АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/76/17 Справа № 176/1950/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого

ОСОБА_7 , 1987 року народження, засудженого 20.02.2015 року за ч. 2 ст. 260 КК України Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,

на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою було відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбуття покарання, на підставі ст. 81 КК України.

Як видно з ухвали суду, звертаючись з клопотанням до суду першої інстанції ОСОБА_7 посилався на те, що він сумлінною поведінкою і ставленням до роботи довів своє виправлення, отримував освіту та став на шлях виправлення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд вказав на те, що умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_7 щодо застосування умовно дострокового звільнення від відбуття покарання, оскільки він відбуваючи покарання у Жовтоводській виправній колонії № 26, має одне заохочення та одне стягнення, яке достроково знято. Крім того судом зазначено, що 05.02.2016 року комісія вже відмовляла засудженому в переведенні до дільниці соціальної реабілітації, як такому, що не став на шлях виправлення.

В апеляції засуджений ОСОБА_7 просить рішення суду скасувати та звільнити його умовно достроково від відбуття покарання, що передбачено ст. 81 КК України. Посилається на те, що на його думку, судом помилково не зараховано йому в строк для відбуття покарання попереднього ув`язнення. На його думку, не відповідає дійсності твердження суду про відсутність даних, які підтверджують його виправлення, що він постійно працює та добре характеризується. Зазначає, що судом належним чином не досліджені матеріали його особової справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляцію, думку прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, а апеляцію засудженого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно вимог ст. 81 КПК України, підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення ним свого виправлення. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період перебування у виправній установі.

Слід зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Судом першої інстанції встановлено те, що ОСОБА_7 на час звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення відбув половини строку призначеного покарання, оскільки звертався до суду з перерахуванням строку попереднього ув`язнення у відповідності до ст. 72 КК України, на протязі 2015-2016 р.р. мав 1 заохочення та 1 стягнення, яке знято адміністрацією, до праці ставиться добре.

Колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду, що при вирішенні вищевказаного питання, потрібно врахування поведінки і ставлення до праці засудженого за весь період перебування в установі, а також необхідно врахувати і дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 правопорушення і даним про особу в цілому.

Відповідно до ст. 12 КК України, засуджений скоїв тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 260 КК України.

Наявність лише одного заохочення за час відбування покарання не є доказом того, що засуджений за цей час довів своє виправлення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання, оскільки в конкретному випадку не вбачаються підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого. Щодо ствердження ОСОБА_7 про те, що він має три стягнення, не підтверджено документально. ОСОБА_7 в апеляційному суді пояснив, що вже після 16 серпня 2016 року по теперішній час, він був двічі заохочений, то з цієї підстави він не позбавлений права на повторне звернення до районного суду з клопотанням про умовно дострокове відбуття покарання.

Отже, ухвала суду є законною та обґрунтованою, а підстав для зміни чи скасування судового рішення, - не вбачається.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляцію засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання - залишити без змін.

Судді: