Єдиний унікальний номер: 343/1446/16-к
Номер провадження: 1-кп/0343/2/17
У Х В А Л А
21 березня 2017 року м.Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Долинського районного суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Захисник ОСОБА_10 подав письмове клопотання про визнання доказу очевидно недопустимим. Свою вимогу мотивував тим, що для дослідження під час судового засідання стороною обвинувачення наданий доказ, а саме протокол огляду трупа ОСОБА_12 від 28.07.2009 р., який є недопустимим. Це зумовлено тим, що огляд трупа проводився слідчим СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_13 , хоча будь-які документи чи рішення, які підтверджують його повноваження на проведення такої слідчої дії, у матеріалах кримінального провадження відсутні.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_10 клопотання підтримав з вищевикладених підстав, просив задовольнити його та визнати протокол огляду трупа ОСОБА_12 від 28.07.2009 р. очевидно недопустимим доказом.

Захисник ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_9 підтримали клопотання захисника ОСОБА_10 . Вважають, що слідча дія та процесуальний документ, які відповідно вчинені та складені неуповноваженою особою, є недопустими доказами, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате, що відповідає вимогам ст. 89 КПК України.

В судовому засіданні прокурор заперечив проти визнання доказу недопустимим на даній стадії провадження, оскільки згідно ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Крім того, з даного кримінального провадження, яке розслідувалося в порядку КПК України 1960 року, виділена кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_14 . Вважає, що саме в останній можуть міститися постанови, які підтверджують повноваження слідчого ОСОБА_13 на вчинення слідчих дій. Відповідно клопотання захисника ОСОБА_10 є передчасним.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_8 подав заперечення на клопотання про визнання доказу недопустимим, в яких зазначив, що протокол огляду трупа складався в той момент, коли діяв КПК України ( в редакції 1960 року), в якому відсутня правова норма, яка б була аналогічною за змістом ст. 86 КПК України та регламентувала питання допустимості чи недопустимості доказів. Натомість доказами визнавалися всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння. Суд, прокурор, слідчий і особа, яка проводить дізнання, оцінюють докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Крім того, 28.07.2009 р. участь в огляді трупа, крім слідчого ОСОБА_13 , приймав також заступник начальника СУ УМВС ОСОБА_15 та старший прокурор-криміналіст прокуратури області ОСОБА_16 , які уповноважені особисто проводити досудове слідство, користуючись при цьому повноваженнями слідчого. З вказних підстав вважає, що дана слідча дія (огляд трупа) проведена на законних підставах, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтримали думку представника потерпілого ОСОБА_8 .

Заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу заявленого клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Захисник обвинуваченого просить визнати недопустимим протокол огляду трупа ОСОБА_12 від 28.07.2009 р., оскільки вважає, що вказану процесуальну дію вчиняв неуповноважений на те слідчий, тобто процесуальна дія вчинена з порушенням вимог КПК України.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

У частині 3 ст. 62 Конституції України закріплено основний принцип допустимості доказів, який полягає у тому, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.

Рішенням Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20.10.2011 року надано офіційне тлумачення положення першого речення ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, необхідно розуміти так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

Суд враховує те, що на даній стадії судового розгляду не підтверджені повноваження слідчого ОСОБА_13 на здійснення процесуальних дій, а вчинення таких дій особою, яка не уповноважена на її здійснення, є порушенням вимог КПК України, однак вказана підстава не відноситься до визначених законом підстав істотного порушення прав та свобод людини в розумінні ст. 87 КПК України, на яку посилається захисник як на очевидність недопустимості доказу.

Згідно частин 1-3 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 4 ст. 87 КПК України докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

З клопотання про визнання доказу очевидно недопустимим, як і з самого протоколу огляду не вбачається істотного порушення прав людини і основоположних свобод. Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду. Очевидної недопустимості цього доказу на даній стадії судового провадження без дослідження його у взаємозв`язку з іншими доказами, суд не вбачає, натомість прокурор вказує на необхідність вчинення інших дій для вирішення питання про недопустимість даного доказу. Постановлення ухвали без надання оцінки доказів в їх сукупності буде суперечити загальним засадам кримінального судочинства.

За таких обставин заявлене клопотання на даній стадії судового розгляду не підлягає до задоволення за передчасністю його подання.

При цьому, суд звертає увагу на те, що це не позбавляє сторону захисту повтовно звертатися з клопотанням про визнання недопустимим доказів, як і не позбавляє суд права на визнання таких доказів недопустимими під час ухвалення остаточного рішення за наслідками надісланого обвинувачення, шляхом дослідження цих доказів у їх сукупності та у взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження

На підставі викладеного, ст.ст. 87-89 КПК України, керуючись ст. 372 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про визнання доказу очевидно недопустимим відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя:

Судді: