Ухвала
іменем україни
18 липня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:
головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000966 щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Селещини Карлівського району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК,
установив:
У касаційній скарзі, як випливає з її змісту, засуджений ОСОБА_6 просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати ухвалені щодо нього судові рішення і закрити кримінальне провадження. Суть доводів засудженого зводиться до того, що судовий розгляд здійснено неповно, з порушенням засад змагальності та презумпції невинуватості; у справі не встановлено достатніх фактичних даних для доведення його вини у вчиненні інкримінованого злочину; місцевий суд не дав належної оцінки зібраним доказам і незаконно постановив обвинувальний вирок. Аргументуючи свою позицію, скаржник стверджує, що віндіяв у межах необхідної оборони, захищаючись від протиправного посягання з боку потерпілого, який намагався вдарити його металічним предметом. ОСОБА_6 також заперечує правильність вирішення цивільного позову; указує на помилку у вироку щодо номеру кримінального провадження, на відсутність звукозапису судових засідань від 26 жовтня, 04, 09 та 24 листопада 2015 року. На переконання засудженого, апеляційний суд, не звернувши уваги на допущені істотні порушення, необґрунтовано залишив без задоволення апеляційні вимоги сторони захисту й ухвалив рішення, яке не відповідає статтям 370, 419 КПК.
На касаційну скаргу потерпілий ОСОБА_7 подав заперечення, в яких, наводячи відповідні аргументи, стверджує про безпідставність заявлених засудженим вимог і просить залишити їх без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_6 без зміни.

Учасникам кримінального провадження відповідно до правил ст. 430 КПК було повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду; клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. Засуджений ОСОБА_6 надіслав клопотання про здійснення касаційного провадження без його участі.

За вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05 квітня 2016 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно 7205 грн та 30000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Судом ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні за обставин, викладених у вироку, умисного тяжкого тілесного ушкодження.
Як установив суд, 08 вересня 2014 року приблизно о 17.00 год. на полі навпроти вул. Космонавтів у с. Буртах Кременчуцького району Полтавської області ОСОБА_6 під час сварки умисно вдарив молотком по голові ОСОБА_7 , спричинивши йому тяжкого тілесного ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забійної рани тім`яної ділянки, компресійного скалкового переламу тім`яної кістки, забою головного мозку.
Апеляційний суд Полтавської області ухвалою від 19 вересня 2016 року залишив без змін вирок суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора про скасування ухвали апеляційного суду через істотні порушення ст. 419 КПК і призначення нового розгляду у цьому суді, у зв?язку з чим часткове задоволення заявлених касаційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі та у поданих на неї запереченнях, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржувані рішення.

У поданій касаційній скарзі засуджений, у числі іншого, посилається на неповноту судового розгляду, не погоджується з установленими у вироку фактичним обставинами кримінального провадження, тоді як їх перевірки в силу ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.

Згідно зі статтями 2, 7, 370, 404, 419 КПК при перегляді оспорюваного вироку апеляційний суд, дотримуючись засад кримінального провадження, зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувати, чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження, чи було у передбаченому вказаним Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення, чи було їх оцінено місцевим судом із додержанням правил ст. 94 КПК і відповідно до тих доказів, чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких її визнано необґрунтованою. Тобто у цьому рішенні слід проаналізувати аргументи скаржника і, зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь.

Апеляційний суд не дотримався цих норм процесуального права.

За матеріалами справи, засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких, не погоджуючись із обвинувальним вироком, просили його скасувати на підставах, передбачених ч. 1 ст. 409 КПК, а кримінальне провадження закрити за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Наводячи конкретні доводи на обґрунтування заявлених вимог, скаржники, в числі іншого, зазначили про неповноту судового розгляду, порушення засад кримінального провадження, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також про недостовірність та недопустимість ряду доказів, які не отримали належної правової оцінки, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Крім того, сторона захисту заперечувала правильність вирішення цивільного позову.
За наслідками апеляційного розгляду суд визнав вирок законним, а подані апеляційні скарги необґрунтованими.
Проте суд апеляційної інстанції в ухвалі не навів докладних мотивів прийнятого рішення, не розглянув усіх доводів скаржників і переконливо їх не спростував. По суті залишилося без аргументованої відповіді твердження сторони захисту про невідповідність висновків у вироку фактичним обставинам кримінального провадження. Більш того, апеляційний суд допустив суперечності у своїх висновках щодо оцінки доказів та згаданих обставин. Зокрема, цей суд на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину послався в ухвалі на показання потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , визнавши їх достовірними. Згідно з показаннями вказаних осіб, окрім знаряддя злочину молотка, інших металічних предметів на місці подій не було, при цьому ОСОБА_7 стверджував про відсутність у нього будь-яких предметів. Водночас апеляційний суд визнав достовірними й послався на показання свідка ОСОБА_11 , котрий, навпаки, зазначав про наявність поруч із ОСОБА_7 металічного предмету довжиною 25-30 см.
Крім того, як убачається з матеріалів справи, під час здійснення апеляційного провадження в ході часткового слідства було допитано свідка ОСОБА_12 . За змістом її показань, зафіксованих на технічному носії інформації, ОСОБА_7 наблизився до ОСОБА_6 , замахуючись металічним предметом. Однак відомостей про допит цього свідка в ухвалі не відображено, а показання ОСОБА_12 не отримали правової оцінки суду.
Таким чином, апеляційний суд належно не з`ясував усіх обставин, які в силу ст. 91 КПК підлягають доказуванню, і без ґрунтовного аналізу й зіставлення зібраних у справі доказів передчасно відхилив доводи в апеляційних скаргах щодо захисту засудженим від дій потерпілого й намагання останнього вдарити ОСОБА_6 металічним предметом.
Також в ухвалі не міститься умотивованих відповідей на доводи сторони захисту з питань недопустимості висновку експерта й неправильного вирішення цивільного позову.
Отже, ухвалу апеляційного суду не можна вважати законною, обґрунтованою і вмотивованою, вона не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, про що слушно зазначається в касаційній скарзі. Тому це рішення підлягає скасуванню на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу, а кримінальне провадження призначенню на новий апеляційний розгляд.
Допущені порушення кримінального процесуального закону перешкоджають суду касаційної інстанції дійти безспірного висновку щодо правильності чи неправильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при юридичній оцінці дій ОСОБА_6 .
Під час нового розгляду апеляційний суд повинен здійснити провадження з додержанням положень глави 31 КПК, ретельно перевірити зібрані у справі докази, у тому числі шляхом проведення судового слідства, дати їм та висновкам суду першої інстанції належну правову оцінку, перевірити всі доводи, що містяться в апеляційних скаргах та інші доводи в касаційній скарзі засудженого, дати на все вичерпну відповідь й ухвалити справедливе рішення, яке відповідає ст. 370 вказаного Кодексу.
З огляду на викладене касаційну скаргу слід задовольнити частково.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 6 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3