, навіщо він їх брав, але той мовчав. Слідчий склав протокол, який він та другий понятий підписали. Чи підписував протокол ОСОБА_36 , він не пам`ятає;
- поясненнями свідка ОСОБА_41 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив, що його запросили працівники міліції бути понятим при затриманні особи. Він погодився, та вони піднялись на другий поверх Широківського РВ, зайшли до кабінету. Був ще один понятий. У їх присутності, та у присутності затриманого ОСОБА_36 , з рюкзака стали доставати речі: ноутбуки, мобілки, комп`ютерну мишку, зарядні пристрої. Протокол складав слідчий, вони розписалися. Рюкзак був на столі у слідчого, слідчий записував, що вилучали з рюкзака. Боронило стояв та дивився. Де саме вилучався рюкзак, йому не відомо;
- поясненнями свідка ОСОБА_42 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив, що 28.09.2015 року він працював в Широківському РВ, був черговим у добовому наряді. Приблизно о 17.15 годин до райвідділу надійшло повідомлення про відкрите заволодіння чужим майном. Потерпілою була старенька бабуся. Вона детально описала того, хто скоїв у відношенні неї злочин. Співробітники міліції встановлювали особу, під опис підходив ОСОБА_7 . Оперативні працівники затримали ОСОБА_7 та доставили до Широківського райвідділу. На місце затримання він не виїжджав, оскільки не має права покидати робоче місце. Візуально він пам`ятає, що коли співробітники міліції разом з ОСОБА_43 зайшли до райвідділу, то при них була якась ручна кладь. Він особисто протокол не складав та обшук не проводив. Слідчий ОСОБА_14 сам виписував ст.208 КПК України, займався обшуком особи та складав протокол затримання у присутності понятих;
- поясненнями свідка ОСОБА_14 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив, що на той час він працював в Широківському РВ на посаді старшого слідчого. Пройшло багато часу, тому події він погано пам`ятає. Пригадує обвинуваченого ОСОБА_7 . В той день він перебував у складі СОГ. Виїхали на місце події, де проживає потерпіла. Провели огляд місця події, склали протокол. Потім оперативна група виїхала на затримання, а він готував інформацію щодо внесення кримінального правопорушення до ЄРДР, готував документи. Коли ОСОБА_7 затримали за місцем проживання та привезли до Широківського РВ, протокол затримання ОСОБА_7 складав він, в присутності понятих. Наскільки він пам`ятає, до його кабінету ОСОБА_7 завели оперативні працівники, з рюкзаком, в якому були викрадені речі. Потім одразу завели понятих. Коли завели понятих, ОСОБА_7 вже знаходився у нього в кабінеті. На практиці не могло бути такого, щоб обвинувачений зайшов в кабінет, а там сиділи поняті і рюкзак стояв на столі. Все, що було вилучено з рюкзака в присутності понятих записано в протоколі. Де саме, та за яких обставин виявили у Боронило рюкзак, він не пам`ятає. Чи допитував він потерпілу, він вже не пам`ятає. Пам`ятає, що приймав та оформляв заяву від потерпілої, пам`ятає, що їй було дуже погано. На протоколі допиту потерпілої не його підпис;
- поясненнями свідка ОСОБА_44 , яка під час допиту в судовому засіданні пояснила, що наприкінці вересня 2015 року вона прийшла в паспортний стіл. До неї підійшла дівчина-слідчий та попросила її бути понятою при впізнанні за фотографіями. Вони піднялися на 2-й поверх Широківського РВ, в кабінеті потерпілій ОСОБА_9 показали чотири фото чоловіків, бабуся впізнала злочинця, сказала, що добре його запам`ятала, оскільки він її побив. Слідчий склала відповідний протокол, та вони розписалися. Зазначила, що впізнання потерпілою за фото проводилося в кабінеті Широківського РВ, на другому поверсі;
- поясненнями свідка ОСОБА_45 , яка під час допиту в судовому засіданні пояснила, що в останніх числах вересня 2015 року йшла зранку до лікарні, і працівники міліції попросили її бути присутньою в якості понятої, при впізнанні особи за фотографією. Прийшла до Широківського РВ, там була молода слідча, вона пояснила їй її права та обов`язки, що вона буде понятою та у її присутності потерпіла буде впізнавати людину за фотографією. Була запрошена ще одна понята - молода дівчина. Потерпілу ОСОБА_9 завели до кабінету та в їх присутності потерпілій показали 4 фотографії чоловіків, на одній з них вона впізнала злочинця. Потерпіла сказала, що вона добре його запам`ятала, оскільки ця людина її побила. Це зафіксовано в протоколі, на яке фото вказала потерпіла, те і записали. Стверджує, що впізнання відбувалося саме в Широківському РВ, в кабінеті, на другому поверсі;
