Справа № 461/9063/13-к
Провадження № 1-кп/461/137/17
УХВАЛА
09.02.2017 року м.Львів
Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України
в с т а н о в и в :
до Галицького районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000618 від 26.07.2013 року, згідно якого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор наполягав на призначенні справи до судового розгляду.
Обвинуваченим ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання про повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яке було підтримане обвинуваченим ОСОБА_7 , захисниками обвинувачених. Дане клопотання мотивує тим, що прокурором, в порушення вимог ст.291 КПК України, належним чином не викладено формулювання обвинувачення, не зазначено, хто, які ролі виконував, коли саме обвинувачені домовились між собою про вчинення злочинів, не зазначено, на підставі яких документів виконували свої повноваження, не зазначено, чи були обвинувачені наділені повноваженнями здійснювати технічний нагляд. Відтак, обвинувачені та захисники вважають неможливим призначити розгляд кримінального провадження у судовому засіданні у зв`язку з не виконанням стороною обвинувачення вимог щодо складання обвинувального акту.
Вислухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисників, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд дійшов висновку, що такий у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яким повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст.291 КПК України, зокрема обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Фактичними обставинами кримінального правопорушення вважаються час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, вид та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Об`єктивною стороною злочину є зовнішня сторона злочину, що характеризується суспільно небезпечним діянням (дією чи бездіяльністю), суспільно небезпечними наслідками, причинним зв`язком між діянням і суспільно небезпечними наслідками, місцем, часом, обстановкою, способом, а також засобами вчинення злочину. З об`єктивної сторони розтрата передбачає незаконне і безоплатне витрачання винним чужого майна, яке йому ввірене чи перебувало в його віданні. В результаті розтрати винний поліпшує майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, позбавлення їх за рахунок витрачання такого майна певних матеріальних витрат, збільшення доходів інших осіб.
Діяння може кваліфікуватися як привласнення чи розтрата лише у тому разі, коли його предметом виступає майно, яке було ввірене винному чи було в його віданні, тобто воно знаходилось у правомірному володінні винного, який був наділений правомочністю по розпорядженню, управлінню, доставці або зберіганню такого майна. Така правомочність може обумовлюватись службовими обов`язками, договірними відносинами або спеціальним дорученням.
Суб`єктом привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службової особи своїм службовим становищем (ч.3 ст.191 КК України) може бути лише службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що всупереч вимогам ст.291 КПК України обвинувальний акт не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, у зв`язку з чим неможливо встановити чи досліджувалась належним чином об`єктивна та суб`єктивна сторони інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, не конкретизовано спосіб і механізм скоєння кримінального правопорушення.
Зокрема, прокурором викладено підозру без посилання на нормативні документи, у відповідності до чого сторона обвинувачення прийшла до такого висновку.Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються в тому, що вони вступили в злочинну змову між собою та невстановленими слідством особами ТзОВ «Вайз Юніон ЛТД», усвідомлюючи завідомо неправдивий характер документів склали та підписали їх.
Окрім того, не зазначено чи визнавались акти приймання-передачі недійсними, не зазначено, яка фактична сума мала бути зазначена в даних актах, які б спростовували неправдивість внесених відомостей та незаконність складеного документа в цілому.
Органом досудового розслідування не викладено, на підставі якого нормативного акту ОСОБА_6 перебував на посаді в.о. директора КП Львівської обласної ради «Управління капітального будівництва» та не зазначено, чи був обвинувачений ОСОБА_6 наділений повноваженнями здійснювати технічний нагляд на момент вчинення кримінального правопорушення. Не встановлено також, чи вправі був ОСОБА_6 здійснювати в момент вчинення інкримінованих злочинів контроль та підпис документів бухгалтерського обліку.
Незрозумілість механізму скоєння кримінального правопорушення, який викладений в обвинувальному акті полягає також в тому, що прокурором в обвинувальному акті дії обвинувачених зазначені в однині: «склав шляхом їхнього підписання завідомо неправдиві офіційні документи», однак як вбачається з формулювання обвинувачення як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_7 склали одні й ті самі акти, тобто без конкретизації хто і що саме підписували, не конкретизовано, як саме домовилися обвинувачені між собою про вчинення злочину (не вказано час та місце, спосіб), від чого і залежить кваліфікація дій обвинувачених за ст.366 КК України.
Суд також зазначає, що в обвинувальному акті не конкретизовано роль кожного з обвинувачених.
Як зазначалось вище, відповідно до ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити, крім іншого такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
А відповідно до вимог ст.91 КПК України, серед обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зазначені: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, що є обов`язковими й для ухвалення вироку відповідно до вимог ст.ст. 370, 374 КПК України.
В порушення зазначених вимог обвинувальний акт не відповідає таким.
Приймаючи до уваги засаду кримінального провадження законності, що передбачена ст.9 КПК України, недотримання будь-яких імперативних вимог щодо змісту обвинувального акту, в тому числі щодо чіткого формулювання обвинувачення та викладу конкретних фактичних обставин кримінального правопорушення є підставою для визнання його таким, що він не відповідає вимогам КПК України. Кожен злочин має безліч ознак, однак далеко не всі вони враховуються при кваліфікації. При кваліфікації необхідно в конкретному діянні встановити ті юридично значущі об`єктивні і суб`єктивні ознаки, що входять до складу конкретного вчиненого злочину. При цьому склад утворює тільки вся сукупність передбачених законом ознак. Відсутність хоча б однієї з необхідних ознак свідчить про відсутність у діянні особи складу конкретного злочину.
Окрім того, суд зазначає, що згідно ст.ст.337, 338 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, прокурор вправі змінити обвинувачення, у вчиненні якого обвинувачується особа, а відповідно до положень ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Так, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст.15 ч.3 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366КК України, а не обвинувачуються як того, вимагає ст.ст.110, 291 КПК України.

Більше того, з урахуванням засади змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з порушеннями вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України щодо чіткого формулювання обвинувачення та викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки не зрозуміло від якого обвинувачення необхідно захищатися. Статтею 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення, у тому числі з метою зміни правової кваліфікації, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, а відповідно до ч.3 ст.26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його компетенції цим Кодексом. Тому, з урахуванням того, що в силу ст.22 КПК України підтримання державного обвинувачення в суді здійснюється лише прокурором, і без зазначення в обвинувальному акті чіткого формулювання обвинувачення та викладу конкретних фактичних обставин кримінального правопорушення, суд буде позбавлений можливості виконати вимоги ст.337 КПК України щодо меж судового розгляду.
Аналізуючи зміст ст.291 КПК України, обвинувальний акт та додані до нього документи в сукупності мають бути складені з дотриманням вимог КПК України, для можливості призначення судового розгляду.
Отже, вказані порушення при складанні обвинувального акту безпосередньо підтверджують порушення вимог ст.ст.91, 291 КПК України, а відповідно заявлене обвинуваченим клопотання щодо повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з невиконанням вимог закону знайшло своє підтвердження в підготовчому судовому засіданні.
Суд вважає, що обвинувальний акт складено не відповідно до норм КПК України та дійшов висновку, що усунути невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України можливо лише шляхом повернення його прокурору з метою усунення недоліків обвинувального акту.
Пунктом 3 ч.3 ст.314 КПК України визначено, що в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Наведені істотні порушення вимог КПК України не дають суду підстав для призначення до судового розгляду обвинувального акту в кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000618 від 26.07.2013 року, відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених недоліків.
Керуючись ст.ст.291, 314, 376, 392 КПК України, суд
у х в а л и в :
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000618 від 26.07.2013року, відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України повернути прокурору Прокуратури Львівської області для усунення недоліків.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення через Галицький районний суд м.Львова.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1