Справа № 377/42/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/633/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 25.05.2016

УХВАЛА
Іменем України
25 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції з Чернігівським СІЗО кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Славутицького міського суду Київської області від 2 березня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ворзель Київської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 25.12.2002 р. Славутицьким міським судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 09.03.2010 р. тим же судом по ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 1, 2 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, -

визнано винниму вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 10 000 гривень на відшкодування майнової шкоди, 2 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, 110 гривень 24 копійки на відшкодування судових витрат, всього 12 110 гривень 24 копійки.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком ОСОБА_10 визнаний винним і засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин. Так, 29 листопада 2015 року близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні магазину «Продукти-423», який належить ТОВ «АТБ-Маркет» та розташований за адресою: Київська область, м. Славутич, площа Центральна, буд. 2, переслідуючи корисливу мету, спрямовану на таємне викрадення чужого майна з проникненням у сховище, вирішив викрасти майно відвідувачів магазину, яке знаходилось у камерах зберігання особистих речей відвідувачів магазину. Реалізуючи умисел на таємне викрадення чужого майна з проникненням у сховище, вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 підійшов до камер зберігання біля входу в торгівельний зал у приміщенні магазину, де шляхом використання ключа від камери зберігання, у якій він залишив свою пляшку пива, відкрив сусідню камеру зберігання № 39, у якій знаходилась сумка з речами, що належала ОСОБА_9 , оглянув її вміст та переконався, що в сумці є майно, прикрив двері вказаної камери зберігання, не замикаючи їх на замок, та вийшов з приміщення магазину на вулицю. Перебуваючи на вулиці біля входу у приміщення магазину, ОСОБА_7 побачив свого знайомого ОСОБА_11 і попросив його забрати із зазначеної камери зберігання жіночу сумку ОСОБА_9 , яку нібито забула його дружина. На прохання ОСОБА_7 ОСОБА_11 , не усвідомлюючи у той момент суспільно-небезпечного характеру своїх дій як крадіжки чужого майна, зайшов в приміщення магазину «Продукти-423», знайшов камеру зберігання № НОМЕР_1 , на яку йому вказав ОСОБА_7 , відкрив її двері, залишені незамкненими ОСОБА_7 і забрав звідти жіночу сумку вартістю 514 гривень, де знаходилися планшет «Lenovo YOGA Tablet 2» вартістю 4 159 гривень та гроші в сумі 10 000 гривень, загальною вартістю 14 637 гривень, що належали ОСОБА_9 , після чого вийшов з магазину на вулицю та передав їх ОСОБА_7 , який розпорядився ними на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу із змінами та доповненнями, в якійпросить вирок Славутицького міського суду Київської області від 2 березня 2016 року скасувати, перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 185 КК України на ст. 198 КК і призначити покарання відповідно до санкції ст. 198 КК України звільнивши його на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком.Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду. Зазначає, що суд першої інстанції визначаючи обставину, що обтяжує покарання неповинен враховувати попередню судимість, оскільки вона була знята.

Також до Апеляційного суду Київської області надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 в якому він просить зарахувати строк його попереднього ув`язнення у строк відбування покарання на підставі вимог ч. 5 ст. 72 КК України із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» №838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Заслухавши доповідь судді, думкиобвинуваченого та його захисника, які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу, думку прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються доказами, які судом всебічно, повно та об`єктивно досліджені і є обґрунтованими.

Так, вина обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України підтверджується: показами потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколом огляду місця події від 29.11.2015 року, відеозаписом з камер відеоспостереження магазину «Продукти-423», протоколом огляду предметів від 18.01.2016 року.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом визначено обставину, яка обтяжує покарання попередню судимість ОСОБА_7 від 25.12.2002 року є необґрунтованими, оскільки як зазначено в мотивувальній частині вироку, вказана судимість погашена і не створює правових наслідків у виді повторності нового злочину, передбаченого ст. 185 КК України.

Крім того, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року, вбачається, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та
обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його
призначення, судам необхідновсебічно досліджувати матеріали
справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви
прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю
самостійним і не ставитись у залежність від наведених в
обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують
покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими,
що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими
обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Якщо якась із обставин, наведених у ч. 1 ст. 66, ч. 1 ст. 67
КК ( 2341-14 ), передбачена в статті Особливої частини цього
Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд
при призначенні покарання не може ще раз ураховувати її як
пом`якшуючу або обтяжуючу покарання обставину.
При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд врахував обставини справи та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується формально позитивно, не працевлаштований, неодружений, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, наявність ознак психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, однак лікування від алкоголізму не потребує, має статус евакуйованого із зони відчуження у 1986 році категорії 2, обставини, які пом`якшують покарання.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 (Із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 6 листопада 2009 р.) … призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Покарання ОСОБА_7 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а вимоги апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі. Підстав для пом`якшення цього покарання колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального законодавства України, які б могли бути підставою для скасування вироку, судом не допущено.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду - без зміни.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

А отже, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 у період з 2.03.2016 року до 25.05.2016 року (дня набрання вироком законної сили), слід зарахувати в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Славутицького міського суду Київської області від 2 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Клопотання ОСОБА_7 щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, згідно ч. 5 ст. 72 КК України задовольнити.

Зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення, у період з 2 березня 2016 року до 25 травня 2016 року (дня набрання вироком законної сили), в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Головуючий:
Судді: