Справа № 480/282716-к
провадження 1-кп/480/247/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"01" лютого 2017 р. Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003057 від 04 липня 2014 року про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новобогданівка, Миколаївського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Суд визнав доведеним, що 27.06.2014 року у другій половині дня ОСОБА_4 , в порушення п.2.1 А, Г Правил дорожнього руху України, без посвідчення на право керування транспортними засобами та поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, керуючи мотоциклом марки ИЖ 7108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі швидкістю біля 25-30 км/год, здійснював рух в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю вулиці Шкільної (Леніна) в с. Радсад Миколаївського району Миколаївської області.
Рухаючись в умовах достатньої видимості, з боку с. Мала Корениха (м. Миколаїв) в напрямку с. Новобогданівка Миколаївського району Миколаївської області та проїжджаючи будинок №81, водій ОСОБА_4 , грубо порушуючи п. 1.3, 2.3 Б, Г, 21.1 Правил Дорожнього руху України, в супереч технічним характеристикам керованого ним мотоцикла, безпечно розмістив на ньому трьох пасажирів, які перебували без мотошоломів, під час здійснення руху проявив неуважність в дорожній обстановці та її змінам, внаслідок чого допустив випадіння з мотоколяски мотоцикла на проїзну частину пасажира ОСОБА_5 , після в порушення п. 2.10 Д Правил дорожнього руху України, не повідомив орган чи підрозділ міліції про дорожньо-транспортну пригоду.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді: двох саден у лобній ділянці справа, поширеного крововиливу у м`яких тканинах голови у лобній ділянці з переходом на тім`яну ділянку справа та зліва, лінійного перелому луски лобної кістки, який переходить у розходження сагітального шву, крововиливу під павутинну оболонку по зовнішній поверхні правої лобної частки, забою речовини головного мозку (ділянки в товщі лобних часток справа та зліва з переходом у передні відділи серединних структур), ділянки осадження на передній поверхні грудної клітки у середній третині справа між середньо ключичною та передньою пахвовою лініями, двох саден в ділянці правого надпліччя та над верхнім краєм правої лопатки, які у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть.
Причиною дорожньо-транспортної пригоди стало злочинне порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 1.3, 2.3 Б, Г, 21.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, підтвердив обставини викладені у обвинувальному акті, щиро розкаявся, яке виразилось у критичному відношенні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність.
З урахуванням того, що проти не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.
За таких умов, докази на підтвердження вини обвинуваченого, за погодженням з учасниками провадження, не досліджувались, за виключенням документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих даних на нього.
Відповідно до п.1, 2, 3, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання підсудному, який визнається винним у вчиненні злочину, необхідно дотримуватися вимог ст.65 КК України, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При призначенні покарання у кожному конкретному випадку необхідно дотримуватися вимог кримінального закону, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Відповідно до п. п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, необхідно враховувати не тільки наслідки, які настали, але і характер, і мотиви, допущених особою порушень безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, його ставлення до цих порушень, і поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх і т.д.), а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, і особи винного. У кожному разі призначення покарання за частинами 1 і 2 ст.286 та ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке виразилось у критичному відношенні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність, сприянні органу розслідування та суду в установленні дійсних обставин вчиненого ним злочину.
Обставин, що обтяжує покарання згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обираючи міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який, раніше не судимий, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується добре, щире каяття, думку потерпілого, який просив строго не карати.
Призначаючи покарання, суд виходить з вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а так само попередження вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами. Суд вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням в порядку, передбаченому ст.75 КК України, та покласти на нього обов`язки передбачені п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що прокурором Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 935,61 грн.
Процесуальні витрати на залучення експертів по справі у зв`язку з проведенням судово-автотехнічної експертизи на суму 528,60 грн., підлягають вирішенню в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 124 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ :
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК Україниі призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання з випробуванням у вигляді 2 (двох) років.
Зобов`язати ОСОБА_4 відповідно до п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов прокурора в інтересах Держави в особі Міської лікарні швидкої медичної допомоги до ОСОБА_4 про стягнення 935 грн. 61 коп., - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь Держави в особі Міської лікарні швидкої медичної допомоги (р/р 3958 ГУ ДКСУ у Миколаївській області, МФО 826013, ) кошти, витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_5 в сумі 935 (дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 61 коп..
Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати за проведення судової експертизи № 1030 від 23.11.2016р., в дохід держави в сумі 528 (п`ятсот двадцять вісім) 60 коп.
Речові докази: мотоцикл ИЖ 7108, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відданий під зберігальну розписку ОСОБА_4 залишити власнику.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Миколаївській районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.
Суддя ОСОБА_1
01.02.2017