АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1087/16 Справа № 201/3968/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровську матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо

ОСОБА_7 , який народився у 1968 році в жовтні 10 числа, уродженця с. Тангове Свердловської області Російської Федерації, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч. 1, ст. 185 ч. 2 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000551 від 10 лютого 2016 року

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

На ухвалу суду від 19 квітня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_7 прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), та призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що на момент направлення обвинувального акта до суду, ОСОБА_7 проживав за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином стороною обвинувачення були виконані вимоги ст. 291 ч. 2 п. 2 КПК України. Підготовче судове засідання було призначено ухвалою суду на 21 березня 2016 року, обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, хоча про дату та місце проведення повідомлявся шляхом направлення судового виклику, в зв`язку з чим було задоволено клопотання про здійснення приводу обвинуваченого до суду, однак повторне клопотання про здійснення доставки обвинуваченого в судове засідання приводом судом жодним чином не було враховано та порушено право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року обвинувальний акт кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.1, ст. 185 ч.2 КК України, повернуто прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України, які суд вбачає в тому, що органом досудового розслідування в порушення вимог ст. 291 ч.2 п.2 КПК України, в обвинувальному акті зазначено місце проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , яке не відповідає дійсності, оскільки, як встановлено судом і це підтверджується наданими матеріалами перевірки місця проживання обвинуваченого, проведеного працівниками поліції на виконання ухвали суду про здійснення приводу, ОСОБА_7 не проживає за адресою, зазначеною в обвинувальному акті, що позбавляє суд можливості здійснити виклик останнього до суду, і як наслідок, забезпечити проведення судового провадження у розумні строки.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , просила скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, вивчивши надані апеляційному суду матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

По даному кримінальному провадженню суд першої інстанції прийняв законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 прокурору для усунення виявлених недоліків.

Відповідно до вимог ст. 291 ч. 1 п. 2 КПК України в обвинувальному акті повинні міститися в тому числі і відомості про місце проживання обвинуваченого.

Якщо фактичне місце проживання особи не співпадає з місцем її реєстрації, необхідно зазначати і місце реєстрації і місце фактичного проживання зазначеної особи.

Як убачається з обвинувального акта, в ньому зазначено лише місце проживання обвинуваченого ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 .

За вказаним місцем проживання ОСОБА_7 судом було направлено повістку про виклик його в підготовче судове засідання на 12 квітня 2016 року на 16 годину 30 хвилин.

Оскільки в підготовче судове засідання, яке було призначено на 12 квітня 2016 року ОСОБА_7 не з`явився, судове засідання було відкладено та винесено ухвалу про привід обвинуваченого на 19 квітня 2016 року на 17.00 годину.

Привід обвинуваченого ОСОБА_7 виконаний не був, оскільки, як убачається з наданого суду рапорту старшого інспектора Жовтневого ОП ДОП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 доставити в судове засідання на 19 квітня 2016 року обвинуваченого ОСОБА_7 не виявляється можливим, оскільки за вказаною в обвинувальному акті адресою ОСОБА_7 не проживає.

З долучених до рапорту пояснень ОСОБА_10 вбачається, що він з січня 2016 року винаймає квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним винаймав квартиру та проживав ОСОБА_7 , який в кінці березня 2016 року виїхав з квартири і про теперішнє місцезнаходження ОСОБА_7 останній нічого не знає.

Доводи прокурора про те, що на момент направлення обвинувального акта до суду ОСОБА_7 проживав за адресою: АДРЕСА_1 , і таким чином стороною обвинувачення було виконано вимоги ст. 291 ч. 2 п. 2 КПК України є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки. як убачається з обвинувального акта, в ньому зазначено лише тимчасове місце проживання обвинуваченого ОСОБА_7 в орендованій квартирі, а місце його реєстрації на час направлення до суду обвинувального акта органом досудового розслідування не встановлено, об`єктивних даних про те, чи дійсно проживав ОСОБА_7 за вказаною в обвинувальному акті адресою на час закінчення досудового розслідування сторона обвинувачення не надала, крім того, чинним законодавством передбачено обов`язок органів досудового розслідування зазначати в обвинувальному акті і місце реєстрації обвинуваченого і місце фактичного його мешкання, якщо воно не збігається з місцем реєстрації.

Не проживання ОСОБА_7 за вказаною стороною обвинувачення адресою унеможливлює його виклик до суду та порушує право обвинуваченого на захист.

Не відповідає дійсності і посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги клопотання прокурора про здійснення доставки обвинуваченого в судове засідання приводом.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 не з`явився за викликом суду в підготовче судове засідання, судом було винесено ухвалу про привід обвинуваченого, на виконання якої суду було надано пояснення ОСОБА_10 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , яка вказана в обвинувальному акті як адреса проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , та рапорт працівника поліції, з яких вбачається, що за зазначеною адресою ОСОБА_7 не проживає з кінця березня 2016 року і виконати ухвалу суду не його привід в судове засідання не виявляється можливим тому повторно постановляти ухвалу про привід обвинуваченого ОСОБА_7 за єдино вказаною в обвинувальному акті адресою: АДРЕСА_1 , за якою, як встановлено органом, що виконував ухвалу суду про привід ОСОБА_7 останній фактично не проживає і тимчасово винаймав, у суду першої інстанції передбачених законом підстав не було.

За таких обставин суд правильно зазначив в ухвалі про те, судом вичерпані всі передбачені нормами діючого Кримінального процесуального кодексу України можливості виклику обвинуваченого ОСОБА_7 до суду.

Щодо твердження прокурора про необхідність суду дотримання розгляду справи в розумні строки, то відповідно до завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України положення про забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування покладена і на органи досудового розслідування, які в даному кримінальному провадженні направили до суду обвинувальний акт, що не відповідає вимогам ст. 291 ч. 2 п. 2 КПК України і це порушення чинного законодавства перешкодило суду першої інстанції призначити судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 .

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає необґрунтованими, а його апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404 ч. 1, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: