Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/45/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.01.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000610 від 02 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2016 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Петрове, Петрівського району, Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого трактористом ПСП «Богнер», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- 02 лютого 2007 року Петрівським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Згідно постанови Петрівського районного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2007 року ОСОБА_7 направлено в місця позбавлення волі для відбування призначеного судом покарання. Відповідно до постанови Петрівського районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2009 року, ОСОБА_7 31 жовтня 2009 року звільнений від подальшого відбування покарання умовно-достроково, невідбутий строк 11 місяців 2 дні;

- 13 травня 2015 року Петрівським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185 до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст..75 КК України, ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 71 КК України,за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_7 , до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання, призначеного за вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 13 травня 2015 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в сумі 246,00 грн. за проведення експертизи.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 02 грудня 2015 року приблизно 10.00 год., перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_8 , розташованого по АДРЕСА_2 , переконавшись у тому, що за ним ніхто не спостерігає, умисно, з корисливих мотивів, викрав газовий балон ємкістю 50 л., вартість якого, згідно висновку судово товарознавчої експертизи № 137 від 09 лютого 2016 року становить 220, 00 грн.

Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок вказаний вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, згідно з яким призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Зокрема зазначає, про те, що він свою вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, сприяв слідству у розкритті вчиненого ним злочину, став на шлях виправлення, влаштувався на роботу, на утриманні має престарілих батьків та неповнолітню дочку, на досудовому слідстві добровільно відшкодував завдану потерпілому матеріальну шкоду, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

Наведені обставини, на думку обвинуваченого ОСОБА_7 , не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного ним вироку.

Провівши за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_7 судове слідство в обсязі дослідження його характеризуючих даних, заслухавши в дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в апеляційній скарзі самим обвинуваченим не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов правильного висновку про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, який будучи судимий за вчинення аналогічного злочину, під час відбування покарання, призначеного за вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 13 травня 2015 року, таємно заволодів майном ОСОБА_8 , яким розпорядився на свій власний розсуд, для задоволення власних потреб.

Як пояснив ОСОБА_7 під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, він свою вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, завдані потерпілому збитки відшкодував, фактичних обставини цієї справи, викладені у вироку суду не оспорює.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначив про те, що враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, який відноситься до категорії середньої тяжкості, його особу, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, його позитивні характеристики.

Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_7 покарання суд визнав його щире каяття.

Обставини, які обтяжують ОСОБА_7 покарання судом не встановлені.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Враховуючи характер, ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його особи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_7 як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 , за сукупністю вироків,остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці, передбачено санкцією ч.2 ст. 185 КК України, є справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, достатніх та обґрунтованих підстав для застосування ст. 75 КК України, про що просить обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не достатньо враховано його особу, щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті даного кримінального правопорушення та його позитивні характеристики є безпідставними, оскільки ці дані судом при призначенні ОСОБА_7 покарання враховані, про що зазначено в оскаржуваному вироку.

Ко легія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції - відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 408, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2016 року в кримінальному провадженні № 0000610 від 02 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4