Справа № 127/6342/14-к
Провадження №11-кп/772/576/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі . ОСОБА_5
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.01.2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000052 від 04.01.2014 року по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Тульчинського району Вінницької області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
03.01.2014 близько 18:30 год. водій ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 11183» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Данила Нечая, міста Вінниці в напрямку вулиці Щорса, при виконанні маневру повороту ліворуч, в напрямку вулиці Московської, виїхав на смугу зустрічного напрямку руху, не надавши перевагу в русі транспортному засобу, що рухався в зустрічному напрямку, не переконався, що даний маневр буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, з необережності допустив зіткнення з технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 21103» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 .
Внаслідок даної пригоди водій автомобіля марки «ВАЗ 21103» д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_9 відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 158-к від 17.10.2016 отримав тілесні ушкодження: закритий уламковий перелом лівого стегнової кістки у верхній та середній третинах зі зміщенням, садна верхньої та нижньої губи, закрита травма грудної клітки і живота без пошкодження внутрішніх органів, рана по заднєлатеральній поверхні середньої третини лівого стегна.
Дані тілесні ушкодження у ОСОБА_9 виникли від дії тупих твердих предметів, по давності утворення відповідають строку дорожньо-транспортної події 03.01.2014 року
На теперішній час у ОСОБА_9 наявні об`єктивні ознаки порушення функції лівої нижньої кінцівки, різке обмеження (відсутність) рухів в лівих кульшовому і колінному суглобах, укорочення лівої нижньої кінцівки на 11 см. за рахунок стегнової кістки. Вказані порушення функції лівого нижньої кінцівки у ОСОБА_9 стоять у причинному зв`язку з названими вище закритим уламковим переломом лівої стегнової кістки у верхній та середній третинах зі зміщенням, і становлять шістдесят відсотків стійкої втрати загальної працездатності. Таким чином, названі тілесні ушкодження у ОСОБА_9 належать до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм розладу здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності не менше ніж на одну третину (не менше 33%). Також, факт настання і розмір стійкої втрати загальної працездатності у ОСОБА_9 знаходиться у причинному зв`язку з вказаними тілесними ушкодженнями, обумовлені характером і клінічним перебігом травм, отриманої 03.01.2014, а не іншими чинниками (захворюванням тощо).
Водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де зазначено: п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».
Порушення вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
В умовах даної пригоди в діях водія ОСОБА_9 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України не вбачається.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04.01.2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 91 476,78 грн. в рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 50 000 грн. в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.
В решті позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 відмовлено.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_7 6912,37 грн. на користь Вінницької Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги.
Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведену експертизу на користь держави в сумі 1369,20 грн.
Вирішено долю речових доказів.
Не погодившись з вироком, заступник прокурора Вінницької області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу , просив вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 ( один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки.
Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п. 1. 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме : зобов`язати його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання , роботи або навчання.
В решті вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що за змістом закону ( ст.ст. 75,77 КК України і роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 « Про практику призначення судами кримінального покарання», при звільненні особи від відбування основного покарання з випробуванням суд, відповідно до ст. 77 КК України, може призначити додаткові покарання, зокрема позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю. Додаткові покарання виконуються реально, про що суд повинен зазначити у резолютивній частині вироку.
Разом з тим, суд першої інстанції в порушення даних вимог , звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання не лише основного , а й додаткового покарання.
За таких обставин, на думку прокурора, звільняючи обвинуваченого від відбування основного і додаткового покарання з випробуванням та іспитовим строком, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело і до невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості і є підставою для скасування вироку відповідно до ч.2 ст.409, ст. 414 КПК України .

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, просив задоволити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України не оспорюються, ґрунтуються на сукупності доказів досліджених під час судового розгляду та оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
За змістом ст.ст.75, 77 КК України, відповідно роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року « Про практику призначення судами кримінального покарання», при звільненні особи від відбування основного покарання з випробуванням суд відповідно до ст. 77 КК України, може призначити додаткові покарання, зокрема позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Додаткові покарання виконуються реально, про що суд зазначає у резолютивній частині вироку.
З вироку суду вбачається, що ОСОБА_7 звільнено від відбування не лише основного , а й додаткового покарання, що вказує на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75,77 КК України.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визначається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, керуючись вимогами ст.65- -67 КК України прийняв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, який раніше несудимий, за місцем проживання скарг на його поведінку не надходило, на диспансерному обліку у Вінницькому наркологічному диспансері «Соціотерапія» не перебуває, на обліку у «ВОПЛ ім. Ющенка» не перебуває, наявність обставин, що відповідно ст.66 КК України пом`якшують покарання, а саме щире каяття, часткове добровільне відшкодування шкоди завданого збитку, відсутність обставин, що відповідно ст.67 КК України обтяжують покарання .
Розглянувши всі обставини в сукупності , виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості , індивідуалізації , суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання.
Однак, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність ст.75 КК України, що призвело до невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість .
Відповідно до п. 4 ч.1 ст.409 , ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
За таких обставин, судове рішення відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню.
Апеляційний суд вважає, що враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , наявні підстави для застосування ст.75 КК України , звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням та для призначення відповідно до ст. 77 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік, яке має виконуватися реально.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, суд апеляційної інстанції, -
У х в а л и в :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 задоволити
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.01.2017 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України скасувати в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Ухвалити новий вирок.
Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України до 4-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки.
Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені до п.п. 1. 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме : зобов`язати періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання , роботи або навчання.

В решті вирок залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
Згідно з оригіналом:
Суддя: