Ухвала
іменем україни

22 лютого 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ
у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и в:
За вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2015 року визнано винуватим та засуджено:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Старокостянтинів Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
- за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_5 засуджено до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою суду апеляційної інстанції зазначений вирок стосовно засудженого ОСОБА_5 залишено без змін.

За даним вироком з урахуванням змін, внесених судом апеляційної інстанції, також засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 194, частинами 1, 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, будучи у стані алкогольного сп`яніння 12 серпня 2014 року близько 17:00, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , проникнувши до зазначеного будинку, таємно викрали особисті речі потерпілої ОСОБА_7 , заподіявши їй матеріальну шкоду на загальну суму 85 973 грн.

Також, у той же день у тому ж місці вони, діючи повторно за попередньою змовою групою осіб незаконно заволоділи автомобілем «Nissan Teana», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належним потерпілому ОСОБА_8 , якому ОСОБА_5 14 серпня 2014 року було завдано механічних ушкоджень в результаті ДТП.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 порушує питання про зміну оскаржуваних судових рішень щодо ОСОБА_5 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі останнього внаслідок суворості, зазначає вимогу про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки. На обґрунтування своєї позиції вказує, що суд при призначенні ОСОБА_5 покарання неповною мірою врахував те, що засуджений одружений, визнав вину, щиро розкаявся, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, сприяв проведенню досудового розслідування та судового слідства, а також другорядну роль у скоєнні злочину.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину та кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається із судових рішень, суд при призначенні покарання ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України, вищевказані вимоги кримінального закону дотримав.

Зокрема, враховано ступінь суспільної небезпечності, тяжкість і характер злочинів, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо як особа, що зловживає спиртними напоями, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання сприяння розкриттю злочину та обставину, що його обтяжує вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

За змістом ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше 5 років, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

Як убачається із судових рішень, такої обставини, як щире каяття установлено не було, оскільки ОСОБА_5 заперечував участь у крадіжці, вину у повному обсязі не визнав, шкоду не відшкодував.

Із ухвали суду апеляційної інстанції видно, що суд, перевіривши доводи апеляційних скарг сторони захисту, дійшов висновку про достатнє обґрунтування вироку суду в частині призначення покарання та відсутність підстав для звільнення ОСОБА_5 від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Колегія суддів вважає, що з урахуванням конкретної тяжкості злочинів, віднесених до категорії тяжких, характеру їх вчинення у співучасті, даних про особу засудженого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування статей 75, 76 КК України при призначенні покарання через неможливість досягнення його мети без реального його відбування засудженим.

Обране судом ОСОБА_5 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Таким чином, обставини, на які у своїй скарзі посилається ОСОБА_4 були повною мірою враховані судом при призначенні покаранняОСОБА_5 та не є такими, що дають підстави для звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням.
З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3