Справа № 520/3230/17
Провадження № 1-кп/520/678/17
15.06.2017 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.
Так, 28.02.2017 року, приблизно о 20:05 годині, обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку №8 по вул. Комарова в м. Одесі, з метою особистої наживи та з корисливих мотивів, маючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилось в нанесенні удару кулаком правої руки по обличчю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинив останньому, згідно висновку №481 від 06.03.2017 року судово медичної експертизи легкі тілесні ушкодження у вигляді забія м`яких тканин носу та синця спинки носа, після чого відкрито викрав з руки його майно, а саме: мобільний телефон «НТС», вартістю 3 000 гривень, який має дві сім-картки оператора мобільного зв`язку «Лайф», чохол до телефону, вартістю 100 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 3100 гривень.
З місця вчинення кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_5 з викраденим майном зник, отримавши можливість розпорядитись викраденим на свій розсуд.
Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні визнав повністю свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та пояснив, що він дійсно 28.02.2017 року, знаходячись біля будинку №8 по вул. Комарова в м. Одесі, вдарив кулаком правої руки по обличчю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , в зв"язку з тим, що у нього був поганий настрій і він був злий на те, що у нього також вкрали його телефон, після чого відкрито викрав у потерпілого з руки мобільний телефон «НТС». У скоєному він щиро кається, просить суворо його не карати, бо він зробив для себе відповідні висновки.
Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_5 вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, його вина доведена дослідженими судом письмовими матеріалами кримінального провадження, якими підтверджуються показання обвинуваченого ОСОБА_5 стосовно часу, місця та обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме:
- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 08.02.2017 року, згідно якого було прийнято заяву від ОСОБА_7 , матері неповнолітнього потерпілого, за змістом якої вона просить прийняти заходи до невідомої особи, яка 28.02.2017 року відрито заволоділа мобільним телефоном у її сина ОСОБА_6 ;
- протоколом огляду предмету від 01.03.2017 року з фото таблицею, згідно якого було оглянуто мобільний телефон «НТС 1 С» в прозорому силіконову чохлі;
- звітом від 06.03.2017 року про визначення ринкової вартості мобільного телефону ««НТС 1С», яка складає 3 100 грн.;
- розпискою законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 про отримання на відповідальне збереження мобільного телефону «НТС 1С»;
- висновком експерта №481 від 06.03.2017 року, з якого вбачається, що у потерпілого ОСОБА_6 були виявлені наступні тілесні ушкодження: забій м`яких тканин та синець спинки носа. Зазначені ушкодження не були небезпечними для життя, а мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більш 6-ти діб, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 року) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;
- заявою потерпілого ОСОБА_6 та законного представника потерпілого ОСОБА_7 про розгляд справи за їх відсутністю, матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 у них немає;
- матеріалами, характерізуючими особу обвинуваченого ОСОБА_5 .
Відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України, за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ст. 337 ч. 1 КПК України.
Таким чином, оцінюючі всі зібрані у судовому засіданні по справі докази в умовах повної змагальності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.2 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття, відсутність матеріальної шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Також суд враховує, обставини вчинення обвинуваченим злочину, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, того факту, що він скоїв тяжкий злочин відносно неповнолітнього потерпілого з застосуванням насилля до нього, суд приходить до висновку, що для виправлення та попередження скоєння нових злочинив обвинуваченому слід призначити покарання, пов"язанне з позбавленням волі. Але приймаючі до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який характеризується за місцем мешкання посередньо, раніше не судимий, відсутність матеріальної шкоди від правопорушення, суд вважає можливим призначити йому мінімальне покарання у вигляді позбавлення волі передбачене санкцією інкримінованої йому статті 186 ч.2 КК України, яке на думку суду буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов в кримінальному провадженні заявлено не було.
Процесуальних витрат згідно зі ст. 124 КПК України немає.
Питання про долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 370-374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення - з моменту затримання, а саме: з 28 лютого 2017 року до 15.06.2017 року - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 залишити без змін.
Речові докази вважати повернутими потерпілому ОСОБА_6 за належністю.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1