Провадження № 1-кп/317/161/2016
Справа № 317/1709/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2016 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015 від 27.01.2015 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Терновка Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не одруженого, працює гірником на шахті «Самарська», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17.03.2014 р. № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації. На виконання зазначеного Указу, 25.03.2015 року ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 . 30 квітня 2015 року солдата ОСОБА_4 для подальшого проходження військової служби переведено до військової частини польова пошта НОМЕР_2 . У цей же день наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду електрозварника-вулканізатора взводу матеріально-технічного забезпечення 3 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_2 та зараховано на всі види забезпечення.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 р. № 1932-ХІІ зі змінами, визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.
09 листопада 2015 року, перебуваючи у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 в АДРЕСА_2 отримав наказ вибути до бригадного полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який розташовується поблизу АДРЕСА_2 . В той же день, 09.11.2015 р., вибувши з військової частини польова пошта НОМЕР_2 , ОСОБА_4 до військового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » не поїхав, а поїхав додому до Дніпропетровської області. 09.11.2015 р. під час перевірки наявності особового складу було виявлено відсутність на місці служби бригадному полігоні « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який дислокується в районі населеного пункту АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_4 . В період з 09.11.2015 по 22.11.2015 р.р. свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір до повернення до місця служби бригадного полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження служби.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини, які містяться в обвинувальному акті. Також зазначив, що коли він проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , то його хотіли направити в зону проведення антитерористичної операції. Його відпустили додому за речами, а коли він повернувся, то дізнався, що на нього склали рапорт за самовільне залишення частини. Як покарання його направили на полігон «Близнюки». Він вирішив не їхати на полігон «Близнюки», а поїхав додому, оскільки цього потребували сімейні обставини. На полігон «Близнюки» 09.11.2015 р. не прибув. З дому повернувся 22.11.2015 р. Весь час знаходився вдома. У вчиненому розкаюється.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 дав показання в яких повністю визнав свою вину і не оспорює фактичні обставини, враховуючи думку прокурора, який вважає, що можливо розглянути кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку обвинуваченого, який також не заперечував проти вказаного порядку розгляду провадження, а також з`ясувавши, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши обвинуваченому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, та визнати недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення військовослужбовця без поважних причин вчасно на службу, вчинене в умовах особливого періоду.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України належить до злочинів середнього ступеня тяжкості, особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, за місцем служби характеризується негативно, хоча об`єктивних підстав до цього немає, має постійне місце проживання, працевлаштований, на обліку у нарколога чи психіатра не перебуває, не несе небезпеки соціуму, має тісні суспільні зв`язки позитивної спрямованості, приймав участь в антитерористичній операції.
Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, з`явлення з зізнанням. При цьому, щире каяття ОСОБА_4 засновано на належній критичній оцінці обвинуваченим своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не виявив.

Суд враховує, що щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, з`явлення з зізнанням є обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому вважає за можливе призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, у вигляді громадських робіт.

За таких обставин, враховуючи особу ОСОБА_4 , думку прокурора, зважаючи на наслідки злочину, для досягнення цілей покарання, встановлених статтею 50 КК України, зважаючи на те, що на даний час ОСОБА_4 демобілізовано зі Збройних Сил України, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді громадських робіт.

Суд вважає, що призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді громадських робіт буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Документально підтверджені процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2016 р. відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, термін якого сплинув, клопотань щодо його продовження заявлено не було.

Керуючись ст.ст. 69, 370, 374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 200 (двісті) годин громадських робіт.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області, при цьому відповідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1