№ 5 3179 ск 17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула в судовому засіданні 23 червня 2017 року в м. Києві касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Славутицького міського суду Київської області від 30 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 6 квітня 2017 року.
Вироком Славутицького міського суду Київської області від 30 січня 2017 року

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Славутицького міського суду Київської області від 25 жовтня 2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України, на 2 роки 118 днів позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 6 квітня 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він 26 листопада 2016 року, приблизно об 16 год. 00 хв., повторно, таємно, шляхом вільного доступу до квартири АДРЕСА_2 , викрав майно ОСОБА_5 , чим заподіяв потерпілій шкоду на загальну суму 3850 грн.

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про зміну судових рішень у зв`язку невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок суворості. При цьому посилається на те, що судами не враховано у повній мірі особу засудженого та обставини вчинення злочину, в результаті чого йому призначено занадто суворе покарання. Просить застосувати щодо нього положення ст. 69 КК України та пом`якшити покарання.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи касаційної скарги засудженого про порушення щодо нього загальних засад призначення покарання та незастосування положень ст. 69 КК України, на думку колегії суддів, є непереконливими.

Як убачається з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, при призначенні засудженому покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дані про особу засудженого.

Так, обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_4 та призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, суд виходив з того, що засуджений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту та непогашену судимість, перебуває на обліку лікаря-нарколога, на обліку лікаря-психіатра не перебуває, не зайнятий суспільно-корисною діяльністю, за місцем проживання характеризується формально позитивно, враховано поведінку засудженого в ході судового розгляду, яка свідчить про не усвідомлення ним своєї вини та каяття. Також, судом враховано конкретні обставини кримінального провадження. Обставиною, яка пом`якшує покарання засудженому, судом визнано добровільне відшкодування завданих збитків. Обставин, які обтяжують покарання засудженому в ході судового розгляду не встановлено.

Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, у тому числі і ті на які засуджений посилається у своїй касаційній скарзі, суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання засудженого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, та правильно призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України без застосування положень ст. 69 КК України.

На думку колегії суддів, суд призначаючи засудженому ОСОБА_4 покарання, вимог статей 65-67, 69 КК України не порушив, оскільки призначене йому покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, всім обставинам кримінального провадження і є необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.

Підстав вважати призначене засудженому ОСОБА_4 покарання явно несправедливим через його суворість, про що засуджений зазначає у своїй касаційній скарзі, не вбачається.

При розгляді апеляції засудженого, суд апеляційної інстанції перевірив доводи скарги, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів з яких апеляційну скаргу засудженого залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, п. 6 розділу ХII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Славутицького міського суду Київської області від 30 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 6 квітня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3