Ухвала
іменем україни

22 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000179, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі потерпіла, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 рішенням суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги потерпіла мотивує тим, що суд апеляційної інстанції при призначенні покарання не взяв до уваги усіх обставин справи та належним чином не мотивував свого рішення, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65-67 КК України, а судове рішення ст.ст. 370, 419 КПК України.

Вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 1 ст. 164 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2016 року вирок місцевого суду змінено, ОСОБА_5 пом`якшено покарання до громадських робіт на строк 120 годин.
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він, відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2009 року, зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 09 лютого 2009 року і до її повноліття. Однак, починаючи з серпня 2011 року він умисно, злісно ухиляється від сплати коштів на утримання своєї малолітньої доньки, на попередження судового виконавця не реагує та за викликами до нього не з`являється. Внаслідок таких дій станом на 01 серпня 2014 року у ОСОБА_5 виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 21 317,71 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора про часткове підтримання скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 164 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Пом`якшуючи ОСОБА_5 призначене покарання до 120 годин громадських робіт, суд апеляційної інстанції врахував пом`якшуючі покарання обставини визнання вини та щире каяття, а також дані про особу засудженого, зокрема те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, тобто ті ж дані, що й суд першої інстанції.

Проте суд апеляційної інстанції достатньо своїх висновків не мотивував і не зазначив, яке саме порушення при ухваленні свого рішення допустив суд першої інстанції.

Крім того, суд апеляційної інстанції не зазначив, на чому ґрунтуються його висновки про застосування засудженим реальних мір до працевлаштування та наявність у ОСОБА_5 утриманців.

Також колегія суддів звертає увагу й на те, що потерпіла фактично була позбавлена можливості висловити свою думку з приводу призначення покарання, оскільки не була завчасно повідомлена про розгляд скарги.

За таких обставин ухвалу суду апеляційної інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою.

Ураховуючи викладене, колегія суддів уважає, що ухвала апеляційного суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України щодо ОСОБА_5 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати вищезазначене та прийняти обґрунтоване й законне рішення.

Якщо за наслідками нового апеляційного розгляду провадження суд дійде висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині та не встановить інших обставин, які можуть вплинути на питання призначення покарання, то слід вважати необґрунтованим покарання, призначене апеляційним судом.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргупотерпілої ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 20 квітня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3