Провадження № 11-кп/780/163/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 22 15.02.2017

УХВАЛА
Іменем України
15 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заріччя Ружинського району Житомирської області, українця, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді штрафу розміром 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. в дохід держави.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин. Так, 28.10.2016 року близько 11 години ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, провулок Широкий, 10, маючи умисел, корисливий мотив та мету незаконно заволодіти майном ОСОБА_9 , шляхом обману, під приводом необхідності виконання будівельних робіт, взяв у ОСОБА_10 належну йому віброплиту марки «Mikasa MVC T50 VLS» вартістю 12316 грн., яку не повернув та розпорядився нею на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку на вищевказану суму.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та постановити виправдувальний вирок щодо нього.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду є незаконним. Зазначає, що досудовим слідством та судом першої інстанції не встановлено, який саме умисел він мав при вчиненні злочину. Вказує, що віброплита марки «Mikasa MVC T50 VLS» належить йому. Зазначає, що всі докази у провадженні є неналежними та сфальшовані з метою притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, в разі визнання особи винуватою, зазначається, крім іншого, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

За ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Пунктом а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаних вимог закону, судом першої інстанції дотримано не було. Зокрема, в мотивувальній частині оскаржуваного вироку не зазначено формулювання обвинувачення, визнаного доведеним судом, а лише зміст обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону, оскільки наведені в ньому висновки не містять деталізації, не є конкретними та зрозумілими, а саме з викладених в обвинувальному акті фактичних обставин вчиненого злочину не вбачається, який умисел мав обвинувачений коли заволодів віброплитою марки «Mikasa MVC T50 VLS», яка належала ОСОБА_9 та мотиви винного у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, як вбачається з обвинувального акту складеного відносно ОСОБА_7 , днем вчинення кримінального правопорушення зазначено 28.10.2016 року. Проте, у витягу з кримінального провадження № 0004342 та протоколу про прийняття заяви потерпілого про вчинене кримінальне правопорушення зазначені зовсім інші дати, відповідно 31.10.2016 року та 30.10.2016 року.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Крім того, суд у вироку посилається на докази, які з його точки зори є належними та допустимими як докази вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а саме: на копії товарного чеку та гарантійного талону віброплити марки «Mikasa MVC T50 VLS», а також на копію висновку судової товарознавчої експертизи від 10.11.2016 року.

Судом першої інстанції вказані копії документів були досліджені, проте судом не враховано вимоги ч.3 ст.99 КПК України, яка зазначає, що сторона кримінального провадження на підтвердження обвинувачення зобов`язана надати суду оригінали документів.

За таких обставин суд апеляційної інстанції позбавлений можливості визнати копії зазначених прокурором документів належними та допустимими доказами по справі.

Відповідно до вимог ст. 314 КПК України, після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Суд першої інстанції залишив поза увагою невідповідність обвинувального акта вимогам закону та призначив кримінальне провадження до розгляду по суті.

Зазначені порушення, у відповідності до ч. 1 ст. 412 КПК України, колегія суддів визнає істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У відповідності до ст. 409 КПК України, однією з підстав для скасування судового рішення є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд, під час якого слід всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі надані сторонами докази та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Суддя: Суддя: Суддя: