АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 15 червня 2017 року апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 рок,

за участі: прокурора власника майна її представника ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_10 , а саме грошові кошти в сумі 1000 доларів США та 6 785 Євро, які було вилучено під час обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування рішення, слідчий суддя вказав, що надані матеріали, якими обґрунтовується клопотання про накладення арешту на майно, містять докази того, що вилучені під час обшуку речі та документи містять відомості про обставини вчинення розслідуваного злочину, були знаряддям вчинення вказаного злочину, зберегли на собі його сліди, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також були об`єктом кримінально-протиправних дій, або здобуті злочинним шляхом.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини, просить поновити строк на оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання органу досудового розслідування.

Так, ОСОБА_5 зазначає, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_10 та проживає з ним, а арештовані грошові кошти є їхньою спільною сумісною власністю, про що зазначено в протоколі обшуку від 26 грудня 2017 року.
Вважає, що арешт майна згідно із клопотанням слідчого та ухвалою судуспрямований на забезпечення конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) підозрюваним у кримінальному провадженні, є неможливим до виділення в натурі частки підозрюваного в спільній сумісній власності.

Стверджує, що орган досудового розслідування не надав жодного переконливого доказу що грошові кошти, які вилучені під час обшуку та визнані постановою слідчого від 27 грудня 2016 року речовими доказами, є знаряддями вчинення кримінального правопорушення, об`єктом кримінально протиправних дій, а також можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження.
Зазначає автор апеляційної скарги і про те, що слідчий суддя вирішуючи питання про арешт грошових коштів не встановив, що вони належить також і ОСОБА_5 , знехтував відсутністю доказів того, що її грошові кошти є речовими доказом в розуміння ст. 98 КПК України, не звернув увагу, що вона не є підозрюваною чи обвинуваченою і до неї не пред`явлено цивільного позову, а також безпідставно позбавив останню права участі у справі під час вирішення питання про арешт належного майна.

При цьому в обґрунтування поважності пропуску строку на оскарження, ОСОБА_5 зазначає, що про обставини арешту належних їй грошових коштів вона дізналася лише з моменту ознайомлення з матеріалами судового провадженні її представником в архіві Дніпровського районного суду міста Києва 17 травня 2017 року, та у цей же день отримала копію ухвали про арешт майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та її представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно з частиною 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, а про наявність цієї ухвали остання дізналася 17 травня 2017 року і це не спростовується матеріалами провадження, то колегія суддів вважає, що в такому випадку строк на апеляційне оскарження необхідно поновити.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, прокуратурою міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 12 серпня 2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001716, за фактом заволодіння керуючим партнером одного із підприємств, що здійснює свою господарчу діяльність в аграрній сфері, шляхом обману та зловживання довірою належною іншому партнеру часткою майна в особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що для здійснення протиправного заволодіння часткою корпоративних прав та майна ОСОБА_11 були задіяні ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням особи, які вступили у злочинну змову з ОСОБА_22 .

Заволодіння часткою ОСОБА_11 відбулося шляхом підроблення документів, унеможливлення проведення оплати по договорам купівлі-продажу часток та з використанням формальних судових рішень у господарських спорах в семи областях України, сторони яких (як позивачів, так і відповідачі) були підконтрольні ОСОБА_22 . Зазначені дії унеможливили здійснення реструктуризації, погодженої співвласниками групи компаній «Агрейн» ( ОСОБА_11 , ОСОБА_22 ) та розробленої консалтинговою фірмою «Дклойт ент Туш ЮСК».

Згідно з матеріалами проведеної авторознавчої експертизи в даних судових справах позови є тотожними між собою, складені одними і тими ж людьми, а судові рішення складено шляхом переписування позовних заяв із збереженням конструкцій мови, форми і змісту словесних обертів.
В результаті неправомірних дій ОСОБА_22 та інших осіб, що діяли з ним у змові в липні 2016 року, відбулося переоформлення корпоративних прав 19 компаній групи «Агрейн» на ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Експерт», корпоративні права якого належать ТОВ "КОРІСТЕР", яке фактично підконтрольне ОСОБА_22 .
Таким чином, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_22 , використовуючи підконтрольних йому осіб, заволодів частками ОСОБА_11 в групі компаній «Агрейн», загальна вартість яких згідно висновку ХНДІСЕ складає ,5 грн.

