В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.02.2017 Справа №607/6751/16-к

Тернопільський міськрайонний суд в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 у м.Тернополі в залі суду під час судового розгляду провадження стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судженого вироком Тернопільського міськрайонного суду від 1.07.2010 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 850 грн. штрафу; вироком Тернопільського міськрайонного суду від 27.01.2011 року за ч.2 ст.296 КК України до трьох років обмеження волі, у відповідності до ст.75 КК України звільнено з іспитовим строком на два роки; вироком Збаразького районного суду від 23.05.2012 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.297 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі; вироком Тернопільського міськрайонного суду від 10.02.2016 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України до одного року одного місяця позбавлення волі, звільнений з під варти в залі суду у зв`язку із відбуттям покарання, з обвинувальним актом про обвинувачення за ч.1 ст.384 КК України, -
встановив:
ОСОБА_5 26.03.2015 року в період з 19 год. 10 хв. по 20 год. 00 хв., перебуваючи у приміщенні Тернопільського MB УМВС України в Тернопільській області за адресою м.Тернопіль б-р.Т.Шевченка, 10, будучи попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України за завідомо неправдиві показання, як свідок дав показання про те, що 26.03.2015 року він був запрошений працівниками міліції в адміністративне приміщення УМВС України в Тернопільській області, а саме - в кабінет №24 в якості понятого. В його присутності та у присутності ще одного понятого працівники міліції провели особистий огляд у громадянина, який назвався ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_2 під час якого у лівій внутрішній кишені куртки, в яку був одягнутий ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено паперовий згорток наповнений подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору. Також ОСОБА_5 повідомив про те, що ОСОБА_6 пояснив, що виявлена речовина є наркотичним засобом «марихуаною», яку він знайшов та зберігав для власного вживання.
Своїми показаннями ОСОБА_5 підтверджував обвинувачення ОСОБА_6 , у вчиненні ним злочину передбаченого ч.1 ст.309 КК України. Після проведення досудового розслідування обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.309 КК України відносно ОСОБА_7 направлено до Тернопільського міськрайонного суду. В подальшому ОСОБА_5 , 29.07.2015 року перебуваючи у судовому засіданні Тернопільського міськрайонного суду в м.Тернополі по вул.Котляревського, 34, будучи попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України за надання завідомо неправдивих показань, як свідок під час допиту змінив свої показання, які суттєво відрізняються від попередніх і повідомив, що 26.03.2015 року, коли він зайшов у адміністративне приміщення №24 УМВС України в Тернопільській області, в той час на столі лежав паперовий згорток з подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору, а також повідомив про те, що не бачив у кого вилучалася дана речовина, а вона лежала на столі в даному приміщенні, яку в подальшому невідомий взяв зі столу, а пізніше на пропозицію працівників міліції викласти все, що у нього є він зробив це.
Зміна показань ОСОБА_5 у судовому засіданні призвела до того, що ОСОБА_6 за ч.1 ст.309 КК України вироком від 30.07.2015 року Тернопільського міськрайонного суду, який вступив у законну силу 29.10.2015 року - виправдано. Отже, ОСОБА_5 умисно вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.384 КК України, тобто завідомо неправдиве показання свідком.
Під час судового розгляду прокурор надав суду угоду про визнання винуватості від 6 лютого 2017 року укладену між ним та обвинуваченим. Згідно з цією угодою ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.384 КК України та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в повному обсязі в судовому провадженні. Також, сторони погодилися щодо призначення ОСОБА_5 за ч.1 ст.384 КК України покарання у виді 2 років обмеження волі, звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням, встановленням йому іспитового строку.
На підставі п.2 ч.1 ст.468, ч.2, ч.4 ст.469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості. Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків і правопорушень невеликої, середньої тяжкості та тяжких, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
З обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення невеликої тяжкості. Шкода завдана лише державним та суспільним інтересам, потерпілих осіб у кримінальному провадженні немає.
В суді обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що угода про визнання винуватості між ним і прокурором укладена добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Він цілком розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом і те, що для нього наслідком укладення і затвердження угоди про визнання винуватості є обмеження його права на оскарження вироку, згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України та його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим і четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України. Просить затвердити угоду про визнання винуватості укладену між ним і прокурором.
Захисник просила затвердити угоду про визнання винуватості.
Прокурор просить затвердити угоду про визнання винуватості та пояснив, що її укладено добровільно. Він розуміє, що для прокурора наслідком укладення сторонами і затвердження судом угоди про визнання винуватості є обмеження його права на оскарження вироку, згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України.
Проаналізувавши наведене, суд прийшов до переконання, що укладення сторонами угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При укладенні угоди прокурором враховано обставини передбачені ст.470 КПК України. Із змісту угоди вбачається, що вона відповідає вимогам ст.472 КПК України. Тому, суд вважає, що угоду про визнання винуватості укладену між сторонами необхідно затвердити.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, його вік, характеристику і те, що він раніше судимий, обставину, що пом`якшує покарання це щире каяття, визнання вини, сприяння встановленню істини і те, що вчиненням кримінального правопорушення матеріальних збитків не завдано. З метою виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень йому доцільно призначити покарання передбачене ч.1 ст.384 КК України у виді обмеження волі.
З врахуванням обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_5 може бути перевихований без ізоляції від суспільства, а тому, вважає за доцільне, відповідно до ст.75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк.
Керуючись статтями 373-376, 392 - 395, 468 - 476, 532, 533, 535 КПК України, суд,-
ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 6 лютого 2017 року укладену між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.384 КК України та призначити йому покарання два роки обмеження волі.
Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк один рік.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав передбачених ч.4 ст.394 КПК України, шляхом подачі апеляції до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляції, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Вирок суду, який набрав законної сили, обов`язковий для виконання осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.
Судове рішення, яке набрало законної сили підлягає негайному виконанню. Судове рішення звертається до виконання не пізніше як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до Тернопільського міськрайонного суду із суду апеляційної чи касаційної інстанції або Верховного суду України.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. Умисне невиконання угоди про визнання винуватості є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої ст.389-1 КК України.
Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.
Головуючий суддя ОСОБА_1