Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
30 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

За участі:
прокурора ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

законного представника засудженого - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілих: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу щодо неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бриків, Корецького р-ну, Рівненської обл., проживаючого по АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2015 року ОСОБА_5 визнано винним в тому, що він 22 вересня 2010 року приблизно о 13 год. 30 хв., будучи учнем 11-го класу загальноосвітньої школи с.Користь Корецького р-ну, в приміщенні класу допризовної підготовки загальноосвітньої школи с.Користь Корецького р-ну, на перерві між 5-м та 6-м уроками, на грунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли, взявши за верхній одяг, з метою нанесення тілесних ушкоджень, вивів неповнолітнього однокласника ОСОБА_10 в кінець класу. Після цього, ОСОБА_5 умисно наніс останньому не менше двох ударів кулаком та коліном в живіт, а далі двома руками штовхнув ОСОБА_10 в груди, від чого останній вдарився задньою частиною тіла об стінку класу. В подальшому ОСОБА_5 умисно наніс ОСОБА_10 не менше одного удару кулаком в обличчя та удар ногою в живіт. Продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_5 підбив ноги ОСОБА_10 та піднявши його за одяг в горизонтальному положенні, на висоту близько 1 м. з силою спиною кинув на підлогу. Внаслідок таких дій ОСОБА_5 , ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді двох поверхневих саден на правій боковій поверхні шиї та садна в проекції правої ключиці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання та встановлено іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки. Відповідно до ст.76 КК України, зобов`язано ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Не погодившись з вироком, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_11 (далі-прокурор) та захисник неповнолітнього засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 подали на нього апеляції, в яких:

- прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій засудженого, просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.119 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, і на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки та покласти обов`язки згідно п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України. Вказує, що суд першої інстанції, в порушення вимог ч.3 ст.61 КК України, незаконно призначив неповнолітньому ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі. Крім того вказує, що суд, звільняючи неповнолітнього ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, у резолютивній частині вироку невірно посилався на положення ст.75 КК України, яка до неповнолітніх не застосовується.

- захисник неповнолітнього ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а справу закрити на підставі п.1 ч.1 ст.6 КПК України, за відсутності події злочину. Доводить, що суд в порушення вимог ст.334 КПК України 1960 року (далі КПК України) не надав належну оцінку доказам, не вказав, якими доказами суд обгрунтовує той чи інший свій висновок в площині нанесення ОСОБА_5 ударів по тілу ОСОБА_10 і їх узгодженості із виявленими у останнього експертом тілесними ушкодженнями, що призвело до його смерті. Зазначає, що суд у вироку не навів наявності причинного зв`язку між діями ОСОБА_5 та смертю ОСОБА_10 ..

Вироком Апеляційного суду Рівненської області від 17 листопада 2015 року, вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2015 року відносно ОСОБА_5 скасовано. ОСОБА_5 визнано винним за ч.1 ст.119 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 104 КК України, звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки та покладено обов`язки згідно п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України. Звільнено ОСОБА_5 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2016 року вирок Апеляційного суду Рівненської області від 17 листопада 2015 року відносно ОСОБА_5 скасовано, а справа направлена на новий апеляційний розгляд.

До початку розгляду справи прокурор до поданої апеляції вніс зміни, в яких просить вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону, які перешкодили суду першої інстанції повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обгрунтований та справедливий вирок, а справу повернути на новий судовий розгляд. В обгрунтування доводів зазначає, що в ході судового розгляду в суді першої інстанції прокурором було змінено ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення з ч.1 ст.119 КК України на ч.1 ст.125 КК України, однак суд, в порушення вимог ч.3 ст.277 КПК України, копії постанови про зміну обвинувачення належним чином підсудному, його захиснику та законному представнику не вручив, не роз`яснив належним чином підсудному, що останній буде захищатись від нового обвинувачення, тим самим грубо порушивши право підсудного на захист та права потерпілих.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_4 , яка повністю підтримала подану прокурором апеляцію з внесеними змінами та просила її задовольнити, а подану захисником ОСОБА_7 апеляцію залишити без задоволення; думку захисника ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_5 та його законного представника ОСОБА_6 , на підтримання поданої апеляційної скарги та про відмову у задоволенні апеляції прокурора; думку потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 які просили задовольнити апеляцію прокурора та відмовити у задоволенні апеляції захисника ОСОБА_7 ; перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи, наведені в апеляціях, колегія суддів прийшла до таких висновків.

