АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0006078 стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червонозаводське Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 03.04.2012 року Лохвицьким районним судом Полтавської області за ч.ч.1,2 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 грн., постановою Лохвицького районного суду Полтавської області від 03.12.2012 року покарання у виді штрафу замінено на громадські роботи;
- 25.09.2013 року Лохвицьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5

за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 призначено шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Лохвицького районного суду Полтавської області від 25.09.2013 року та визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 17.06.2016 року близького 15.00 год., перебуваючи біля станції метро «Героїв Дніпра» у м. Києві, зустрів знайомого ОСОБА_8 , у зв`язку із чим у обвинуваченого, виник умисел направлений на повторне відкрите викрадення майна останнього. Реалізовуючи свій умисел, ОСОБА_5 близько 16.00 год. того ж дня, запропонував ОСОБА_8 пройти до озера, що розташоване за ТРЦ «Метрополіс» за адресою: м. Київ, вул. М. Малиновського, 12.
Перебуваючи біля озера, ОСОБА_9 вихопив у ОСОБА_8 мобільний телефон марки « Бравіс», вартістю 500 грн., та грошові кошти у розмірі 49 грн. Після чого, утримуючи при собі майно потерпілого ОСОБА_5 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, завдавши ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 549 грн..
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує, що оскаржуваний вирок суду є незаконним, так як в судові засідання потерпілий не викликався та не врахована його думку з приводу обставин справи.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 , який просив застосувати щодо нього положення ст.72 КК України, у його інтересах захисника ОСОБА_7 , думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
За змістом положень ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, та учасники судового провадження у такому випадку позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, перегляду в апеляційній інстанції підлягає лише рішення суду першої інстанції про призначене ОСОБА_5 покарання.
Дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України кваліфіковані відповідно до встановлених судом фактичних обставин по справі та пред`явленого обвинувачення, що ніким із учасників судового розгляду під сумнів не ставиться.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, особу ОСОБА_5 , який раніше судимий, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, не працює.
Також при призначенні ОСОБА_5 покарання судом враховано обставину, яка пом`якшує його покарання - щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Враховуючи, ступінь тяжкості та характер вчиненого обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, його особу, який будучи раніше судимий в тому числі за злочин проти власності, знов вчинив умисне, тяжке, кваліфіковане кримінальне правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_5 як особа представляє суспільну небезпеку, а його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, підстави для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, - відсутні.
Відповідно до положень ч.2 ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
В даному випадку, суд призначив ОСОБА_5 покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України із врахуванням положень ст. 71 КК України, яке є справедливим і відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що при призначенні міри покарання не враховано думку потерпілого, констатуються обвинуваченим з формальних підстав, так як потерпілий належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотнім повідомленням, яке міститься в матеріалах справи.
Щодо заявлених вимог обвинуваченим, в суді апеляційної інстанції з приводу застосування положень ст. 72 КК України, то вони є безпідставними, так як дані положення Закону застосовані судом першої інстанції, під час ухвалення оскаржуваного вироку, про що зазначено в його резолютивній частині.
З урахуванням вищевикладеного, підстав для зміни/скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_5 за ч.2 ст. 186 КК України, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року стосовно ОСОБА_5 за ч.2 ст. 186 КК України залишити без змін,а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду м. Києва набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

___________ _____________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/475/2017
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Доповідач - ОСОБА_1