Справа № 464/8530/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/310/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 29 грудня 2016 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі, Республіка Грузія, без постійного місця проживання в Україні, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,

та адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:
вищезазначеним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.
Остаточне покарання обвинуваченому призначено за сукупністю злочинів за правилами ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 21.04.2016 року більш суворим за цим вироком у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислюється з 11 лютого 2016 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з моменту етапування його у Львівську установу виконання покарань № 19 для розгляду кримінального провадження - з 22.10.2016 р. до 29.12.2016 р. з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 19 вересня 2015 року близько 15 год. 30 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення, повторно, знаходячись у приміщенні Львівського міського відділення «Шувар» ПАТ КБ «Приватбанк», що по пр. Червоної Калини, 36 у м. Львові, переслідуючи корисливий мотив, скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігав, проник у службове приміщення відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», куди вхід клієнтам банку заборонений, де із сумки потерпілої ОСОБА_9 таємно викрав її гаманець, вартістю 400 грн., у якому знаходились п`ять пластикових банківських карток «ПриватБанк», гроші в сумі 100 грн. та 20 дол. США, які згідно встановленого курсу Національного банку України станом на 19.09.2015 року становили 432 грн., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 932 грн.
Не погоджуючись із даним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати до нього ст.69 КК України та призначити більш м`яке покарання, так як він хворий на туберкульоз, має батьків похилого віку та малолітню дитину.

Заслухавши доповідача, адвоката на підтримання апеляційної скарги, прокурора, який вважає рішення суду законним й обґрунтованим та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, прослухавши звукозаписи на технічних носіях, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межахапеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Покарання як захід примусу має на своїй меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення ним та іншими особами нових злочинів, при визначенні покарання обвинуваченому судом враховуються не лише наявність та кількість обставин, що обтяжують й пом`якшують покарання, а й ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, при цьому значну роль відіграють дані про особу обвинуваченого, його поведінку, зокрема й наявність судимостей.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують, особу винного, який раніше судимий, зокрема й за злочини проти власності, має непогашену у визначеному законом порядку судимість та невідбуте покарання за попереднім вироком, визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення і щиро розкаявся у цьому, та обґрунтовано дійшов висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Своє рішення щодо виду та розміру покарання суд належним чином мотивував, таке відповідає вимогам закону щодо мети покарання і з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, вказані обвинуваченим такі обставини, як наявність малолітньої дитини, батьків похилого віку та захворювання на туберкульоз за своєю сутністю істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, такі враховуються при обранні покарання, однак їх наявність сама по собі не може бути безумовною підставою для застосування ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті кримінального закону.

Ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом у ході розгляду апеляційної скарги не встановлено обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, відтак відсутні підстави для застосування ст. 69 КК України.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним й обґрунтованим, а отже підстав для його зміни чи скасування та для задоволення вимог апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409 КПК України,

п о с т а н о в и л а:
вирок Сихівського районного суду м.Львова від 29 грудня 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 30.12.2016 року по 03.04.2017 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4