23.06.2017
Справа № 494/418/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.06.2017 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3
потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_4
обвинуваченого, цивільного відповідача - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження № 0000116 щодо обвинувачення:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, уродженець м.Березівка Одеської області з середньо-спеціальною освітою, не одружений, на утриманні нікого не має, урядових нагород не має, працює водієм ТОВ «Березівський елеватор» зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.
в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КК України);
ВСТАНОВИВ:
13.03.2017 року приблизно о 13:00 год. ОСОБА_5 перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_4 , з мотивів ревнощів та раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно, кулаками правої, а потім лівої руки наніс ОСОБА_4 два удари в області лівого та правого ока. В результаті неправомірних дій ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми в формі струсу головного мозку, рани та садна верхнього повіка правого ока, синців повік обох очей, субкон`юнктивального крововиливу правового ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_5 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України.

У справі заявлений цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та витрат на правову допомогу.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 17.05.2017 року не визнав повністю.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що помякшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи обєктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків (ч.6 ст.22 КПК України).

Зберігаючи обєктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозвязку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, «поза розумним сумнівом», що відповідає положенням ч.2 ст.17 КПК України.

Так, під час судового розгляду кримінального провадження були допитані обвинувачений, потерпіла, свідки сторони обвинувачення, щодо допиту яких заявлялися відповідні клопотання, свідки захисту, досліджені документи, зібрані стороною обвинувачення.

Сторона захисту клопотань про приєднання і дослідження доказів - не заявляла.

Як встановлено вище, обвинувачений у вчиненні вказаного злочину свою вину не визнавав та пояснив, що з ОСОБА_4 вони перебували у дружніх стосунках. Напередодні зустрічі 13.03.2017 року у них відбулась телефонна розмова. Потерпіла повідомила про припинення стосунків з ним. Після цього, він вирішив самостійно поговорити з нею та приїхав додому за адресою АДРЕСА_3 13.03.2017 року. Розмова тривала 20 секунд, ніяких ударів він не завдавав, а лише її приобняв правою рукою. Після сів у автомобіль і виїхав з вказаного місця.
Винуватість ОСОБА_5 у вчинені злочину підтверджується наступними доказами:
- показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка повідомила, що вона мала стосунки з ОСОБА_5 . Однак, у лютому 2017 року вона вирішила припинити з ним стосунки, про що повідомила за телефоном. 13.03.2017 року приблизно о 13.00 год. до її домоволодіння під`їхала машина, вийшов ОСОБА_5 . Вона сказала йому, щоб він уїхав та ніяких стосунків з ним не хоче мати. Після цього обвинувачений кулаками правої, а потім лівої руки наніс їй два удари в області лівого та правого ока. Після почала дзвонити у дзвінок калитки та присіла, потім вибігла мати, однак ОСОБА_5 сів у машину та уїхав.
- показаннями свідка ОСОБА_6 , яка суду показала, що вона проживає по сусідству з потерпілою. 13.03.2017 року вона їшла додому по АДРЕСА_4 . Повертаючи на вказану вулицю, вона бачила розмову невідомої її особи та ОСОБА_4 Відстань до них була приблизна 10 метрів. Потім вона побачила, що невідома особа вдарив лівою та правою рукою у голову ОСОБА_4 , розвернувся та дуже швидко уїхав на автомобілі. ОСОБА_4 присіла, потім виїшла мати та забрала її додому. У судовому засіданні свідок вказала, що це був обвинувачений.
- показаннями свідка ОСОБА_7 , яка суду показала, що вона знає ОСОБА_5 , оскільки він бував у них вдома. 13.03.2017 року вона знаходилась у дома, її дочка ОСОБА_4 перебувала на подвір`ї домоволодіння. Приблизно о 13.00 год до будинку під`їхала машина та дочка вийшла за калитку домоволодіння на подвір`я. Через декілька хвилин роздався шалений дзвінок, вона вибігла та побачила, що донька присіла та тримається за око. ОСОБА_5 сів у автомобіль та швидко уїхав. Після чого у неї була кровотеча, вона викликала швидку та поліцію.
- висновком експерта №19-Е від 22.03.2017 року, у якому встановлено, що у ОСОБА_4 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита внутрішньочерепна травма в формі струску мозку, рана та садно верхнього повіка правого ока, синці повік обох очей субконюнктивльний кровили правого ока. Вказані тілесні ушкодження могли утовритись внаслідок ударних дій тупим твердим предметом, яким міг бути кулак та ін. Враховуючи колір синців, давність утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 в межах 12-24 годин, вони могли утворитись 13.03.2017 року. Також у пункті 6 вказаного висновку експертизи вбачається, «даних про можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 внаслідок падіння з висоти власного зросту при проведенні судово-медичної експертизи не виявлено».
Водночас, свідки сторони захисту ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомили, що під час події 13.03.2017 року разом з обвинуваченим не перебували та обставини, які виправдовують обвинуваченого, не встановлені. Свідки лише пояснили, що дізнались про побиття приблизно через тиждень. Обвинувачений поросив їх з`їздити до лікарні для того, щоб пересвідчитись про те, чи перебуває потерпіла на лікуванні. Проте остання була відсутня, медсестра повідомила, що лікар її відпустив додому. Інші обставини, які б виправдовували ОСОБА_5 не вказано.
Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, досліджених під час судового розгляду доказів, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 17.05.2017 року, доведена повністю.

Вказані вище докази, безпосередньо досліджені під час судового розгляду, є належними, так як підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та допустимими, так як отримані в порядку, встановленому КПК України, є послідовними, переконливими для суду у своїй сукупності і не викликають сумнівів у їх достовірності.

При цьому суд виходить із правової позиції, висловленої Європейським судом з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».
Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи обєктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гурепка проти України №2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

При цьому, суд констатує факт, що обвинуваченим під час підготовчого судового засідання та судового розгляду не заявлялися клопотання щодо витребування речей та документів, приєднання речей та документів в якості доказів сторони захисту з метою обстоювання правової позиції обвинуваченого ОСОБА_5 щодо обставин вчинення злочину.

Проти закінчення зясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_5 не заперечували.

Тому суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом, відповідно до вимог ст.17 КПК України, доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Отже, обвинувачений ОСОБА_5 повинен нести кримінальну відповідальність за вчиненя злочину за ч.2 ст.125 КК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
До вказаного висновку суд прийшов також, виходячи із висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Орлов проти України» від 11.02.2016 року, відповідно до яких «… національні суди за жодних обставин не повинні дозволяти випадків, за яких завдання тілесних і моральних страждань залишатиметься безкарним. Це важливо для забезпечення громадської впевненості у принципі верховенства права і його підтримки, а також у попередженні будь-яких ознак толерантності органів влади до незаконних дій або співучасті у них».
Злочин вчинений обвинуваченим є дійсно небезпечним, оскільки посягає на життя та здоров`я потерпілої особи. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та розясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що помякшують і обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_5 злочин, що передбачений ч.2 ст.125 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 передбачених статтею 66 КК України не виялвено.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України також не виявлено.

Суд, при цьому, також враховує поведінку і відношення ОСОБА_5 до скоєного злочину, при тому, що останній не визнає свою вину.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд враховує, що він раніше не судимий (а.с.55), на наркологічному та психіатричному обліку не перебуває (а.с.56-57), надано позитивну характеристику (а.с.59), проживає разом з матір`ю (а.с.60). Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, якою передбачено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за частиною другою статті 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт. ОСОБА_5 свою вину не визнавав. Потерпіла у судовому засідання просила найсуворіше покарати ОСОБА_5 .

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину відповідно до статті 12 КК України, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, думку потерпілої, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді громадських робіт в межах санкції цієї статті, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілої.

Потерпілою ОСОБА_4 по справі заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 7065 грн.00 коп., яка полягає у витратах на медикаменти. Також просила відшкодувати моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких зазнала у зв`язку з протиправними діями обвинуваченого, зміні звичайного способу життя, і яку вона оцінює у 30 000 (тридцять тисяч) гривень. Також просила стягнути з обвинуваченого на свою користь витрати, пов`язані з наданням юридичної допомоги сумі 400 (чотириста) грн.
Відповідач ОСОБА_5 позовну заяву не визнавав у повному обсязі та вважав вимоги останньої безпідставними.
Водночас, потерпіла ОСОБА_4 (цивільний позивач) надала суду належні та допустимі докази про заподіяння їй обвинуваченим ОСОБА_5 (цивільним відповідачем) матеріальних збитків і моральних страждань, внаслідок яких позивач змушена докласти додаткових зусиль для організації свого життя, щоб усунути негативні наслідки, заподіяні кримінальним правопорушенням.

Цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди на суму 7065 грн. 00 коп. обвинуваченим (цивільним відповідачем) ОСОБА_5 підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки надані документи, які підтверджують перебування ОСОБА_4 на лікуванні із випискою та медпрепаратами. На підтвердження витраченої суми, надано квитанції про оплату медпрепаратів.

Щодо стягнення моральної шкоди, то суд вважає задовольнити його частково на суму 2000 грн.,виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст.23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї… Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань… При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_4 тілесними ушкодженнями, отриманими нею в результаті неправомірних дій ОСОБА_5 суд враховує, тяжкість тілесних ушкоджень заподіяних кримінальним правопорушенням потерпілій, моральні переживання у зв`язку з їх заподіянням та страждання від фізичного болю через отримані тілесні ушкодження, ступінь порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілої, а тому вважає за можливе позов задовольнити частково.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду та те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, суд вважає стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 2000 гривень.

Водночас, у задоволенні вимог шодо стягнення за надання юридичної допомоги у розмірі 400 грн., то суд відмовляє у її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 47 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (з відповідними доповненнями): «право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається задомовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Проте надана потерпілою квитанція не вказує про надання допомоги саме по вказаній справі, в чому проявлялась ця юридична допомога, оскільки цивільний позов складений та підписаний позивачем. Квитанція не містить усіх реквізитів ( не вказано номер, тощо). Не надано детальний розрахунок.

Таким чином, задоволенню підлягає лише сума у розмірі 9065 грн. 00 коп.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368,370, 374 КПК України, статтею 125 КК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України та призначити покарання у виді 220 (двохсот двадцяти) годин громадських робіт.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 не застосовувалися.

Речові докази у кримінальному провадженні - відсутні. Витрати пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов ОСОБА_4 - задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 7065 грн. 00 коп. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. , а загалом 9065 (дев`ять тисяч шістдесят п`ять) грн.

В решті вимог цивільного позову потерпілої у кримінальному провадженні - відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1