Справа №: 398/3776/16-к
УХВАЛА

"16" січня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , з участю прокурора - ОСОБА_3 , представника Олександрійського МРВ КВ ОСОБА_4 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Олександрії подання Олександрійського МРВ КВІ стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
засудженого 26 вересня 2014 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.1 ст.185 КК України до 80 годин громадських робіт,
Встановив :
Начальник Олександрійського МРВ КВІ УДПтС України у Кіровоградській області звернувся до суду з поданням про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Подання мотивоване тим, що на обліку в Олександрійському міськрайонному відділі кримінально-виконавчої інспекції перебуває ОСОБА_5 , засуджений 26 вересня 2014 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст.185 КК України до покарання у вигляді громадських робіт 80 годин. Вирок суду стосовно ОСОБА_5 надійшов на виконання до Олександрійського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції 05.11.2014 року.

04.12.2014 р. ОСОБА_5 особисто під підпис був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджений, що у разі ухилення від відбування покарання на підставі частини 2 статті 389 КК України може бути притягнений до кримінальної відповідальності (а.с. № 14). Цього ж дня ОСОБА_5 було видано направлення для відбування призначеного покарання до ПП «Комфорт 01» (а.с. № 22).

08.12.2014 р. до Олександрійського МРВ КВІ з ПП «Комфорт 01» надійшло підтвердження, наказ, довідка та графік на ОСОБА_5 , про те що відбування громадських робіт розпочато з 08.12.2014 року (а.с № 23-26).

29.01.2015 р. до Олександрійського МРВ КВІ з ПП «Комфорт 01» надійшов табель за грудень місяць 2014 року згідно, якого кількість годин за графіком становить 72, а фактично відпрацьованих 40 годин (а.с № 39). Згідно табелю за січень 2015 року кількість годин за графіком 40 годин, фактично відпрацьованих 0 (нуль) годин (а.с. № 40).

29.01.2015 р. до Олександрійського МРВ КВІ з ПП «Комфорт 01» надійшла довідка, про те, що в січні 2015 року (02,05,06,08,09,12 січня 2015 р.) ОСОБА_5 на відпрацювання громадських робіт не з`явився (а.с.№ 41).

20.01.2015 р. та 11.02.2015 року до Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області було направлено подання про здійснення приводу засудженого (а.с. 37,42).

18.02.2015 р. ОСОБА_5 з`явився до Олександрійського МВ КВІ та надав письмове пояснення, про те що 05.01.2015 р., 19.01.2015р.,02.02.2015р., 16.02.2015р.не з`явився на реєстрацію до КВІ та не відпрацював 40 годин громадських робіт без поважних причин та зобов`язався в подальшому не порушувати порядку та умов відбування покарання та відпрацювати 40 годин громадських робіт (а.с. № 43). Цього ж дня ОСОБА_5 було винесено застереження у виді письмового попередження за порушення порядку та умов відбування покарання ( а.с. № 44).

27.02.2017 р. до Олександрійського МРВ КВІ з ПП «Комфорт 01» надійшов табель за лютий місяць 2015 року згідно, якого кількість годин за графіком становить 24, а фактично відпрацьованих 16 годин (а.с № 46).

До Олександрійського МРВ КВІ з ПП «Комфорт 01» надійшли довідки, про те, що 26.02.015 року та 27.02.2015 року ОСОБА_5 на відпрацювання громадських робіт не з`явився (а.с. 47,48).

Засудженому ОСОБА_5 02.03.2015 р. був направлений виклик за місцем проживання, але ОСОБА_5 за викликом не прибув (а.с.№ 50).

До Олександрійської місцевої прокуратури 10.03.2015 р. було направлено подання на підставі ч.2 ст.389 КК України про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді 80 годин громадських робіт (а.с. № 51,52,53,54).

18.03.2015 р. надійшла відповідь, про те що за результатами розгляду подання, відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань з попередньою кваліфікацією за ч.2 ст.389 КК України та присвоєно № 0000023. Відповідно до вимог ст.216 Кримінального процесуального кодексу України провадження для організації досудового розслідування направлено до СВ Олександрійського ВП ГУНП України в Кіровоградській області (а.с. № 56).

На неодноразові запити Олександрійського МРВ КВІ, які направлялись до липня 2016 р. включно, з Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області надходили відповіді про те, що по кримінальному проваджені № 0000023 проводиться досудове розслідування.

КВІ неодноразово направляло подання до Олександрійського ВП ГУНП України в Кіровоградській області про здійснення приводу засудженого, але надходили відповіді про те, що здійснити привід ОСОБА_5 не представилось можливим, так як останній не проживає за адресою : АДРЕСА_2 .

Крім того вподальшому засудженому ОСОБА_5 також неодноразово були направлені виклики за адресою його місця проживання, але ОСОБА_5 за викликами не прибув.

29.08.2016 р. до Олександрійського МРВ КВІ з Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області надійшла відповідь, про те, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000023 від 11.03.2015 р. закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України , також 12.09.2016 р. надійшла копія постанови від 30.04.2015 р. про закриття кримінального провадження. В даній постанові було зазначено прізвище особи відносно якої закрито кримінальне провадження « ОСОБА_6 », а не « ОСОБА_7 », тому КВІ було направлено запит щодо розбіжностей у прізвищі. 16.09.2015 р. від Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області надійшла відповідь, про те, що у прізвищі допущено механічну помилку. Таким чином, особою, яка названа у процесуальних документах кримінального провадження № 0000023, слід вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а не ОСОБА_5 , як помилково вказано в постанові.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано на протязі двох років - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Так, ОСОБА_5 був засуджений до покарання у виді 80 годин громадських робіт яке є менш суворе, ніж обмеження волі. Факт ухилення засудженим ОСОБА_5 відбування покарання виді 80 годин громадських робіт не встановлено, нового злочину не вчинено (а.с. № 89). Вирок суду набрав законної сили 27.10.2014 року.

Станом на час звернення з поданням до суду , тобто 16 листопада 2016 року, сплинув строк давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

В судовому засіданні представник КВІ ОСОБА_4 підтримала подання та просила його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечує проти задоволення подання.

Засуджений в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши думку прокурора, представника КВІ, вивчивши матеріали справи, вважає, що подання Олександрійського МРВ КВІ УДПтС України в Кіровоградській області підлягає задоволенню.

Стаття 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Окрім того, частиною третьою статті 80 КК передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У частині четвертій статті 80 КК також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування статті 80 КК передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Однак ухилення від відбування покарання є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 24 грудня 2015 року по справі № 5-324кс15.

Отже, в матеріалах подання відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання, призначеного вироком, на час розгляду клопотання закінчилися строки давності виконання обвинувального вироку і тому є всі підстави для звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання на підставі ч. 1 ст.80 КК України.

Керуючись ч. 1 ст. 80 КК України,-

Ухвалив:

Засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від подальшого відбуття покарання, обраного за вироком Кіровського районного судом м.Кіровограда від 26 вересня 2014 року звільнити від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Ухвала оскаржується на протязі 7 днів з моменту проголошення в апеляційний суд Кіровоградської області.

Суддя