Справа № 357/5474/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/821/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 22.08.2017

УХВАЛА
Іменем України
22 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2017 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сквира, Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. Крім того, даним вироком суду вирішено питання щодо речових доказів. За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 , 1981 року народження, що спричинило смерть потерпілої, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за наступних обставин.

19 лютого 2015 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, в кімнаті АДРЕСА_3 , між ОСОБА_6 та його співмешканкою ОСОБА_9 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_6 що є невиліковно хворою, а так як між ними були інтимні стосунки то він, ОСОБА_6 , також захворів. ОСОБА_6 , будучи обуреним словами ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_9 удари руками та ногами по голові та тулубу, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо-черепної травми, травматичної субдуральної гематоми (до 150 см?), субарахноїдального крововиливу, синців, саден на обличчі, крововиливів в м`які покриви голови та у шлуночкову систему головного мозку, синців та саден тіла. ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 07 годині 15 хвилин в нейрохірургічному відділенні Білоцерківської міської лікарні № 2 ОСОБА_9 померла внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, а саме внутрішньочерепної травми з травматичною субдуральною гематомою, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію як небезпечні для життя. Смерть ОСОБА_9 має прямий причинно-наслідковий зв`язок із зазначеними вище тілесними ушкодженнями, заподіяними протиправними діями ОСОБА_6 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2017 року, ухвалений відносно його підзахисного скасувати, а кримінальне провадження за № 0000724 від 22 лютого 2015 року відносно ОСОБА_6 закрити, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Як зазначає захисник обвинуваченого у своїй апеляційній скарзі, вирок відносно його підзахисного ухвалений на необ`єктивно з`ясованих обставинах справи, а обставини, вказані у вироку суду, не підтверджуються доказами, дослідженими в ході судового розгляду. Зокрема, захисник зазначає про те, що висновок судово-медичної експертизи № 13-к від 07 квітня 2017 року, проведеної Київським обласним бюро судово-медичної експертизи щодо строків утворення тілесного ушкодження у вигляді внутрішньої черепно-мозкової травми відносно дати настання смерті потерпілої ОСОБА_9 суперечить висновку експертизи № 153 від 26 лютого 2016 року, проведеної з цього ж питання Житомирським обласним бюро судово-медичної експертизи. Однак, суд першої інстанції прийняв до уваги лише висновки експертизи, проведеної Київським обласним бюро СМЕ, не зазначивши при цьому чому відкидає висновок експерта Житомирського обласного бюро СМЕ.

Крім того, на думку захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , суд безпідставно послався на показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , як на докази винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, так як зазначені свідки не приймали ніякої участі в подіях, про які вони надавали показання у суді. При цьому, суд першої інстанції залишив поза увагою показання свідка ОСОБА_13 щодо обізнаності обвинуваченого про захворювання потерпілої ще у 2014 році, що свідчить про відсутність мотиву у ОСОБА_6 на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , на який вказує обвинувачення і з яким погодився суд першої інстанції. Також, захисник обвинуваченого ставить під сумнів правдивість показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які будучи працівниками міліції відвідували потерпілу ОСОБА_9 в лікарні напередодні її смерті, з метою встановлення обставин спричинення їй тілесних ушкоджень, так як ніхто з працівників медичного закладу зазначену обставину підтвердити не зміг. З урахуванням викладених доводів, захисник вважає, що вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2017 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 , не відповідає вимогам ст.370 КПК України, щодо його законності, обґрунтованості та вмотивованості, а відтак, підлягає скасуванню, а так як об`єктивних доказів винуватості його підзахисного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України стороною обвинувачення суду не надано, кримінальне провадження відносно нього підлягає закриттю.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_9 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2. ст.121 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені наявними доказами у їх сукупності, які перевірялися судом першої інстанції в ході судового розгляду.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_14 в своїх показаннях, наданих в судовому засіданні, зазначила, що ОСОБА_9 , яка була її племінницею, скаржилася їй на побиття співмешканцем ОСОБА_6 , однак просила не втручатися, так як вони розберуться з ним самі. Потерпіла також пояснила, що в лютому 2015 року, напередодні смерті ОСОБА_9 , вона відвідувала її разом зі своїм внуком ОСОБА_12 в Білоцерківській лікарні. ОСОБА_9 перебувала в свідомості, її обличчя було сильно побите, при цьому ОСОБА_9 повідомила, що тілесні ушкодження були їй спричиненні співмешканцем ОСОБА_6 . Свідок ОСОБА_12 в ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції підтвердив показання потерпілої ОСОБА_14 та пояснив, що потерпіла ОСОБА_9 була його тіткою. Він разом зі своєю бабусею ОСОБА_14 відвідував її в лікарні напередодні смерті і був присутнім, коли ОСОБА_9 повідомила, що її побив співмешканець ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції пояснив, що в складі слідчо-оперативної групи разом з оперуповноваженим сектору карного розшуку Білоцерківського міського віділу поліції ОСОБА_11 виїжджав до Білоцерківської лікарні де перебувала потерпіла ОСОБА_9 , з метою встановлення обставин спричинення їй тілесних ушкоджень. ОСОБА_9 перебувала у свідомості і пояснила, що тілесні ушкодження спричинив їй співмешканець ОСОБА_15 , однак складене з її слів пояснення підписувати відмовилась.