- поясненнями свідка ОСОБА_46 , яка під час допиту в судовому засіданні пояснила, що станом на 28.09.2015 року вона працювала слідчим Широківського РВ. У цьому кримінальному провадженні вона проводила впізнання особи за фотознімками, підтримувала клопотання про обрання запобіжного заходу, повідомляла про підозру та проводила допит підозрюваного. Впізнання за фотознімками проводилося в кабінеті Широківського РВ. Було запрошено двоє понятих, жінок. В присутності понятих потерпілій ОСОБА_9 було пред`явлено 4 фотографії. Потерпіла впізнала на фото особу, яка з застосуванням до неї фізичної сили, викрала її майно, та вказала на фото ОСОБА_7 . Результати впізнання відображені у відповідному протоколі слідчої дії. Потерпіла розповідала, що злочинець її штовхав, крутив їй руки, описувала, як він виглядав, у чому був одягнутий. Хтось із свідків казав, що обвинувачений був пов`язаний з їх родиною, до когось він приходив. Потім сам ОСОБА_43 говорив їй, що набивав тату у свідка ОСОБА_25 , онука потерпілої. Заперечує, що слідча дія щодо впізнання особи проводилася вдома у потерпілої;
- поясненнями свідка ОСОБА_47 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив, що станом на 28.09.2015 року він працював оперуповноваженим СКР Широківського РВ та був на чергуванні. Після 17-ї год. до чергової частини Широківського РВ надійшло повідомлення, що скоєно злочин у відношенні особи похилого віку, яку побили та викрали майно. Оперативна група виїхали на місце скоєння злочину. Потерпіла ОСОБА_9 розповіла, що її побив високий худорлявий чоловік, забрав її речі і втік. Онук потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_48 зазначив що за описом потерпілої, особа, що скоїла злочин дуже схожа на чоловіка, який в той день приходив до його брата ОСОБА_49 - ОСОБА_50 . Вони вирішили взяти ОСОБА_51 з собою в машину, щоб той допоміг впізнати підозрюваного. У нього на телефоні було фото ОСОБА_7 , він показав його ОСОБА_52 , і той сказав, що дуже схожий. Після цього вони поїхали в с. Кряжове, де зупинили автомобіль неподалік від будинку ОСОБА_36 . ОСОБА_53 пішов до маршрутки, подивитися, чи немає там ОСОБА_36 , а вони підійшли до будинку, де проживає ОСОБА_36 , та покликали господарів. Вийшов обвинувачений у стані алкогольного сп`яніння, на їх питання відповів, що був у смт. Широке, їздив на відмітку. Вийшов хлопчик, як він тепер знає - пасинок Боронила. Вони запитували і у нього, коли приїхав ОСОБА_7 , чи було в нього щось в руках. Хлопчик відповів, що ОСОБА_36 щойно приїхав та привіз з собою чорний рюкзак. Потім хлопчик пішов до будинку та виніс той рюкзак. Вони попросили його відкрити рюкзак, він це зробив. В середині було видно дроти, ноутбуки, навушники. В цей час підійшов ОСОБА_48 , онук потерпілої, подивився, сказав, що то його рюкзак та речі. З будинку вийшла дружина ОСОБА_7 ОСОБА_54 , вона була заспана, почала плакати, говорити ОСОБА_43 , навіщо він це зробив. Почали підходити люди, які були невдоволені поведінкою ОСОБА_50 . Почалася сварка. Боронило кричав, висловлювався нецензурно. Вони записали номери телефонів людей, що були присутні. Потім посадили ОСОБА_7 в машину з рюкзаком, самі сіли та поїхали до Широківського райвідділу. Вони не мають право складати документи без слідчого, доручення їм ніхто не давав. До райвідділу вони повернулися та доставили ОСОБА_7 близько 19-ї чи 20-ї години;
- поясненнями свідка ОСОБА_55 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив, що 28.09.2015 року в чергову частину Широківського РВ надійшло повідомлення, що було скоєно злочин у відношенні жінки похилого віку. В складі СОГ виїхали на місце. Було встановлено, що до потерпілої зайшов незнайомий чоловік та з застосуванням насильства заволодів її речами. Онук потерпілої ОСОБА_29 пояснив, що чоловік, якого описала потерпіла в цей день приходив до його брата ОСОБА_28 , який проживає в будинку напроти. Прийшли до ОСОБА_25 , він знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Вони заїхали до ОСОБА_18 , де показали ОСОБА_52 фотографії, а той вказав на фото ОСОБА_50 . До цього оперуповноважений ОСОБА_56 показував фото ОСОБА_43 на мобільному телефоні, але зображення було нечітке. Потім вони поїхали в с. Кряжове. Слідчого з ними не було, оскільки він готував спецповідомлення на область, вносив інформацію до ЄРДР. Коли вони приїхали у ОСОБА_57 , ОСОБА_48 пішов до маршрутки, яка поверталася та проїжджала повз село. Зупинка була приблизно в 15 метрах від будинку ОСОБА_36 . Вони підійшли до будинку ОСОБА_43 , покликали його, той вийшов. Вони його запитали, та той відповів, що цього дня дійсно був в смт. Широке, заходив до ОСОБА_58 . Потім з будинку вибіг хлопчик, вони його спитали коли приїхав ОСОБА_43 додому та чи не приносив він щось з собою. Той сказав, що тільки-но прийшов, та приніс рюкзак. Побіг до будинку, та виніс цей рюкзак. Підійшов ОСОБА_53 , він бачив, як відкривали рюкзак, що знаходилось в середині, та підтвердив , що рюкзак та речі його. Потім вийшла дружина ОСОБА_36 , вона була заспана. Почала казати ОСОБА_43 , що ж він наробив. ОСОБА_43 почав сваритися з місцевими жителями, які на той час підійшли, ліз у бійку. Рюкзак весь час був поруч з ОСОБА_36 . Потім ОСОБА_43 разом з рюкзаком доставили до Широківського РВ, та завели його до слідчого. Він не має право складати протокол затримання особи, це повинен робити слідчий;
