Ухвала іменем україни 06 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000145, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 09 березня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 24 червня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За оскаржуваним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 15 березня 2015 року приблизно о 09.00 год. на перехресті вулиць Житомирської та Комсомольської в смт Володарську-Волинському Житомирської області, керуючи автомобілем «ЗАЗ TF 699P», виконуючи маневр повороту ліворуч порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність, унаслідок чого здійснив наїзд на пішохода

ОСОБА_8 , яка у результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувані судові рішення через істотні порушення кримінального процесуального закону, які, на думку сторони захисту, полягають у тому, що суди при обгрунтуванні судових рішень використали неналежні докази.
Заслухавши доповідь судді, доводи, прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги та просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто вирішення питання щодо відповідності висновків суду фактичним обставинам справи, оцінка повноти й наявності однобічності судового розгляду чи відсутності такої не входять до повноважень суду касаційної інстанції.
Як видно з касаційної скарги захисника, він наполягав на визнанні неналежним у якості доказу висновку комісійної судово-медичної та автотехнічної експертизи від 27 серпня 2015 року № 94/3/543, оскільки такий висновок було зроблено на підставі даних, отриманих у ході проведення слідчого експерименту від 15 серпня 2015 року за участю ОСОБА_7 у якості свідка, а також даних, отриманих у ході проведення слідчого експерименту від 12 серпня 2015 року за участю потерпілої ОСОБА_8 .

При цьому захисник, стверджуючи про недопустимість у якості доказу протоколу слідчого експерименту від 12 серпня 2015 року, наполягав на тому, що всупереч ч. 3 ст. 104 КПК України у протоколі проведення зазначеної слідчої дії не зазначено, що при її проведенні застосовувалися технічні засоби фіксації часу руху пішохода, не зазначені технічні характеристики та порядок їх використання.

Однак такі доводи захисника виявилися неспроможними.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 86 КПК України недопустимими є також докази, отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, слідчий експеримент від 15 серпня 2016 року було проведено за участю

ОСОБА_7 , якому в подальшому було пред`явлено обвинувачення.

При цьому дані, отримані в ході зазначеної слідчої дії щодо траєкторії повороту транспорту, яким керував обвинувачений, та швидкості руху, були використані в ході проведення комісійної судово-медичної та автотехнічної експертизи від 27 серпня 2015 року № 94/3/543.

Однак цей факт не може слугувати підставою для визнання неналежним зазначеного висновку, оскільки показання ОСОБА_7 , які він давав у ході досудового розслідування та судового розгляду як у якості свідка, так і в якості обвинуваченого та підсудного, були незмінними.

Крім того, сам засуджений не заперечував правильності вихідних даних, ним же повідомлених, зазначених у протоколі слідчого експерименту від 15 серпня 2015 року.

Наведені обставини свідчать про відсутність підстав визнавати зазначені протокол чи висновок комісійної судово-медичної та автотехнічної експертизи № 94/3/543 від 27 серпня 2015 року неналежними доказами.

Також виявилися безпідставними і твердження захисника про порушення вимог п. 3 ст. 104 КПК України під час проведення слідчого експерименту від 12 серпня 2015 року.

Згідно із зазначеним положенням процесуального закону вступна частина протоколу проведення слідчої дії, крім іншого, повинна містити інформацію про те, що особам, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь було повідомлено про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та про носії інформації, що застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання.

Як видно з протоколу від 12 серпня 2015 року, під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_8 особам у ході проведення цієї слідчої дії було заздалегідь повідомлено про застосування технічних засобів фіксації цифрового фотоапарату «Canon CF 45» та стрічкової рулетки, що спростовує доводи захисника про протилежне.
Таким чином, наведеною інформацією, наявною у матеріалах провадження, спростовуються, доводи, наведені у касаційній скарзі захисника, про недопустимість та неналежність окремих доказів, якими було обґрунтовано судові рішення.

Крім того, аналогічні доводи про незаконність вироку суду першої інстанції сторона захисту наводила у своїй апеляційній скарзі, їх перевіряв суд апеляційної інстанції та визнав безпідставними. Ухвалу цього суду належним чином мотивовано згідно з вимогами ст. 419 КПК України.
З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у межах касаційного розгляду не було встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 09 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 24 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника

ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 ___________________ ОСОБА_3