АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/7277/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/268/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 квітня 2017 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Судді - доповідача - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003508 від 02 листопада 2016 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
за участю: прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи правильність кваліфікації своїх дій та доведеність вини, вважає, що вирок підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та просить призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.
В обґрунтування доводів скарги обвинувачений посилався на те, що при призначенні покарання суд в повній мірі не врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину та повернення викраденого майна потерпілій й відсутність з її боку будь-яких претензій, наявність на його утриманні чотирьох малолітніх дітей, а також те, що відбуття покарання в умовах ізоляції від суспільства значно погіршить стан його здоров`я, оскільки він хворіє на туберкульоз та знаходиться під диспансерним наглядом у лікаря-нарколога з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання опоїдів.
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2015 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та 1 місяць.
Цим вироком вирішено долю речових доказів.
За встановлених у вироку обставин, ОСОБА_6 , повторно, 01 листопада 2016 року приблизно о 20.05 години, реалізуючи намір на таємне викрадення чужого майна, за допомогою прута, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , після чого прослідував до літньої кухні, де через вікно проник до її приміщення, й скориставшись відсутністю очевидців, з корисливих мотивів, таємно викрав, належне потерпілій ОСОБА_9 майно на загальну суму 1840,83 грн.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 , кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили вирок змінити, призначивши покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.
Прокурор, заперечуючи проти апеляційної скарги обвинуваченого, просив її залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає виходячи з такого.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які визнавались обвинуваченою в судовому засіданні, ґрунтуються на зібраних і досліджених доказах, та ніким з учасників провадження не оспорюються, тому апеляційному перегляду не підлягають.
Перевіряючи доводи обвинуваченого про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, яке, на його думку, виявилося у незастосуванні щодо нього положень ст.ст. 75, 76 КК України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

За змістом ст. ст. 409, 413 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яким є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В силу ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до положень ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбування покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

При цьому, правовими роз`ясненнями, наведеними в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, № 7, звернуто увагу судів на те, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Наведених вимог кримінального закону при призначенні покарання обвинуваченому судом першої інстанції було дотримано.

Як вбачається з вироку, суд, призначаючи покарання ОСОБА_6 , врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який у лікаря - психіатра на обліку не перебуває, на обліку лікаря-нарколога перебуває з березня 2012 року, не працює, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, хворіє на тяжкі хронічні хвороби, є інвалідом 3-ї групи, раніше судимий та вчинив злочин в період іспитового строку.

До обставин, відповідно до вимог ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відніс щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 67 КК України, суд відніс рецидив злочинів.

Отже, з урахуванням всіх обставин у кримінальному провадженні, встановивши, що під час іспитового строку обвинувачений вчинив новий злочин, що є свідченням його небажання ставати на шлях виправлення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбути реально, не знайшовши підстав для застосування щодо нього положень ст. 75 КК України.

Колегія суддів, погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що покарання у виді позбавлення волі, призначено ОСОБА_6 з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

На переконання колегії суддів, суд вірно визначив обвинуваченому й остаточне покарання за принципами, закріпленими в ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням невідбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2015 року.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про неврахуванням судом при призначенні покарання стану його здоров`я, перебування на утриманні чотирьох малолітніх дітей, а також обставин, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання вини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне повернення викраденого майна та те, що потерпіла ОСОБА_9 жодних претензій до нього не має, то на переконання колегії суддів, ці доводи є безпідставними, оскільки обставини, на які посилається обвинувачений, були взяті судом до уваги та їм була надана належна оцінка при призначенні покарання у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, за якою обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст.ст. 69, 75 КК України й вважає призначене покарання таким, що відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що порушень кримінального та кримінального процесуального закону, які могли б слугувати підставами для зміни або скасування вироку не має, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, тому вирок суду підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,409 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4