- поясненнями свідка ОСОБА_59 , який під час допиту в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні поясненням свідків ОСОБА_47 та ОСОБА_60 . При цьому пояснив, що ОСОБА_56 дійсно показував ОСОБА_52 фото ОСОБА_43 на телефоні, але оскільки зображення було нечітке, вони заїжджали до Широківського РВ, та показували ОСОБА_52 розпечатку фотографії ОСОБА_7 та ОСОБА_53 підтвердив, що він бачив саме його. Коли вони приїхали до с. Кряжове та покликали ОСОБА_7 , той вийшов з будинку в смугастій футболці. Саме на такий одяг у злочинця вказувала потерпіла ОСОБА_9 . Також зазначив, що рюкзак з викраденими речами виніс з будинку хлопчик, як йому відомо, пасинок ОСОБА_61 , після того, як вони запитали, чи не приносив ОСОБА_43 щось додому, та він сказав, що приносив та виніс рюкзак. Коли відкрили рюкзак, ОСОБА_53 підтвердив, що рюкзак його і речі в ньому також його. ОСОБА_7 кричав, що це не його речі, що їх йому підкинули. Також підтвердив, що ОСОБА_7 з рюкзаком автомобілем доставили до райвідділу, куди вже були запрошені поняті, та вже слідчий в присутності понятих, складав протокол затримання;
- поясненнями свідка ОСОБА_20 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив, що наприкінці вересня 2015 року він їхав на Кряжове. На в`їзді до села побачив машину міліції та працівників міліції. Запитали чи тут живе ОСОБА_43 та пішли до його двору. В цей час він зі своєю невісткою ОСОБА_19 також підійшов до двору ОСОБА_36 . З будинку вийшов ОСОБА_36 , потім хлопчик, його пасинок. Що хто кому говорив, він не чув, але побачив, як пасинок ОСОБА_43 побіг до хати. ОСОБА_43 побачивши їх, почав кричати на невістку, почав їм погрожувати. Хлопчик вийшов з будинку із сумкою чи рюкзаком чорного кольору, відкрив його, заглянув, подивився, що в ньому. ОСОБА_62 була поруч. ОСОБА_7 був у стані алкогольного сп`яніння, він лаявся, провокував сварку, нікого не слухав;
- поясненнями свідка ОСОБА_19 , яка під час допиту в судовому засіданні пояснила, що обвинуваченого ОСОБА_7 вона знає, ніяких стосунків з ним не підтримує. В кінці вересня 2015 року неподалік від двору ОСОБА_63 , вони побачили машину міліції та працівників міліції. ОСОБА_43 почав на неї кричати, лаятися, погрожувати. В цей час середній пасинок ОСОБА_43 , син його жінки - ОСОБА_64 , виніс з будинку рюкзак, розстібнув його. Там були якісь дроти, ноутбук, ще якісь речі. Потім вийшла заспана дружина ОСОБА_36 Свєта. Хлопчик казав, що сумку цю привіз дядя ОСОБА_65 . ОСОБА_7 знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Стосунки з ОСОБА_43 погані, оскільки після звільнення з місць позбавлення волі він продовжує скоювати злочини;
- поясненнями свідка ОСОБА_66 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив, що наприкінці вересня 2015 року, близько 18-ї год. він їхав до магазину в селі Кряжове, та побачив, що біля будинку ОСОБА_43 стояли співробітники міліції, мешканці села, трохи далі стояв автомобіль. Він зупинився, щоб подивитись, що відбувається. Відбувалася якась сварка між ОСОБА_43 , мешканцями села та працівниками міліції. ОСОБА_43 кричав, лаявся, чинив опір, а працівники міліції заспокоювали його словами. Він також побачив, що на землі стояв чорний рюкзак. Потім ОСОБА_43 посадили в машину до працівників міліції та вони поїхали.
Пояснення вказаного свідка узгоджуються з показами інших свідків, наданими ними під час допиту, а тому підстав сумніватися в їх правдивості, як на це вказує в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , колегія суддів не знаходить.
Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 повною мірою доведена поясненнями свідків та потерпілої, які є послідовними та співпадають між собою. Крім того, допитуючи свідків та потерпілу, суд попередив їх про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України та надав можливість всім учасникам процесу задавати їм питання. Тому колегія суддів не вбачає підстав у суду першої інстанції сумніватися в достовірності їх показів.

Пояснення вказаних свідків та потерпілої надані ними з дотриманням вимог чинного КПК України, є послідовними та повністю узгоджуються між собою та щодо різних обставин справи, а суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що покази, які вони давали на досудовому слідстві та підтвердили в судовому засіданні правдиві, оскільки знаходяться у взаємозв`язку з іншими об`єктивними письмовими доказами по справі, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- рапортом помічника начальника Широківського РВ ГУМВС ОСОБА_67 від 28.09.2015 року про отримання по телефону повідомлення від ОСОБА_34 , про те що до його матері за адресою: АДРЕСА_2 , без її дозволу зайшов незнайомий чоловік. Це повідомлення зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв Широківського РВ 28.09.2015 року о 17.15 год. (том 2 а.кп.2);
- протоколом заяви потерпілої ОСОБА_9 від 28.09.2015 року, в якій зазначено, що 28.09.2015 року о 16.30 год. невідома особа проникла до її будинку за адресою: АДРЕСА_2 , та з застосуванням фізичного насильства викрала належне їй майно та гроші (том 2 а.кп.3);
- заявою про залучення ОСОБА_9 до провадження, як потерпілої (том 2 а.кп.12);
- протоколом огляду місця події від 28.09.2015 року, з якого вбачається, що домоволодіння огороджене забором, є хвіртка, двері будинку відкриті. У будинку, який належить ОСОБА_9 , на полу безлад, сумка потерпілої лежить відкрита, в гаманці відсутні гроші (том 2 а.кп.5-6);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.09.2015 року, в ході проведення якого потерпіла ОСОБА_9 , у присутності двох понятих, з пред`явлених їй 4-х фотографій, впізнала на фото №3 особу, яка 28.09.2015 року проникла до її будинку, відкрито заволоділа її майном та заподіяла їй тілесні ушкодження, і цією особою є ОСОБА_7 . Потерпіла вказала на ознаки, за якими вона впізнала злочинця: за характеристикою обличчя та зовнішніми ознаками, худорлявий, коротке світле волосся, губи тонкі, ніс прямий (том 2 а.кп.45-46);
- висновком товарознавчої експертизи №83 від 16.10.2015 року, яким визначена вартість належного потерпілій ОСОБА_9 майна, яким протиправно заволодів ОСОБА_7 (том 2 а.кп.58-59);
- випискою з медичної картки стаціонарного хворого №7353/659 ОСОБА_9 , з якої вбачається, що на стаціонарному лікуванні у КМЛ №17 вона знаходилась з 03.10.2015 року, травма побутова, 28.09.2015 року була побита злочинцем. Встановлений діагноз закритий перелом хірургічної шийки правого плеча зі зміщенням. Деформований правий плечовий суглоб. Вся права верхня кінцівка та права молочна залоза синюшні, мається набряк. Різкий біль при пальпації. Рух правої кінцівки не можливий через сильний біль. До госпіталізації приймала знеболювальні препарати (том 2 а.кп.69);
- висновком судово-медичної експертизи №156 від 20.10.2015 року, в якому зазначено, що у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виявлені наступні тілесні ушкодження: закритий перелом правої плечової кістки в ділянці хірургічної шийки, зі зміщенням уламків; розповсюджена гематоми плечового поясу з права та правої молочної залози внаслідок перелому; щодо механізму утворення, локалізації та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень у висновку зазначено, що це ушкодження не має ознак небезпеки для життя; однак, строки загоєння перелому плечової кістки перевищує 21 день і за цією ознакою перелому належить до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; зазвичай, подібні переломи утворюються внаслідок непрямої дії (падіння на ліктьовий суглоб при приведеній до тулуба руки, або на витягнуту, відведену від тулуба, пряму руку). Однак, не виключена можливість виникнення перелому і внаслідок удару по руці, або крученні її вздовж продольної вісі (том 2 а.кп.73-74);
- розкладом руху автобусів на приміському внутрішньому обласному маршруті загального користування, згідно якого автобусний рейс №494 на Кряжове зі смт. Широке до с. Кряжове в будні дні відправляється о.17.15 год., а рейс №495 у п`ятницю - неділю о 17.20.год., що підтверджує ту обставину, що обвинувачений мав достатньо часу, щоб після вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, встигнути на маршрутне таксі та повернутися додому (том 3 а.кп.110);
- висновком службового розслідування від 04.04.2016 року, яке проводилося за ухвалою суду з приводу перевірки інформації, яку повідомив обвинувачений ОСОБА_7 стосовно застосування до нього заходів фізичного та психологічного впливу співробітниками колишнього Широківського РВ ГУМВС при проведенні досудового розслідування, в якому зазначено, що об`єктивних даних, які б могли свідчити про факт застосування відносно ОСОБА_7 заходів фізичного чи психологічного впливу з боку колишніх слідчих ОСОБА_14 , ОСОБА_46 та ОСОБА_68 , а також оперативних працівників Широківського РВ не виявлено (том 3 а.кп.5-9);
- матеріалами додаткової перевірки від 16.05.2016 року стосовно заяви ОСОБА_7 про застосування до нього заходів фізичного впливу 28.09.2015 року після затримання, згідно висновку яких викладені ним факти об`єктивно не підтверджені (том 3 а.кп.75-78);
- довідкою КЗ «Широківської ЦРД» від 04.04.2016 року відповідно до якої за медичною допомогою до приймального відділення лікарні ОСОБА_7 звертався 11.09.2015 року, та йому було встановлено діагноз: забій м`яких тканин голови, забійна рана лоба, садна та гематома, закритий перелом 11 ребра по передньо-підпаховій лінії. 30.09.2016 року звернувся до лікаря-хірурга зі скаргами на болі в грудній клітини, Встановлено діагноз: Стан після забою грудної клітини 11.09.2015 року (том 3 а.кп.12, 20, 21);
- протоколом затримання ОСОБА_7 від 28.09.2016 року, з якого вбачається, що 28.09.2015 року ОСОБА_7 було затримано, а з ранця темного кольору вилучено речі: ноутбуки, зарядні пристрої, комп`ютерна миша, ланцюжок білого металу, мобільні телефони та ін. (том 2 а.кп.14-15), вилученими речовими доказами, розпискою потерпілої про повернення їй викраденого майна (том 2 а.кп.20-21).
Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника на те, що ОСОБА_7 , без достатніх на те доказів, було незаконно засуджено за ст.187 ч.3 КК України, на думку колегії суддів є необґрунтованими, та такими, що повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких видно, що події кримінального правопорушення, кримінальна відповідальність за які передбачена чинним Кримінальним кодексом України та вина ОСОБА_7 у його скоєнні знайшли своє повне підтвердження в сукупності доказів, які в суді першої інстанції належним чином перевірено та оцінено, в тому числі з точки зору їх достовірності.

