Справа № 203/5729/16-к
Провадження №1-кп/0203/543/2016
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.12.2016 м. Дніпро
Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0003704 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, з середньо-технічною освітою, тимчасово не працюючий, маючий на утриманні одну малолітню дитину, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 21.11.2016 приблизно о 22 годині 15 хвилин, знаходячись на зупинці громадського транспорту по вул. Вокзальній, 2 у м. Дніпро, помітив перед собою ОСОБА_6 , який стояв на маршрутній зупинці, розташованої біля будинку №2 по вул. Вокзальній у м. Дніпро, біля якого на ділянці місцевості стояла коробка з конвектором обігріву «Еталон» та, керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_4 визначив конвектор обігріву «Еталон», який належить ОСОБА_6 , як об`єкт свого злочинного посягання.
Далі, 21.11.2016 приблизно о 22 годині 15 хвилини, ОСОБА_4 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, підійшов до ОСОБА_6 та обома руками взяв з ділянки місцевості коробку з конвектором обігріву «Еталон», вартість якого, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №179 від 23.11.2016, станом на 22.11.2016 становить 625 гривень 00 копійок за одну одиницю та втік з викраденим майном з місця скоєння злочину, проте не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з незалежних від нього причин, так як був помічений та затриманий та не зміг довести свій злочинний умисел до кінця і розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.
Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна.

30 листопада 2016 року між потерпілим ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про примирення.

Згідно з даною угодою потерпілий ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, підозрюваний ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 (один) рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Потерпілий та прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений в судовому засіданні також просив вказану угоду з потерпілим затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з потерпілим угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, а тому ці його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджену сторонами угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним міру покарання.

Вирішуючи питання про речові докази конвектор обігріву «Еталон» суд вважає необхідним відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України залишити за належністю потерпілому ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374 та 475 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про примирення, укладену між потерпілим ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України та призначити їй покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі

У відповідності до ст. 75, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину, буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції), повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ конвектор обігріву «Еталон» суд вважає необхідним відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України залишити за належністю потерпілому ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.
Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.

Головуючий ОСОБА_1