У відповідності до вимог ч.1 ст.257 КПК України 1960 р. (далі КПК), суд першої інстанції при розгляді справи повинен безпосередньо дослідити докази в справі, зокрема заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи та інші документи.

Частиною першою ст.261 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення (прокурор, а також потерпілий, цивільний позивач та їх представники) і сторона захисту (підсудний, захисник і законний представник, цивільний відповідач і його представник) користуються рівними правами на заявлення відводів і клопотань, подання доказів, участь в їх дослідженні та доведенні їх переконливості, виступ у судових дебатах, оскарження процесуальних рішень суду.

Як зазначено у ст. 277 КПК України, під час судового розгляду до закінчення судового слідства прокурор вправі змінити пред`явлене особі обвинувачення.

Зміна обвинувачення не допускається, якщо цим буде порушено правило обов`язковості проведення досудового слідства. У цьому випадку за наявності до того підстав прокурор заявляє клопотання про повернення справи на додаткове розслідування.

Прийшовши до переконання, що пред`явлене особі обвинувачення потрібно змінити, прокурор виносить постанову, в якій формулює нове обвинувачення та викладає мотиви прийнятого рішення. Прокурор оголошує постанову і вручає її копії підсудному, його захиснику і законному представнику, потерпілому, позивачу, відповідачу і їх представникам. Постанова долучається до справи.

Якщо в постанові прокурора ставиться питання про застосування кримінального закону, який передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, чи про зменшення обсягу обвинувачення, то суд роз`яснює потерпілому та його представнику їх право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

Якщо потерпілий та його представник відмовились підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, а також у всіх інших випадках, суд роз`яснює підсудному, що той буде захищатись в судовому засіданні від нового обвинувачення, після чого відкладає розгляд справи не менше ніж на три доби для надання підсудному, його захиснику і законному представнику можливості підготуватись до захисту проти нового обвинувачення. За клопотанням підсудного цей строк може бути скорочений. Після закінчення цього строку розгляд справи продовжується.

Як встановлено матеріалами справи, під час її розгляду вимог ст.277 КПК України судом першої інстанції дотримано не було, про що обґрунтовано зазначено в апеляції прокурора.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що 09 лютого 2015 року прокурор ОСОБА_12 скористався своїм правом та виніс постанову про зміну обвинувачення, знінивши ОСОБА_5 пред`явлене органом досудового слідства обвинувачення з ч.1 ст.119 КК України на ч.1 ст.125 КК України, виклавши його в новій редакції (т.2 арк.252-254). В судових дебатах прокурор підтримував обвинувачення за ч.1 ст.125 КК (т.3, а.с.36).

З протоколу судового засідання Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 травня 2015 року вбачається, що в судовому засіданні 09 лютого 2015 року прокурор перед закінченням слідства заявив клопотання про зміну обвинувачення.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу з приводу оголошення клопотання прокурора щодо зміни обвинувачення, зокрема думку потерпілого, який не підтримав вказане клопотання та настоював на раніше пред`явленому ОСОБА_5 обвинуваченні за ч.1 ст.119 КПК України, продовжив судовий розгляд та перейшов до оголошення матеріалів справи (т.3, а.с.32).

Однак,із цього ж протоколу судового засідання вбачається, що суд усепереч вимогам ч.4 ст.277 КПК не роз"яснив потерпілим суті постанови і право підтримувати обвинувачення в раніше пред"явленому обсязі, а також прокурором не була вручена постанова про зміну обвинувачення учасникам судового розгляду, чим істотно були порушені права потерпілих та підсудного.

Відповідно до вимог ст.323 КПК України, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Вказані порушення кримінально-процесуального закону колегія суддів визнає істотними і такими, що виключали можливість постановлення вироку відносно ОСОБА_5 та відповідно до вимог ч.2 ст.374 КПК України є підставою для скасування вироку з поверненням справи на новий судовий розгляд. З цих же підстав частково задовольняється і апеляційна скарги захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 ..

При новому судовому розгляді кримінальну справу відносно ОСОБА_5 слід розглянути відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, усунути порушення зазначені в описово-мотивувальній частині цієї ухвали, перевірити доводи поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 377 КПК України 1960 року, п.п.11, 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляцію прокурора з внесеними змінами задовольнити.

Апеляцію захисника неповнолітнього засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2015 року відносно неповнолітнього ОСОБА_5 скасувати.

Кримінальну справу відносно неповнолітнього ОСОБА_5 повернути на новий судовий розгляд до Здолбунівського районного суду Рівненської області під головуванням іншого судді.

Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити попередній підписка про невиїзд.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3