У відповідності з вимогами ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції проаналізувавши зібрані докази обґрунтував правильність висновків щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та навів мотиви, по яким не прийняв до уваги доводи сторони захисту щодо відсутності вини останнього, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого за ст.187 ч.3 КК України, за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаним з проникненням у житло.

На думку колегії суддів, сукупності викладених у вироку доказів достатньо для того, щоб зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину, навіть при не визнані останнім своєї вини.

Судом першої інстанції чітко встановлено склад злочину у тому числі його об`єктивну сторону. Колегія суддів звертає увагу на те, що ні з боку захисту, ні з боку обвинуваченого не було надано додаткових доказів, не було заявлено обґрунтованих клопотань про необхідність дослідження додаткових доказів як у суді першої інстанції, так і не надходило обґрунтованих клопотань про дослідження доказів у суді апеляційної інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника з приводу визнання неналежним доказом протоколу огляду від 30 вересня 2015 року, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час проведення досудового слідства, 30 вересня 2015 року слідчім не було складено протоколу огляду. Відсутність вказаного процесуального документу також була встановлена і судом першої інстанції.

Але, колегія суддів погоджується з думкою суду з приводу того, що захисник ОСОБА_6 помилково зазначив цей доказ, як протокол огляду від 30.09.2015 року, а такого доказу не існує взагалі. Мав на увазі захисник протокол затримання ОСОБА_7 від 28.09.2015 року (том 2 а.кп.14-15).

Вказаний доказ в повній мірі проаналізований судом, йому надана належна оцінка. Колегія суддів підтримує думку суду, що складання протоколу затримання особи, після її виявлення та доставки в райвідділ, не суперечить нормам КПК України. Судом вірно встановлено, що протокол затримання ОСОБА_7 складався слідчим ОСОБА_14 саме в Широківському РВ, ця дія відбувалася саме в той час, який зазначений в протоколі, за участю понятих. Цю обставину підтвердили в судовому засіданні і слідчий ОСОБА_69 і поняті ОСОБА_40 та ОСОБА_70 . Тому, будь-яких підстав для визнання вказаного доказу неналежним, колегія суддів не вбачає.

Крім того, не є обґрунтованими доводи апеляційних скарг ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , з приводу того, що обвинувачений був доставлений до райвідділу вже з речовими доказами, що підтвердили також поняті ОСОБА_40 та ОСОБА_41 , пояснивши, що коли їх запросили брати участь в якості понятих при огляді, у кабінеті вже перебували речі і громадянин ОСОБА_7 .

Вказані свідки дійсно під час допиту підтвердили, що з рюкзака, який був доставлений разом з ОСОБА_7 до Широківського РВ, в їх присутності вилучені зазначені в протоколі речі, те, як у затриманого вилучали рюкзак вони особисто не бачили.. Також, слідчий ОСОБА_14 суду пояснив, що ОСОБА_7 доставили в райвідділ оперативні працівники разом з рюкзаком. Він особисто цей рюкзак у обвинуваченого за місцем його мешкання не вилучав, оскільки туди не виїжджав.

Колегія суддів не знаходить в діях співробітників міліції будь-яких порушень кримінального процесуального закону та погоджується з думкою суду першої інстанції з приводу того, що для визнання протоколу затримання ОСОБА_7 від 28.09.2015 року недопустимим доказом підстави відсутні. Тим більш, факт вилучення рюкзака разом з викраденими речами саме у ОСОБА_7 підтвердили допитані в судовому засіданні свідки, а саме: ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_66 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 та ОСОБА_73 .

Також, є безпідставними доводи апеляційних скарг з приводу того, що мала місце фальсифікація протоколу пред`явлення особи для впізнання від 30 вересня 2015 року за участю потерпілої ОСОБА_9 .

Так, потерпіла ОСОБА_9 під час допиту в суді першої інстанції підтвердила, що слідча проводила з нею впізнання обвинуваченого по фото, їй показували чотири фото різних чоловіків, на одній з фотографій вона впізнала обвинуваченого та прямо вказала на нього. При повторному допиті в суді потерпіла ОСОБА_9 зазначила, що впізнання злочинця за фото, проводилося в приміщенні Широківського РВ, на другому поверсі, в присутності двох понятих - жінок.

