Справа № 461/194/17
Провадження № 1-кс/461/191/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.01.2017 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 секретар ОСОБА_2 , за участю ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора відділу процесуального керівництва слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_4 щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинене кримінальне правопорушення ,-
ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність прокурора відділу процесуального керівництва слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_4 щодо не внесення відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань по його заяві, яка 18.12.2016 року була скерована до прокуратури Львівської області про вчинення керівником Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 , його заступником ОСОБА_6 , прокурором відділу прокуратури області ОСОБА_7 та слідчим ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.364, ч.2 ст.382 КК України.
В обґрунтування поданої скарги покликається на те, що 18.12.2016 року до прокуратури Львівської області ним була подана заява про внесення відомостей до ЄРДР щодо керівника Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 , його заступника ОСОБА_6 , прокурора відділу прокуратури області ОСОБА_7 та слідчого ОСОБА_8 . Однак, станом на час розгляду скарги, заяву про вчинення кримінального правопорушення не прийнято, не проведено реєстрацію та внесено відомості в ЄРДР, що є грубим процесуальним порушенням. Просив скаргу задовольнити в повному обсязі.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у скарзі. Просить скаргу задовольнити.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 проти вимог скарги заперечив з мотивів безпідставності та зазначив, що наслідками розгляду заяви, скаржнику була надана вмотивована відповідь.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши інші матеріали скарги, приходжу до висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 18.12.2016 року подавав заяву про вчинення кримінального правопорушення керівником Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 , його заступником ОСОБА_6 , прокурором відділу прокуратури області ОСОБА_7 та слідчим ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.364, ч.2 ст.382 КК України.
Як вбачається з матеріалів скарги, листом прокурора відділу процесуального керівництва слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_4 повідомлено скаржника про те, що в ході розгляду заяви не встановлено підстав для внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень керівником Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 , його заступником ОСОБА_6 , прокурором відділу прокуратури області ОСОБА_7 та слідчим ОСОБА_8 , оскільки обставини чи відомості, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень, і які підлягають внесенню до ЄРДР, в ній не зазначені.
Відповідно до положень ст.214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Відповідно до ч.3.7 Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення, затвердженої наказом Генерального прокурора України №125 від 03 грудня 2012 року, за заявами, повідомленнями про вчиненні кримінальні правопорушення, що не підслідні органам прокуратури, але надійшли на розгляд прокуратуру обласного рівня чи Генеральної прокуратури України, керівники структурних апаратів організовують роботу щодо скерування відповідно до міських, районних, міжрайонних, районних у містах і прирівняних до них прокуратур, прокуратур обласного рівня за територіальною юрисдикцією.
Відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України та пп.4 п.2.1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч.1 ст.94 КПК України).
Таким чином, вважаю, що невідповідність заяви вимогам п.4 ст.5 ст.214 КПК України та пп.4 п.2.1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, через відсутність конкретних даних, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, дає законні підстави прокурору прийняти рішення, з яким не погоджується скаржник, оскільки в даному випадку воно відповідає вищенаведеним положення законодавства.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги, даний перелік є вичерпним, а відтак, суд не може виходити за межі повноважень, визначених КПК України. Таким чином, задоволення вимог даної скарги в частині визнання протиправною бездіяльності буде суперечити вищенаведеним нормам КПК України, а тому в цій частині скарга задоволенню не підлягає.
З врахуванням вищенаведеного, беручи до уваги те, що заява ОСОБА_3 від 18.12.2016 року про вчинення керівником Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 , його заступником ОСОБА_6 , прокурором відділу прокуратури області ОСОБА_7 та слідчим ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.364, ч.2 ст.382 КК України, не відповідає встановленим вимогам, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 22, 55, 303, 304, 306, 318-380 КПК України, слідчий суддя,-
у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора відділу процесуального керівництва слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_4 щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяви про кримінальне правопорушення - відмовити.
Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .