АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 210/1008/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/408/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянула 04 липня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року, по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000122, відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, українець, громадянин України, освіта середня, не працює, розлучений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
1. 27.09.2001 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст.ст. 81 ч. 3, 141 ч. 2, 142 ч. 3, 193 ч. 3, 185 ч. 2, 185 ч. 3, 70 КК України до 6 років позбавлення волі. Звільнився з місць позбавлення волі 01.06.2005 за постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.05.2005, ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 5 місяців 6 днів;
2. 07.12.2006 року Синельниківським міським судом Дніпропетровської області за ст. 309 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано 1 рік невідбутого строку за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.09.2001, остаточне покарання - 2 роки позбавлення волі. Звільнився з місць позбавлення волі 07.04.2008 за постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2008, ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 4 дні;
3. 14.07.2011 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст.ст. 213 ч. 1, 307 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився з місць позбавлення волі 09.12.2014 за ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 01.12.2014, ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 5 місяців 28 днів;
4. 22.12.2016 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 309 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 ч. 1 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.07.2011 призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 2 місяці,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України.
Учасники судового провадження:
Прокурор - ОСОБА_7
Обвинувачений - ОСОБА_6
Захисник - ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить врахувати вісі пом`якшуючі вину обставини та застосувати до нього ст. 69 КК України.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_6 призначити покарання за сукупністю вироків приєднано частково до покарання, призначеного цим вироком, невідбуту частину покарання призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22.12.2016 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків у виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі, з відбуванням покарання в кримінально-виконавчому закладі закритого типу.
Цивільний позов потерпілою не заявлявся. Питання з речовими доказами вирішене.
Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року ОСОБА_6 було визнано винним, за наступних обставин.
ОСОБА_6 17.01.2017 близько 00 годин 30 хвилин, діючи умисно, маючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, з метою незаконного збагачення, перебував на пл. Домнобудівників в Металургійному районі м. Кривого Рогу, де звернув свою увагу на гр. ОСОБА_9 , а саме на належну їй жіночу сумку, в якій знаходились її особисті речі та гроші.
Після того ОСОБА_6 із вищевказаною метою прослідував за потерпілою ОСОБА_9 та наздогнавши її на пішохідному тротуарі поблизу гуртожитку № 2 на пл. Домнобудівників, швидко підбіг до ОСОБА_9 та відкрито, з метою дезорієнтації потерпілої, обхватив її тулуб руками та відтягнув у бік від пішохідного тротуару, де розвернув її обличчям до себе, руками штовхнув у груди, від чого остання впала на землю. Потім утримуючи її однією рукою лежачою на землі, тобто застосувавши відносно потерпілої ОСОБА_9 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, шляхом ривку іншою рукою вихопив у неї з лівої руки належну їй жіночу сумку фірми «Луї Вітон», ринкова вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 383 від 08.02.2017 станом на 17.01.2017 з урахуванням зносу складає 196,67 грн., в якій знаходились грошові кошти в сумі 1500 грн., щоденник із записами, який для потерпілої майнової цінності не становить, косметичка зі шкірозамінника, ринкова вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 383 від 08.02.2017 станом на 17.01.2017 з урахуванням зносу складає 45 гривень, в якій знаходилась колишня у користуванні косметика, яка для потерпілої майнової цінності не становить. Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, обмежуючи свободу дій потерпілої, відкрито витягнув із правої кишені одягненої на неї куртки мобільний телефон марки «LG L60 X135», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 383 від 08.02.2017 станом на 17.01.2017 з урахуванням зносу складає 1000 гривень, після чого ОСОБА_6 з місця скоєння злочину втік, обернувши викрадене майно на свою користь.
Таким чином ОСОБА_6 вчинив всі дії для доведення злочину до кінця, у зв`язку із чим реалізував свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2741 гривень 67 копійок.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 , судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.
В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що призначене судом покарання є несправедливим та суворим, вважає, що суд міг застосувати до нього положення ст. 69 КК України та призначити більш м`яке покарання. На думку ОСОБА_6 суд не врахував при призначенні покарання пом`якшуючі обставини, а саме визнання вини, щире каяття, допомога слідству, добровільна видача речових доказів, а також те, що в нього є тяжкі захворювання ВІЛ інфекція 4-та стадія та перебуває на обліку у туберкульозному диспансері; крім того за місцем проживання характеризується позитивно.
Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, просив вирок суду залишити без змін.
Обвинувачений та його захисник під час судового розгляду підтримали вимоги апеляційної скарги та просили пом`якшити покарання.
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду та думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України ґрунтуються на зібраних по справі доказах, досліджених судом і яким була надана належна оцінка у вироку суду відповідно до вимог ст. 374 КПК України та в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядається.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_6 винним себе визнав повністю, у зв`язку із чим судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та судовий розгляд кримінального провадження здійснено на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого, потерпілу і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч.1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.
Порушень судом кримінального процесуального закону при визначенні обсягу доказів та порядку їх дослідження при ухваленні вироку колегія суддів не вбачає.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про суворість призначеного судом покарання, з тих підстав, що суд при призначенні покарання не врахував обставини, які пом`якшують його вину та призначив суворе покарання, колегія суддів приходить до висновку, що їх не можна визнати обґрунтованими.
Так, вирішуючи зазначені питання, суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України, взяв до уваги обставини, що підлягають врахуванню, а саме те, що вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше судимий (т.1 а.кп. 81-84), вчинив злочин, до повного відбуття покарання за попереднім вироком (т.1 а.кп. 53), офіційно не працює, не одружений, осіб на утриманні не має, за місцем проживання характеризується задовільно (т.1 а.кп 54, 86), має діагноз ВІЛ-інфекція, 4 клінічна стадія (т.2 а.кп. 34 ), на обліку в ОКЗ «Психоневрологічний диспансер» у лікаря психіатра не перебуває (т.1 а.кп. 88), у лікаря нарколога перебував під наглядом з 1998 року з приводу вживання опіоїдів зі шкідливими наслідками (т. 1 а.кп. 90), до обставин які пом`якшують покарання суд відніс щире каяття, та при відсутності обставин, що обтяжують покарання, призначив обвинуваченому мінімальне покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, у вигляді позбавлення волі.
Крім того, при визначенні остаточної міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд застосував положення ч. 1 ст. 71 КК України та до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22.12.2016 року, призначивши остаточно покарання за сукупністю вироків (т.2 а.кп. 44-45).
Судом першої інстанції при призначенні покарання було дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховано всі обставини справи, в тому числі ті, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, а також те, що ОСОБА_6 раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням, але в період випробувального терміну вчиняв нові злочини, тому немає підстав для застосування ст. 69 КК України.
З таким висновком колегія суддів погоджується, оскільки він є правильним та ґрунтується на вищенаведених обставинах, що були судом досліджені та вірно оцінені, і не знаходить достатніх підстав для обрання обвинуваченому більш м`якого покарання, так як призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим за видом та розміром, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.
За викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, в частині скасування вироку суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, внаслідок його суворості.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року, по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000122, відносно ОСОБА_6 , якого визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України - залишити без змін.
На підставі ст.72 ч.5 КК України зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 20 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня отримання ним копії ухвали.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3