Колегія суддів, проаналізувавши пояснення потерпілої під час повторного допиту, вважає їх правдивими, оскільки вона пояснила, що не змогла відразу пригадати, що впізнання проводилось у райвідділі, адже дуже хвилювалась. Вважаючи на похилий стан потерпілої, знаходження її в стресовій ситуації, колегія суддів не знаходить підстав для сумнівів в правдивості її пояснень.

Крім того, слідча ОСОБА_74 під час допиту в якості свідка, знаходячись під присягою та попереджена про кримінальну відповідальність, пояснила, що впізнання за фотознімками проводилося в кабінеті Широківського РВ. Було запрошено двоє понятих - жінок. В присутності понятих потерпілій ОСОБА_9 було пред`явлено 4 фотографії. Потерпіла впізнала на фото особу, яка з застосуванням до неї фізичної сили, викрала її майно, та вказала на фото ОСОБА_7 . Свідок заперечувала, що слідча дія щодо впізнання обвинуваченого проводилася вдома у потерпілої.

Також, свідок ОСОБА_75 під час допиту в судовому засіданні, зазначив, що ОСОБА_9 дійсно їздила до райвідділу міліції на впізнання по фото, але з нею він не їздив, а їздив хтось інший.

Свідок ОСОБА_75 також підтвердив, що йому особисто працівники міліції показували декілька фотографій, та на одній з них він впізнав ОСОБА_7 , понятих при цьому не запрошували та протокол не складали.

У тому факті, що вказаному свідку були показані фотографії обвинуваченого, колегія суддів не знаходить будь-яких порушень, як на це вказує у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 , адже зі свідком ОСОБА_76 в подальшому не проводилась така слідча дія як пред`явлення особи для впізнання. Отже, будь-яких порушень ст.228 КПК України не встановлено.

Також, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що судом так і не було з`ясовано, хто саме під час досудового слідства допитував потерпілу ОСОБА_9 , оскільки сам слідчій ОСОБА_14 пояснював, що не він допитував потерпілу, на протоколі допиту підпис не його, а чий, він не знає.

Як видно з оскаржуваного вироку, вказаний факт головуючим суддею був висвітлений в мотивувальній частині вироку та йому була надана належна оцінка. Крім того, суд не послався як на доказ вини обвинуваченого ОСОБА_7 на вказаний протокол допиту потерпілої ОСОБА_9 від 28.09.2015 року (том 2 а.кп.18).

За тих же самих підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно того, що під час допиту слідчій ОСОБА_14 пояснив, що не був присутній під час його затримання та вилучення рюкзака з викраденим майном. Також, він не знає, хто його затримував та доставляв до відділення поліції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно визнання неналежним протоколу затримання обвинуваченого від 28.09.2015 року, в частині зазначення факту проведення черговим Широківського РВ ОСОБА_77 обшуку ОСОБА_7 , оскільки допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_42 факт проведення ним обшуку затриманого ОСОБА_7 заперечував, зазначивши, що протокол затримання повністю складав слідчий ОСОБА_14 .

Слідчий ОСОБА_14 суду пояснив, що ОСОБА_7 доставили оперативні працівники разом з рюкзаком. Він особисто цей рюкзак у ОСОБА_7 за місцем його мешкання не вилучав, оскільки туди не виїжджав. Допитані в судовому засіданні свідки - поняті ОСОБА_40 та ОСОБА_41 , факт проведення в їх присутності обшуку також заперечували, та зазначили, що те, як у затриманого вилучали рюкзак вони особисто не бачили.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зробив висновок з приводу необхідності визнання недопустимим доказом вказаного протоколу затримання тільки в частині інформації, щодо проведення обшуку у ОСОБА_7 та вилучення у нього рюкзака черговим Широківського РВ ОСОБА_42 та слідчим ОСОБА_14 .

Також, такими, що не ґрунтуються на вимогах закону колегія суддів визнає доводи обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що після його затримання слідчім не було складено протокол про те, в що він був одягнутий і які речі при ньому знаходились, що є порушенням положень ст.208 КПК України.

Так, згідно вимог ч.5 ст.208 КПК України, про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.
Під час вивчення протоколу затримання обвинуваченого ОСОБА_7 від 28.09.2015 року, колегією суддів було встановлено, що слідчім ОСОБА_14 при складанні вказаного протоколу було в повній мірі дотримано вимоги ст.208 КПК України. А дані, на необхідність зазначення яких в протоколі посилається обвинувачений, не є обов`язковими при його складанні (том 2 а.кп.14-15).

Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що працівники міліції зобов`язані були допитати свідків, які були присутні при його затриманні, але так і не зробили цього, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Отже, на підставі зазначених норм закону, можна зробити висновок, що ані слідчій, ані суд не були зобов`язані допитувати свідків, на яких вказує обвинувачений ОСОБА_7 . Вказана дія є правом, а не обов`язком суду.

Крім того, як видно з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_78 , яка була присутня при затриманні обвинуваченого, була викликана для допиту в якості свідка за клопотанням ОСОБА_7 , але в судовому засіданні 05.04.2016 року відмовилась від надання свідчень на підставі ст.63 Конституції України.

За тих самих підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_7 з приводу того, що слідчім не була проведена дактилоскопічна експертиза вилучених речей та рюкзака на предмет виявлення на них відбитків пальців обвинуваченого.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно того, що слідча не могла одночасно провести впізнання 30.09.2015 року з 09-00 годин до 10-00 годин, оскільки 30.09.2015 року з 9.00 до 11.00 годин в Широковському районному суді розглядалось її подання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження, пред`явлення особи для впізнання за фотокартками за участі потерпілої ОСОБА_9 проводилось 30.09.2015 року в період часу з 09-00 до 10-00 годин (том 2 а.кп.45-46).

Клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою було отримано обвинуваченим ОСОБА_7 30.09.2016 року о 11-20 годин (том 2 а.кп.53). Будь-яких зауважень або скарг при отриманні вказаного клопотання ані обвинуваченим, ані його захисником надано не було.

Згідно ч.2 ст.184 КПК України, копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.
Таким, чином, проаналізувавши наявні в матеріалах кримінального провадження дані, колегією суддів не було встановлено будь-яких протиріч у часі або порушень при складанні протоколу впізнання та обранні обвинуваченому запобіжного заходу.

Також, колегія суддів не знаходить порушень у відповіді начальника Широківського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області з приводу неможливості надання копій аркушів з Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених осіб за період з 28.09.2015 року по 30.09.2015 року в зв`язку із знищенням зазначеної документації після її пошкодження в зв`язку із затопленням архіву.
В зв`язку з пошкодженням документів у встановленому порядку було складено відповідний акт знищення справ та журналів Широківського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 01.03.2016 року за №1495, а тому в цій частині доводи апеляційної скарги обвинуваченого також не заслуговують на увагу.
Крім того, не приймає до уваги колегія суддів і доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно того, що суд зобов`язаний був критично віднестися до пояснень свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , оскільки під час допиту вони пояснили, що між ними та обвинуваченим існує конфлікт.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, вказані свідки надавали пояснення під присягою та були повідомлені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання та за відмову від давання показань (том 3 а.кп.16, 74). Зазначений факт також, підтверджується журналами судових засідань від 28.03.2015 року, 05.04.2015 року, 31.05.2015 року та звукозаписами судових засідань від зазначених дат (том 1 а.кп.232-233, том 3 а.кп.25-26, 85-90). Тому, будь-яких сумнівів у правдивості пояснень свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 не встановлено.

Також, не підтверджується заява обвинуваченого стосовно того, що з боку прокурора на свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_79 був вчинений моральний тиск та залякування, в зв`язку з чим свідок ОСОБА_21 відмовилась їхати до суду.

Зазначений факт спростовується звукозаписом судового засідання від 05.04.2016 року, під час якого свідок ОСОБА_78 , яка була викликана та з`явилась для допиту в судове засідання, відмовилась від надання будь-яких показів на підставі ст.63 Конституції України, що також підтверджується журналом судового засідання від зазначеної дати. За цих же підстав не був допитаний і малолітній свідок ОСОБА_79 син ОСОБА_80 .

Стосовно твердження обвинуваченого про те, що він був проти повторного допиту потерпілої в режимі відеоконференції, але на цей факт суд не звернув уваги, колегія суддів приходить до висновку, що судом при постановленні ухвали про проведення відеоконференції було в повній мірі дотримано вимоги кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.2 ст.336 КПК України, суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, 12 травня 2016 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу було постановлено ухвалу про здійснення судового засідання у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 у дистанційному режимі відеоконференції для повторного допиту потерпілої ОСОБА_9 (том 3 а.кп.42-43).

Згідно мотивувальної частини вказаної ухвали, судом було прийнято до уваги думку всіх учасників кримінального провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти проведення допиту потерпілої в режимі відеоконференції та постановлено вмотивовану ухвалу про проведення вказаної процесуальної дії.

Також, при вивченні відеофонограми повторного допиту потерпілої, не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 стосовно того, що під час повторного допиту потерпілої в режимі відеоконференції поруч з потерпілою знаходилась свідок ОСОБА_23 , яка постійно підказувала потерпілій, що необхідно казати.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 , що не було допитано свідка ОСОБА_25 , за тієї підстави, що він знаходиться за межами України в Росії, але офіційного підтвердження цього факту суду надано не було, колегія суддів вважає їх безпідставними.

Так, в підтвердження належного повідомлення свідка ОСОБА_49 про час, дату та розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, в матеріалах провадження містяться повістки про виклик до суду вказаного свідка (том 1 а.кп.81, 96, 131, 158, 185, 239) та повідомлення про вручення йому поштового відправлення (том 1 а.кп.105, 137, 159, том 3 а.кп.55, 57).

Також, як видно з журналів судового засідання, судом першої інстанції неодноразово відкладався розгляд кримінального провадження та оголошувались перерви для виклику вказаного свідка в судове засідання.

Крім того, ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 01 березня 2016 року було прийнято рішення про здійснення примусового приводу свідка ОСОБА_49 для допиту в судовому засіданні (том 1 а.кп.147-148).

