Дата документу Справа № 314/5412/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/567/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/5412/15-к
Категорія ст. 27 ч.5, ч.3 ст. 185 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, яке внесено до ЄРДР за № 0001524 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вільнянськ, Запорізької області, громадянки України, яка має повну загальну середню освіту, не працевлаштованої, не заміжньої, яка відбуває покарання у Дніпродзержинській виправній колонії УДПтСУ в Дніпропетровській області №34, раніше судимої:
1) 07.10.2014 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до 120 годин громадських робіт;
2) 28.05.2015 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 389, ст.ст. 71, 72 КК України до 1 місяця 10 днів арешту;
3) 24.06.2015 року Вільнянським районним судом Запорізької області, за ч. 3 ст. 185 КК України, до 3 років 1 місяця позбавлення волі,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_6 ,
за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить призначити її покарання більш м`яке, не пов`язане з позбавленням волі, так як на її утриманні є батьки пенсійного віку, обоє інваліди та син 2003 року народження, вона щиро кається в скоєному.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинувачену, у тому числі в останньому слові, яка підтримала апеляційну скаргу; прокурора, який просив вирок суду змінити; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року ОСОБА_6 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 27 ч.5, ст. 185 ч. 3 КК України та призначено її покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 червня 2016 року, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до вимог ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 26.12.2015 року і до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі. Утримується під вартою з 26 грудня 2015 року. Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 1433 грн. 44 коп.

Цим же вироком ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винними у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, вирок у відношенні яких в апеляційному порядку не оскаржується.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 13.09.2015 приблизно об 11 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, а саме з ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , які також мали умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, заздалегідь розподіливши між собою ролі співучасті, діючи з корисливих мотивів, об`єднані єдиним злочинним умислом та задля матеріальної наживи, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_1 , де тимчасово без реєстрації мешкала остання, що на праві власності належить ОСОБА_10 , попередньо домовившись між собою про вчинення крадіжки чужого майна з приміщення сараю, розташованого за вищевказаною адресою, у той час, як ОСОБА_6 відповідно до відведеної їй ролі, лишилася біля хвіртки до подвір`я спостерігати за обстановкою та контролювати подальшу відсутність власниці об`єкту нерухомості, разом з ОСОБА_9 , підійшов до вказаного вище сараю, після чого останній, застосовуючи м`язову силу правої ноги, вдарив по поверхні зачинених на замок дверей, тим самим пошкодив їх та разом з ним увійшов до його приміщення. Після цього, ОСОБА_8 , не зупиняючись на досягнутому, розуміючи те, що він чинить протизаконні дії, за які має настати передбачена законом відповідальність, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, знаходячись у вказаному сараї, усвідомлюючи, що ОСОБА_6 продовжує контролювати обстановку біля домоволодіння, застосовуючи м`язову силу рук, разом з ОСОБА_9 з поверхні робочого столу та підлоги підняли та склали у полімерні мішки, тим самим викрали наступне майно:
набір робочих інструментів, до складу якого входили 2 молотки, 5 викруток, 6 металевих гайкових ключів, загальною вартістю 300 гривень;
2 оцинкованих відра, ємкістю по 10 л кожне, вартістю 36,72 гривень за одне, на загальну суму 73,44 гривень;
набір робочих металевих метисів, до складу яких входили цвяхи, гайки, шурупи, саморізи, загальною вагою 5кг, вартістю 300 гривень;
2 металевих круги з циркулярного станку, діаметром 40см, товщиною металу 3 мм, вартістю 180 гривень за один, на суму 360 гривень;
1 моток мідного електрокабелю в полімерній ізоляції, довжиною 50 м, діаметром (без ізоляції) 2мм, вартістю 8 гривень за 1 м, на суму 400 гривень.
Після цього ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , повідомивши ОСОБА_6 про свої подальші наміри, тим самим підтвердивши з нею спільність скоєного злочину, із викраденим майном залишили територію вищевказаного домоволодіння та пішли з ним на АДРЕСА_2 , де вказане майно збули шляхом продажу мешканцю м. Вільнянськ Запорізької області задля отримання грошової винагороди.
У результаті чого спричинили потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 1433 грн. 44 коп.
Після цього ОСОБА_9 разом з ОСОБА_8 , повідомивши ОСОБА_6 про свої подальші наміри, тим самим підтвердивши з нею спільність скоєного злочину, із викраденим майном залишили територію вищевказаного домоволодіння та пішли з ним на АДРЕСА_2 , де вказане майно було збуте шляхом продажу мешканцю м. Вільнянськ Запорізької області задля отримання грошової винагороди.
За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самої обвинуваченої в судовому засіданні, де вона повністю визнавала себе винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченої та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 місцевим судом було враховано, що остання щиро розкаялася у вчиненому, а тому суд призначив їй мінімальне покарання у виді позбавлення волі, яке передбачено санкцію ч. 3 ст. 185 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає правових підстав для подальшого пом`якшення ОСОБА_6 призначеного місцевим судом покарання, зокрема і у зв`язку з тим, щона її утриманні є батьки пенсійного віку, обоє інваліди та син 2003 року народження, оскільки, будучи неодноразово судимою, на шлях виправлення не встала, про що свідчить те, що цей злочин нею було скоєно в період іспитового строку, а тому призначене покарання, є необхідним та достатнім для виправлення останньої та попередження вчинення нею нових злочинів.
Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 416 КПК України, при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Попереднім вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) обвинуваченій ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі (а.п. 70-73).

Як убачається з ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2016 року вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 було скасовано не з підстав м`якості призначеного покарання, а з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Проте, висновків про невідповідність розміру призначеного обвинуваченій ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого, ухвала колегії суддів апеляційної інстанції не містить.

За наслідками нового судового розгляду справи, районний суд, усупереч вимогам ст. 416 КПК України, призначив ОСОБА_6 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, тобто погіршив її становище, що є неприпустимим.

Крім того, колегія суддів, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, не вбачає правових підстав для прийняття рішення на користь обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в інтересах яких апеляційні скарги не надходили, оскільки вирок місцевого суду відносно них, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст. ст. 336 404, 407, 416 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2016 року відносно обвинуваченої ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання, змінити.

Призначити обвинуваченій ОСОБА_6 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

В решті судове рішення залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Судді: