Справа № 539/3832/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2017 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської
при секретарі ОСОБА_1

за участю: прокурора ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши скаргу, подану в інтересах ОСОБА_4 його адвокатом ОСОБА_5 , на бездіяльність слідчого Лубенського ВП, що полягає в неповерненні тимчасово вилученого майна,

В С Т А Н О В И В :
В інтересах ОСОБА_4 його адвокатом ОСОБА_5 , було подано до суду скаргу на бездіяльність слідчого.

Скарга мотивована тим, що 25.12.2016 року в ході санкціонованого обшуку в приміщенні по АДРЕСА_1 , слідчим Лубенського ВП ОСОБА_6 було вилучено комп`ютерну техніку в кількості 3 системних блоків до ПК,індивідуальні ознаки яких зазначені в протоколі, належні ОСОБА_4 .

Обшук проводився в межах кримінального провадження №0000148, розпочатого 22.11.2016 року за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України.

Скаржник стверджує, що підозра у вчиненні вказаного злочину нікому не пред`явлена, слідчі дії з вилученими системними блоками не проводяться, техніка зберігається в неналежних умовах. На вилучених пристроях слідів злочину не виявлено, носії не містять інформацію, яку можна використати як доказ фактів і обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Скаржник вважає, що будь-які підстави для подальшого утримання вилученого майна відсутні.

Скаржник прохає визнати незаконною бездіяльність слідчого Лубенського ВП ОСОБА_6 , що полягає у неповерненні законному володільцю ОСОБА_4 тимчасово вилученого майна та зобов`язати слідчого негайно повернути тимчасово вилучене майно.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заявлені вимоги підтримав, прохає задовольнити скаргу, пояснив що у даному кримінальному провадженні підозра нікому не пред`явлена, по справі відносно вилучених комп`ютерів проведена відповідна експертиза, якою не встановлено можливість використання інформації у комп`ютерах в якості доказу по кримінальному провадженні, а тому необхідність подальшого утримання мана відсутня.

Прокурор та слідчий проти задоволення скарги заперечували, оскільки на даний час не відпала потреба в вилученні майна, оскільки планується проведення інших слідчих дій, досудове розслідування не завершене.

Ознайомившись з поданою скаргою, приходжу до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України володільцем тимчасово вилученого майна на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до ч.7 ст.236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Встановлено, що 25 грудня 2016 року в ході обшуку на підставі ухвали слідчого судді від 14.12.2016 року про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , слідчим у вищезазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_6 , в обшукуваному приміщенні у ОСОБА_4 було вилучено комп`ютерну техніку, а саме 2 системних блоків до ПК.

Обшук проводився в межах кримінального провадження № 0000148, що було розпочате 22.11.2016 року прокурором Лубенської місцевої прокуратури за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України.

Законним володільцем цього вилученого майна є ОСОБА_4 , що підтверджується протоколом обшуку.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з матеріалів справи, арешт на вилучене майно під час обшуку 2 системних блоки до ПК не накладався, оскільки в ухвалі суду про обшук було надано дозвіл не його вилучення.

Разом із тим, судом встановлено, що під час досудового розслідування відносно даного майна проведену лише одну комп`ютерно-технічну експертизу № 3 від 6.04.2017р. Даний висновок експертизи не містить констатації, що виявлені на жорстких дисках програми та файли використовувалися при здійсненні грального бізнесу.

При цьому в судовому засіданні прокурором та слідчим не обґрунтовано необхідності проведення інших слідчих дій, зазначено про відсутність достатніх доказів для пред`явлення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Ст. 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні триває протягом тривалого часу, жодній особі не пред`явлено підозру у вчиненні злочину, версія органу досудового розслідування про те, що вилучене майно є предметом вчинення злочину, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази вчинення злочину за участю ОСОБА_4 , враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження утримання вилученого майна, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_4 належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним зобов`язати слідчого повернути дане вилучене майно.

Разом із тим, враховуючи, що у ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 під час обшуку було вилучено лише 2 системних блоки, до ПК, а у скарзі ставиться питання щодо повернення 3 системних блоків , суд вважає за необхідне скаргу задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 303-307 КПК України,
У Х В А Л И В:
Скаргу, подану в інтересах ОСОБА_4 його адвокатом ОСОБА_5 , на бездіяльність слідчого Лубенського ВП ОСОБА_6 , що полягає в неповерненні тимчасово вилученого майна задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність слідчого Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 , що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна - системних блоків до ПК в кількості 2 одиниць за результатами проведеного обшуку по АДРЕСА_1 у особи, у якої їх було вилучено - ОСОБА_4 .

Зобов`язати слідчого Лубенського ВП ОСОБА_6 повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучене 25.12.2016 року майно, а саме: комп`ютерну техніку в кількості 2 системних блоків до ПК.

Відповідно до ч.3 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_7