Справа № 336/5081/15-к
Провадження № 1-кп/336/293/2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт, складений щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженої вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25.11.2013 р. до покарання у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн.,

звинуваченої у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор прокуратури Шевченківського району м.Запоріжжя 22.07.2015 р. направив до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт, складений щодо ОСОБА_5 звинуваченої у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, в яке викликати обвинувачену, захисника та свідків.

Захисник, думку якого підтримала обвинувачена, просив повернути прокурору обвинувальний акт як такий, що не відповідає вимогам КПК України, посилаючись на те, що обвинувальний акт не конкретний, не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, що позбавляє ОСОБА_5 можливості захищатися від пред`явленого обвинувачення.

Підготовче судове засідання в судовому провадженні у першій інстанції є обов`язковою і самостійною стадією кримінального процесу, в якій суд визначає можливість на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Однією з умов можливості призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, є відповідність його вимогам КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні, суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Перевіряючи обвинувальний акт щодо обвинуваченої ОСОБА_5 , суд встановив порушення органами досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки вони перешкоджали обвинуваченій здійснювати свій захист від висунутого обвинувачення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, дії ОСОБА_5 органами досудового розслідування, відповідно до обвинувального акту, кваліфіковано за ч. 1 ст. 389 КК України, як ухилення від сплати штрафу особою, засудженою до цього виду покарання.

При цьому, викладаючи в обвинувальному акті обвинувачення, органами досудового розслідування не конкретизовано в якій саме формі проявлялось ухилення ОСОБА_5 від сплати штрафу, а зазначено лише про те, що обвинувачена, яка працює, не сплатила штраф.

У даному обвинувальному акті зазначено лише фактичні обставини злочину, встановлені слідчим під час досудового розслідування, однак всупереч вимогам кримінального процесуального закону ОСОБА_5 фактично не висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення із викладом детальних обставин інкримінованого злочину, тобто короткий опис кримінального правопорушення, із зазначенням часу, місця, способу, мотивів його скоєння та інших обставин, що мають значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченої та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та права обвинуваченої на захист.

Обвинувачення викладено без зазначення способу вчинення, не зазначено ознаки спрямованості умислу, мотиву дій та мети, які є обов`язковими при описуванні злочину; фактичні обставини, що характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторону злочину є незрозумілими та суперечливими.

Така неконкретність і суперечливість обвинувачення перешкоджала реалізації ОСОБА_5 , передбаченого ст. 43 КПК України права знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення її обвинувачують.

У зв`язку з вищевикладеним, розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином висунутого обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченої, в тому числі і право на захист.

Отже, суд враховує те, що недотримання прокурором вказаних норм, а саме: відсутність сформульованого органом досудового слідства обвинувачення, висунутого ОСОБА_5 ; не конкретизовано в якій саме формі проявлялось ухилення ОСОБА_5 від сплати штрафу, є істотними порушеннями, оскільки вони перешкоджають суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

При цьому, як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

За таких обставин прокурором, з урахуванням і інших допущених порушень матеріальних та процесуальних приписів, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а також до усталеної практики ЄСПЛ, ОСОБА_5 не висунуто обґрунтоване та зрозуміле обвинувачення у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Завданням кримінального провадження є захист будь-якої особи від кримінальних правопорушень, охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час закінчення досудового розслідування та звернення до суду прокурора з обвинувальним актом.

Недотримання цих принципів є перешкодою у встановленні істини в даному кримінальному провадженні, забезпечення дотримання законності, правильного правозастосування та винесення обґрунтованого судового вироку, а тому є неприпустимим.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даному провадженні суд визнає істотні суперечності допущені в обвинувальному акті в аспекті визначення підстав, меж та змісту судового розгляду, що призводить до порушення прав осіб на захист.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.

Керуючись ст. 314, 392, 395 КПК України, суд
У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , звинуваченої у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, повернути прокурору прокуратури № 1 Запорізької області як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя ОСОБА_1