26 грудня 2016 року ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

В той же день, на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 22 грудня 2016 року, було проведено обшук в приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , яке на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_10 , в ході якого було виявлено і вилучено, у тому числі прозорий поліетиленовий пакет типу файл «A4», який опечатаний биркою «СЛІДЧИЙ ВІДДІЛ ДЛЯ ДОКУМЕНТІВ», на якій зазначено дата, місце та предмети, які вилучені в ході проведення санкціонованого обшуку працівниками прокуратори міста Києва у квартирі АДРЕСА_3 .
Проведеним органом досудового розслідування оглядом встановлено, що зазначений поліетиленовий пакет містить грошові кошти у сумі 1000 доларів СІІІА та 6785 Євро.
Зазначені грошові кошти було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, про що винесено відповідну постанову від 27 грудня 2016 року.

Потерпілою у кримінальному провадженні - ОСОБА_11 заявлено цивільний позов у провадженні на суму 5 000 900 000 гривень, а також остання звернулася до органу досудового розслідування із клопотанням про вжиття заходів стосовно забезпечення її цивільного позову шляхом внесення клопотання про арешт майна.

Розмір шкоди, що заподіяний ОСОБА_11 , як стверджують органи досудового розслідування, є співрозмірним вартості майна, яке належить арештувати.

28 грудня 2016 року слідчий в ОВС першого слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором першого відділу процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_10 , а саме на грошові кошти в сумі 1000 доларів США та 6785 Євро, які було вилучено під час обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_10 .

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 29 грудня 2016 року клопотання слідчого було задоволено.
Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001716, про накладення арешту на тимчасово вилучене вищезазначене майно, що на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на вказані грошові кошти в сумі 1000 доларів США та 6785 Євро, з огляду на те, що ці кошти не тільки відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а вони підлягають арешту і з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, оскільки ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якої передбачає в якості додаткового виду покарання конфіскацію майна.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені як ч. 3 ст. 170, ст. 98 КПК України, так і ч. 5 ст. 170 того ж КПК, для задоволення клопотання та накладення арешту вищевказані грошові кошти, що на праві приватної власності належить ОСОБА_10 .
В свою чергу, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна не тільки з метою забезпечення збереження грошових коштів в якості речових доказів, а і з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання. При цьому завданням такого арешту є запобігання можливості їх відчуження, зникнення, втрати, використання, перетворення, тощо.
Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що слідчий суддя вирішуючи питання про арешт грошових коштів не встановив, що вони належить також і ОСОБА_5 , знехтував відсутністю доказів того, що її грошові кошти є речовими доказом в розуміння ст. 98 КПК України, не звернув увагу, що вона не є підозрюваною чи обвинуваченою і до неї не пред`явлено цивільного позову, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_5 не надала належних документів на підтвердженнях походження вищевказаних грошових коштів, які, як вона стверджує, належать їй на праві спільної сумісної власності.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170- 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначені грошові кошти, які було вилучено під час обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. При цьому колегія суддів звертає увагу, що питання належності вказаних грошових коштів не тільки підозрюваному, а і його дружині на праві спільної сумісної власності може бути вирішене лише при розгляді даного кримінального провадження по суті на підставі сукупності зібраних у справі доказів, яким має бути надана судом відповідна оцінка.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказані грошові кошти, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга ОСОБА_5 навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Поновити ОСОБА_5 строк апеляційного оскарження.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, що належить підозрюваному ОСОБА_10 , а саме грошові кошти в сумі 1000 доларів США та 6 785 Євро, які було вилучено під час обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/2922/2017 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_25 Доповідач: ОСОБА_1