Згідно пояснення матері свідка ОСОБА_49 ОСОБА_38 , приблизно з середини лютого 2016 року він поїхав на заробітки до Російської Федерації, коли повернеться їй невідомо (том 1 а.кп.168).

Так, у п.46 рішення у справі «Антоненков та інші проти України» від 2005 року Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що було порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відносно тривалості кримінального провадження проти заявників.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були прийняті всі передбачені чинним кримінальним процесуальним законодавством міри для виклику свідка ОСОБА_49 для допиту в судове засідання та прийнято рішення про подальший розгляд кримінального провадження без його допиту, з урахуванням думок всіх учасників судового провадження. Подальше відкладення розгляду кримінального провадження та ухвалення остаточного рішення за результатами його розгляду призвело би до порушення однієї з основних засад кримінального провадження, передбачених ст.28 КПК України розгляду провадження в розумні строки.

Також, не підтверджується матеріалами кримінального провадження твердження обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно того, що свідок ОСОБА_81 під час допиту підтвердив, що телефон Нокіа 3310 та срібний браслет були викрадені з його дому, оскільки вказаний свідок судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження так і не був допитаний.

Що стосується того факту, що потерпілою та її родичами не було надано жодного документу на викрадену у неї техніку, що викликає сумнів, чи дійсно належали ці речі саме їй, про що зазначає в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що вказане твердження є безпідставним.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Як видно з витягу з кримінального провадження 28.09.2015 року слідчим ОСОБА_14 було внесено відомості до ЄРДР на підставі заяви саме ОСОБА_9 (том 2 а.кп.1).
Потерпілою були надані пояснення з приводу викраденого у неї майна, що підтвердили всі допитані під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції свідки родичі потерпілої. Вказані пояснення належним чином висвітлені в оскаржуваному вироку та будь-яких сумнівів в правдивості при їх аналізі не викликають.
Що стосується думки обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що злочин, в якому він обвинувачується, кваліфікований невірно, оскільки потерпілій були нанесені тілесні ушкодження не небезпечні для її життя та з приводу того, що потерпіла сама зламала собі руку, коли падала на підлогу, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК України) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.
Висновком експерта №156 від 12.11.2015 року встановлено, що потерпілій ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження у виді закритого перелому правої плечової кістки в ділянці хірургічної шийки, зі зміщенням уламків; розповсюдженої гематоми плечового поясу праворуч та правої молочної залози внаслідок перелому. Вказані тілесні ушкодження належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Зазвичай, подібні переломи утворюються внаслідок непрямої дії (падіння на ліктьовий суглоб при приведеній до тулуба руки, або на витягнуту, відведену від тулуба, пряму руку). Однак, не виключена можливість виникнення перелому і внаслідок удару по руці, абу кручені її вздовж продольної вісі, як за обставин, вказаних в постанові (том 2 а.кп.73-74).
Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченим ОСОБА_7 було застосовано по відношенню до потерпілої ОСОБА_9 насильство небезпечне для її життя та здоров`я, а тому судом його дії вірно кваліфіковано за ч.3 ст.187 КК України.

Колегія суддів вважає, що необхідно віднестися критично до пояснень обвинуваченого щодо не вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки вони не ґрунтуються на досліджених під час судового слідства матеріалах кримінального провадження та приходить до висновку, що не визнання ним вини, викликане лише бажанням обвинуваченого ухилитися від кримінальної відповідальності.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судовий розгляд вказаного кримінального провадження проведений з достатньою повнотою, дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ст.187 ч.3 КК України, а тому, підстав для його виправдання чи скасування вироку суду, як про це зазначено в апеляційних скаргах, колегією суддів не встановлено.

Будь-яких даних, які б свідчили про упередженість органів досудового слідства чи суду, колегією суддів не виявлено. Під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження вимоги норм чинного Кримінального процесуального кодексу України було дотримано.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального законодавства, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення чи підстав для закриття кримінального провадження, колегією суддів не встановлено. Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 не ґрунтуються на матеріалах провадження та є надуманими.

Доводи викладені в апеляції прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання не підлягають задоволенню, так як призначене покарання обвинуваченому відповідає вимогам ст.65 КК України.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Як було встановлено колегією суддів, вимоги вказаної норми закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Як видно із вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого під час судового розгляду не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання судом визнано вчинення злочину щодо особи похилого віку та рецидив злочину (том 3 а.кп.127-140).

Також судом враховані дані про особу ОСОБА_7 , а саме те, що він не працює, перебуває на обліку у центрі зайнятості, як безробітний, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (том 1 а.кп.36), за місцем проживання характеризується посередньо (том 1 а.кп.37), має не зняту та не погашену судимість за скоєння умисних злочинів (том 1 а.кп.30-31, 32, 35), на шлях виправлення не став, та скоїв нове кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких.

Таким чином, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції з приводу того, що вищезазначені обставини дають підстави вважати, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 , йому необхідно призначити покарання, визначене санкцією ст.187 ч.3 КК України у виді позбавлення волі із конфіскацією майна.

Суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тому законних підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

Таким чином, вимоги апеляційних скарг прокурора, захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, а вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2016 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні апеляційних скарг прокурора, захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишити тримання під вартою.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення з 28 вересня 2015 року до 08 грудня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим в той самий строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4