Справа №573/1445/15-к
Номер провадження 1-кс/573/345/17

УХВАЛА
і м е н е м У к р а ї н и
21 червня 2017 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля Сумської області заяву судді ОСОБА_4 про самовідвід,
ВСТАНОВИВ:
16 червня 2017 року до Білопільського районного суду надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Білопільського районного суду від 18 березня 2016 року, яким він був засуджений за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121 КК України.
Відповідно до вимог ст. 35 КПК України зазначене клопотання було передано для розгляду судді ОСОБА_4 .
19 червня 2017 року суддя ОСОБА_4 заявила самовідвід, посилаючись на наявність підстав, визначених ч. 1 ст. 76 КПК України, оскільки під час досудового розслідування кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 вона приймала участь в ньому як слідчий суддя.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заяву про самовідвід судді ОСОБА_4 підтримав та просив її задовольнити з викладених у ній підстав.
Заслухавши прокурора ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви судді ОСОБА_4 про самовідвід, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
Згідно з ч. 1 ст. 76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участь у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, при перегляді судових рішень Верховним Судом або за нововиявленими обставинами.
Стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд.
Відповідно до п. 1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Як зазначив ЄСПЛ у п. 69 рішення від 10.12.2009, яке набуло статусу остаточного 10.03.2010, у справі «Мироненко та Мартенко проти України» (заява №4785/02)
український суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм, оскільки згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися для дотримання п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечив суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.
На обґрунтування свого висновку ЄСПЛ звернув увагу на те, що, застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.
Крім того, у справі «Романова проти України» ЄСПЛ визнав порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки справа переглядалася суддею, який і першого разу розглядав її.

Суддя ОСОБА_4 у кримінальному провадження відносно ОСОБА_5 приймала участь як слідчий суддя, оскільки 17 квітня 2015 року вирішувала питання щодо обрання йому запобіжного заходу.
Враховуючи те, що в розгляді заяви засудженого ОСОБА_5 про пегеляд вироку суду від 18 березня 2016 року за нововиявленими обставинами суддя ОСОБА_4 не може приймати участь із зазначених вище причин, а також враховуючи практику ЄСПЛ, суд приходить до висновку, що заяву судді ОСОБА_4 про самовідвід необхідно задовольнити.
На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 76, 80, 81, 372 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Заяву судді ОСОБА_4 про самовідвід у кримінальному провадженні за заявою засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Блопільського районного суду Сумської області від 18 березня 2016 року за нововиявленими обставинами задовольнити та прийняти її самовідвід.
Ухвала суду оскарженню не підлягає і набирає чинності з моменту її постановлення.
Суддя