УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 22 грудня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_4 ,
У касаційній скарзі прокурором викладено вимогу про скасування вказаних судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Вимогу мотивовано невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості
у зв`язку із застосуванням положень статей 75, 76 КК України, оскільки судами не повною мірою було враховано обставини вчиненого злочину та дані про особу засудженого. Вказав також на недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України, оскільки при залишені без задоволення апеляційної скарги прокурора, рішення апеляційного суду є немотивованим.
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17 травня

2016 року ОСОБА_4 засудженого за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України. Вироком суду також вирішено долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення,а вирок суду

від 17 травня 2016 року щодо ОСОБА_4 без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що

він 27 грудня 2015 року, приблизно о 17 год. 40 хв.,знаходячись

у приміщенні магазину в торгівельному центрі «Скай-молл»

по пр. Ватутіна, 2т у м. Києві, діючи з умислом на таємне викрадення чужого майна, підійшов до прилавку з чоловічим взуттям та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці вказаного магазину чоловічі зимові черевики, вартістю 744 грн, та одягнув їх, а кросівки, в яких він прийшов, поставив на їх місце. Після цього, виконавши всі дії, які ОСОБА_4 вважав за необхідне для таємного викрадення чужого майна, останній не зміг довести свій злочинний умисел до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони вказаного магазину.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, додані до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, що є підставою відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України для відмови у відкритті касаційного провадження.
Висновки суду про винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_5

за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання внаслідок м`якості є необґрунтованими.

Призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_4 , попередження вчинення нових злочинів і є відповідним вчиненому.
Судом при призначенні покарання повною мірою враховано тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК Україниє злочином середньої тяжкості,дані про особу засудженого, який раніше судимий, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттюзлочину, про що свідчить поведінка

ОСОБА_4 як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. Враховано було й думку представника потерпілого щодо призначення покарання на розсуд суду.
З огляду на викладене, з урахуванням встановлених санкцією

ч. 2 ст. 185 КК України декількох видів альтернативних покарань, суд дійшов правильного висновку про призначення покарання у межах санкції статті, у виді позбавлення волі, водночас, звільнивши від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України

за наявності обставин, які пом`якшують покарання, та конкретних обставин вчиненого злочину.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання всебічно розглянуті апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.

Апеляційний суд, залишаючи без зміни вирок суду першої інстанції, також зважив на щире каяття ОСОБА_4 та скрутне матеріальне становище останнього, який зазначив, що в зимову пору року його взуття стало непридатним, тому він й вчинив крадіжку теплих черевиків.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3