Свідок ОСОБА_11 підтвердив показання свідка ОСОБА_10 уточнивши при цьому, що безпосередньо спілкувався з потерпілою дільничий інспектор ОСОБА_10 . Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які являються медичними працівниками, підтвердили свою обізнаність, щодо наявності у потерпілої ОСОБА_9 при надходженні та перебуванні в Білоцерківській лікарні тілесних ушкоджень.

Крім того, на підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України суд першої інстанції послався на протокол проведення слідчого експерименту від 24 лютого 2015 року із додатком до нього технічним носієм відеозапису вказаної слідчої дії, за участю обвинуваченого. Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_6 в присутності свого захисника, безпосередньо за місцем проживання потерпілої дав детальні пояснення, та показав на статистові механізм нанесення ударів ОСОБА_9 19 лютого 2015 року, а також розповів, що стало причиною такої його поведінки (т.1, а.с. 175-176).

Згідно із висновком експерта № 119-98 від 03 квітня 2015 року, локалізація та характер ушкоджень, що призвели до смерті ОСОБА_9 не виключають можливості того, що вони могли виникнути за обставин, на які вказує ОСОБА_6 під час проведення з ним слідчого експерименту (т.1, а.с. 177).

Відповідно до акту судово-психологічної експертизи №133 від 02 квітня 2015 року, процес пояснень ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту за його участю із застосуванням відеозапису має наступні індивідуально-психологічні особливості: комунікативна діяльність ОСОБА_6 характеризується психологічною конгруентністю, тобто такою, що свідчить про відсутність у нього на той період внутрішньо суперечливих моделей (схем мислення) власної поведінки стосовно пояснень ним особливостей обставин подій, про які він повідомляє. Вказані особливості є психологічною підставою, що дозволяє визнати поведінку ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту за його участю як самостійну поведінку. Ознак психологічного впливу (чи тиску) з боку вербального (мовного) та невербального (інтонаційого, жестово-знакового) комунікативного процесу, який здійснюється, не визначено. Усі запитання, поставлені ОСОБА_6 , мали переважно уточнюючий характер. Інтонації поставлених запитань були рівні, вони не містять емоційного залучення. Побудова слідчого експерименту дає можливість відповідати у вільному темпі і довільній формі. Під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 із застосуванням відеозапису ознак фантазування у нього не виявлено (т.1, а.с. 181-182).

Висновки судово-психологічної експертизи № 133 від 02 квітня 2015 року підтверджують добровільність надання показань обвинуваченим ОСОБА_6 при проведенні з ним слідчого експерименту, вказують на відсутність будь-якого тиску на нього та спростовують твердження обвинуваченого і його захисника щодо недозволених методів слідства, що виражалися у фізичному насильстві з боку працівників поліції з метою отримання від нього визнавальних показань.

Відповідно до висновку експерта № 98 від 31 березня 2015 року, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження: внутрішньочерепна травма, травматична субдуральна гематома (до 150 см?), субарахноїдальний крововилив, синці, садна на обличчі, крововиливи в м`які покриви голови та у шлуночкову систему головного мозку, синці та садна тіла. Тілесні ушкодження на голові заподіяні тупими предметами; оцінюються в сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію як небезпечні для життя, та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 . Смерть ОСОБА_9 настала від внутрішньочерепної травми з травматичною субдуральною гематомою. Характер реактивних змін в ушкодженнях вказують на те, що вони були заподіяні на 1-3 доби до настання смерті потерпілої. Локалізація та характер ушкоджень у ОСОБА_9 дають змогу вважати, що всі вони не могли виникнути внаслідок падіння її з висоти власного зросту на тверду та виступаючу поверхню (т.1, а.с. 178-180).

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження був допитаний експерт ОСОБА_23 , який підтвердив висновки експертиз № 119-98 від 03 квітня 2015 року та № 98 від 31 березня 2015 року та пояснив, що локалізація ударів на які показав ОСОБА_6 під час слідчого експерименту, співпадають з ушкодженнями, які виявлені на тілі ОСОБА_9 . Крім того, експерт ОСОБА_23 підтвердив, що причиною смерті потерпілої є субдуральний крововилив, який утворився внаслідок удару, однак не в результаті падіння ОСОБА_9 з висоти власного зросту.

З метою перевірки версії обвинуваченого щодо обставин отримання потерпілою ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а саме можливості отримання тілесних ушкоджень, що в подальшому спричинили її смерть, в результаті падіння, судом першої інстанції було призначено та проведено ряд експертиз.

Так, згідно із висновком експерта бюро судово-медичних експертиз Управління охорони здоров`я Житомирської обласної ради № 324-К від 22 лютого 2016 року у потерпілої ОСОБА_9 в результаті дослідження було виявлено ознаки субдурального крововиливу у стадії розсмоктування, що має можливу давність 6-7 днів - декілька тижнів.

Відповідно до висновку експерта бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Житомирської обласної ради № 153 від 26 лютого 2016 року по даним повторної судово-гістологічної експертизи, при житті ОСОБА_9 хворіла венозно-артеріальною мальформацією у м`яких мозкових оболонках, дегенеративними змінами стінок судин головного мозку, ознаками токсико-гіпоксичної енцефалопатії. Зазначені захворювання можуть проявлятися крововиливами з відповідною симптоматикою або епілептичними приступами. Враховуючи судово-гістологічні дані повторної судово-гістологічної експертизи, тілесні ушкодження, де відбувся забір матеріалу для дослідження (крововилив в м`які покрови голови лобно-вискової області справа, крововилив в м`які покрови голови потиличної області справа), виникли до часу настання смерті на протязі від кількох діб до тижня. Численні синці та крововиливи на м`яких покровах голови, синці та крововиливи в навколоочних ділянках, достовірніше виникли від нанесення ударів твердими тупими предметами і виникнення їх в такій кількості від падіння на тверду та рівну площину маловірогідно (т.2, а.с. 107-109, 113-123).

Згідно із висновком експерта КОР «Київського обласного бюро судово-медичної експертизи» № 13-К від 07 квітня 2017 року, виявлені у потерпілої ОСОБА_9 внутрішньо-черепні крововиливи у своїй сукупності мають травматичне походження та однакову давнину утворення. Смерть ОСОБА_9 настала від внутрішньочерепної травми у вигляді крововиливів під мозкові оболонки й у шлуночки головного мозку. Смерть потерпілої могла настати від 3-х до 7-10 діб від моменту отримання травми. Масивність, локалізація, та характер внутрішньочерепних крововиливів з врахуванням виявлених місць прикладання травмуючої дії тупих предметів вказують на те, що вони у своїй сукупності не могли утворитися внаслідок судинної патології, а мають травматичне походження. Виявлені у ОСОБА_9 субдуральна гематома та субарханоїдальний крововилив у головний мозок не могли утворитися внаслідок падіння на тверду рівну поверхню (т.3, а.с. 18-35).

Суд першої інстанції, проаналізувавши проведені по справі експертизи, взяв до уваги висновок судово-медичної експертизи, проведеної експертами КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 13-К від 07 квітня 2017 року. При цьому, суд належним чином мотивував своє рішення про надання переваги саме вказаному висновку екперта, зазначивши що даний висновок є повним, з дослідженням висновків попередніх експертиз, обґрунтованим, аргументованим, переконливим, беззаперечним та таким, що узгоджується з іншими матеріалами кримінального провадження, зокрема з висновками екперта № 98 від 31 березня 2015 року та № 119-98 від 03 квітня 2015 року. З даними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, надаючи правову оцінку діям ОСОБА_6 з огляду на пред`явлене обвинувачення в заподіянні потерпілій тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило її смерть, а також аналізуючи докази, що мають значення для встановлення змісту та спрямованості умислу обвинуваченого при скоєнні злочину, правильно виходив із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, врахувавши при цьому характер і локалізацію тілесних ушкоджень в області життєво-важливого органу голови, причини припинення злочинних дій та обґрунтовано дійшов висновку про наявність у ОСОБА_6 умислу на спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_9 . При цьому, суд правильно розцінив невизнання обвинуваченим своєї вини як намагання уникнути покарання за скоєне. Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції належним чином, у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, дав оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів - з точки зору їх достатності для прийняття законного рішення, та обґрунтовано прийшов до висновку щодо доведеності вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині. Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про неврахування судом першої інстанції фактичних даних, що містяться в протоколі слідчого експерименту від 02 квітня 2015 року за участю свідка ОСОБА_24 , під час якого свідок показала як потерпіла ОСОБА_9 18 лютого 2015 року на перехресті вул.Баумана та пров.Смоляно-Рокитнянського в м.Біла Церква падала на землю та на паркан, колегія суддів вважає зазначені доводи безпідставними, так як суд першої інстанції належним чином обґрунтував в оскаржуваному вироку підстави для неврахуваня зазначеного протоколу слідчої дії, оскільки фактичні дані в протоколі слідчого експерименту не підтверджують невинуватість обвинуваченого ОСОБА_6 та спростовуються висновками експертиз про неможливість утворення у потерпілої тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої, в результаті падіння з висоти власного зросту. Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо неправдивості показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які, на думку захисника, взагалі не відвідували 21 лютого 2015 року потерпілу ОСОБА_9 . Аналіз показань зазначених свідків свідчить про те, що ними була надана інформація щодо стану, в якому перебувала потерпіла, яка могла бути відомою лише очевидцям певних обставин, зокрема того, що потерпіла була прив`язана до ліжка, а також конкретні моменти, пов`язані з гігієною потерпілої.
Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність мотиву у його підзахисного на вчинення інкримінованого йому злочину, так як ОСОБА_6 був обізнаний про наявність у потерпілої невиліковної хвороби ще до 19 лютого 2015 року та не вступав з нею в інтимні стосунки, об`єктивно нічим не підтверджуються, а, крім того, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_13 яка в судовому засіданні підтвердила, що восени 2014 року вона відвідувала ОСОБА_9 за місцем проживання і бачила її в одному ліжку з ОСОБА_6 . При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції було дотримано вимоги ст. 65 КК України та враховно всі обставини, які відповідно до зазначеної норми кримінального закону впливають на визначення виду та розміру покарання. Призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, тобто, для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2017 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 , залишити без змін.

Судді:

______________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_25