Провадження № 11-кп/792/138/16
Справа № 685/1355/15-к Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 309, ч.1 ст.317 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляційні скарги першого заступника прокурора Хмельницької області та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2015 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000291,

в с т а н о в и л а:
Вироком Теофіпольського районного суду від 17 грудня 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нове Життя Джанкойського району Автономної Республіки Крим, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не працює, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, військовозобов`язаного, судимого 31 липня 2015 року Ізяславським районним судом за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців, покарання не відбуте,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.309, ч.1 ст.317 КК України та призначено йому покарання: за ч.2 ст.309 КК України - 2 роки 6 місяців позбавлення волі, за ч.1 ст.317 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, - 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Ізяславського районного суду від 31 липня 2015 року ОСОБА_7 призначено покарання у виді 2 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України ОСОБА_7 остаточно шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

Вирішено речові докази по справі:

скляну банку із написом «Септил плюс. Розчин 96% 100 мл», ємністю 100 мл, у якій знаходиться прозора рідина; скляну банку із написом «Саліцилова кислота. Розчин для зовнішнього застосування, спиртовий 1%. 40 мл», ємністю 40 мл, у якій на дні знаходиться прозора рідина; пусту прозору ампулу із написом «Новокаин-Дарница. Новокаїн-Дарниця. 5 мг/мл 2 мл 171114, До 12 2017», горловина якої розбита; прозору пластикову пляшку із написом «Соки Біола. Білий виноград», ємністю 0,5л, в якій знаходиться рідина темно-коричневого кольору із різким запахом ацетону - повернути ОСОБА_7 ;

пристрій, зовні подібний до пристрою для вживання наркотичних засобів; прозору пластикову пляшку ємністю 1,5 л, в якій знаходиться рідина темно-коричневого кольору із різким запахом ацетону; прозору пластикову пляшку із написом «Розчинник 650. Содержит в сумме меньше 50% ацетона и толуола, вследствие чего не является прекурсором и не подлежит лицензированию. Дата виготовлення: 01.07.15...», ємністю 0,65 л, в якій знаходиться рідина темно-коричневого кольору із різким запахом ацетону; прозору пластикову пляшку із написом «Розчинник 650. Содержит в сумме меньше 50% ацетона и толуола, вследствие чего не является прекурсором и не подлежит лицензированию. Дата виготовлення: 15.04.15...», ємністю 0,65 л, в якій знаходиться рідина темно-коричневого кольору із різким запахом ацетону; прозору пластикову пляшку із написом «Розчинник 650. Содержит в сумме меньше 50% ацетона и толуола, вследствие чего не является прекурсором и не подлежит лицензированию. Дата виготовлення: 24.06.15...», ємністю 0,65 л, в якій знаходиться рідина темно-коричневого кольору із різким запахом ацетону; два паперові згортки газети «Наголос №122 (129) серпень 2014», в яких знаходиться особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс; металеве відро синього кольору із написом «Chupa-Chups. Карамель Мороженое. Вкусьі фруктов и мороженого. 150 шт.», ємність якого не зазначена (приблизно 2-5 л), в якому знаходиться частина тканини білого кольору та особливо небезпечний наркотичний засіб - макова солома; два пластикові контейнери зеленого кольору, на яких знаходиться напис «ARIEL. Power Capsules. Mountain Spring. (32x28,8g) 921,6g», ємність яких не зазначена (приблизно 1-2 л), в яких знаходиться особливо небезпечний наркотичний засіб - макова солома; металеву тарілку сірого кольору; дві металеві тарілки білого кольору; металеву каструлю сірого кольору; пластикову лійку; металеву м`ясорубку сірого кольору із написами «ГОСТ 4025 83, 1987»; електричну плиту чорного кольору, на якій знаходиться напис білого кольору «ЭЛНА»; прозорий пластиковий шприц із написом «Юрія-Фарм», ємністю 12 мл, до якого прикріплена голка із прозорим пластиковим контейнером, в якому наявне нашарування речовини бурого кольору - знищити.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 2209,07 грн. експертних витрат.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів за таких обставин.

На початку серпня 2014 року, перебуваючи в Одеській області поблизу Коблево, де працював комбайнером, ОСОБА_7 в одній із посадок дерев виявив ростучі рослини снотворного маку. Достовірно знаючи про його наркотичні властивості, діючи умисно, зірвав сто головок снотворного маку, які в подальшому привіз у власне гаражне приміщення № НОМЕР_1 , розташоване в гаражному масиві селища цукровиків в смт. Теофіполь Хмельницької області, де зберігав для подальшого виготовлення та вживання наркотичного засобу.

Періодично, з вересня 2014 року по травень 2015 року, ОСОБА_7 приходив у вказаний гараж, де, діючи умисно, з метою особистого вживання шляхом внутрішньовенних ін`єкцій, без мети збуту, з привезених ста головок снотворного маку за допомогою розчинника та побутових засобів шляхом екстракції, незаконно виготовляв особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, кількість якого слідством не встановлено, в результаті чого залишилась макова солома та концентрат макової соломи, які продовжував незаконно зберігати без мети збуту у власному гаражному приміщенні № НОМЕР_1 в смт. Теофіполь.

4 вересня 2015 року під час обшуку гаражного приміщення № НОМЕР_1 , яке належить ОСОБА_7 та знаходиться у гаражному масиві селища цукровиків в смт. Теофіполь, працівниками міліції виявлено та вилучено, подрібнену речовину рослинного походження, коричневого кольору, з характерним запахом, яка згідно з висновками експерта №1001 від 18.09.2015, №1003 від 21.09.2015 має анатомо-морфологічні ознаки рослини «мак снотворний», містить наркотично-активні алкалоїди опію, морфін, кодеїн і є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг яких заборонено, - маковою соломою, загальна маса якої, в перерахунку на висушену речовину, складає 1625,051 г, тобто у великих розмірах, та п`ять прозорих пластикових пляшок, які наповненні рідинами темно-бурого кольору, що згідно з висновком експерта №1004 від 22.09.2015 у своєму складі містять особливо небезпечний наркотичний засіб - концентрат з макової соломи, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 10,534 г.

На початку вересня 2014 року, перебуваючи на території очисних споруд ПАТ «Теофіпольський цукровий завод», який знаходится у північній околиці с. Коров`є Теофіпольського району, ОСОБА_7 , виявивши там кілька ростучих рослин конопель, достовірно знаючи про їх наркотичні властивості, з метою подальшого виготовлення та вживання наркотичних засобів, без мети збуту, зірвав верхівки з суцвіттям вказаних рослин, незаконно придбавши таким чином особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс. Продовжуючи свою протиправну діяльність, реалізуючи свій умисел, ОСОБА_7 незаконно придбані частини рослин коноплі приніс до власного гаражного приміщення № НОМЕР_1 , що у гаражному масиві селища цукровиків в смт. Теофіполь, де у навісній металевій тумбочці поклав їх висушуватися, зберігаючи таким чином наркотичний засіб для власного вживання без мети збуту.

Надалі ОСОБА_7 періодично, з вересня 2014 року по травень 2015 року, брав частину вказаних висушених рослин конопель, листя та верхівки яких відокремлював, а потім руками перетирав їх до того стану, щоб можна було вживати шляхом паління, та вживав виготовлений наркотичний засіб за допомогою саморобного кальяну у гаражі № НОМЕР_1 . Іншу частину рослини конопель незаконно, для подальшого власного вживання, без мети збуту підсудний продовжував зберігати у навісній металевій тумбочці, що в гаражному приміщенні № НОМЕР_1 , яке знаходиться у гаражному масиві селища цукровиків у смт. Теофіполь.

04.09.2015 в ході обшуку гаражного приміщення № НОМЕР_1 , яке належить ОСОБА_7 , що у гаражному масиві селища цукровиків в смт. Теофіполь, працівниками міліції було виявлено та вилучено речовину рослинного походження зеленого кольору з характерним запахом, яка згідно з висновком експерта №1002 від 21.09.2015 є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 120,21 г, та пристрій для вживання наркотичних засобів з нашаруванням речовини коричневого кольору, яка відповідно до висновку експерта №1000 від 18.09.2015 є особливо небезпечним наркотичним засобом - екстрактом канабісу, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 2,473 г.

Всього підсудний ОСОБА_7 у власному гаражному приміщенні № НОМЕР_1 у гаражному масиві селища цукровиків в смт. Теофіполь незаконного зберігав без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб - макову солому, загальна маса якої в перерахунку на висушену речовину складає 1625,051 г; концентрат з макової соломи, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 10,534 г; канабіс, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 120,12 г; екстракт канабісу, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 2,473 г, що є великими розмірами.

Крім того, в перших числах вересня 2014 року ОСОБА_7 , з метою підшукання приміщення для безпечного вживання наркотичних засобів, достовірно знаючи, що в його гаражне приміщення № НОМЕР_1 , яке знаходиться в гаражному масиві селища цукровиків в смт. Теофіполь, ніхто не приходить та не виявить факту незаконного вживання наркотичних засобів, шляхом виготовлення з пропіленових пляшок саморобного кальяну та встановлення його у гаражному приміщенні, створив таке місце у гаражному приміщенні № НОМЕР_1 , після чого, зберігаючи у вказаному місці наркотичні засоби, а саме канабіс, неодноразово, в період з вересня 2014 року по травень 2015 року, надавав можливість таємного вживання наркотичних засобів у гаражному приміщенні, яким користується, через виготовлений ним саморобний кальян, своїм товаришам, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , де останні вживали принесені з собою наркотичні засоби, а саме висушені рослини конопель, організувавши у такий спосіб місце для незаконного вживання наркотичних засобів.

За змістом апеляційної скарги прокурора, не оспорюючи доведеності вини, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та обґрунтованості застосування при призначенні йому покарання положень ст.69 КК України, посилаючись на неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, він просить у ній вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

за ч.1 ст.317 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, - у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Відповідно до ст.75 КК України звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком (за ч.1 ст.317 КК України) та вироком Ізяславського районного суду від 31.07.2015, - у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці. Відповідно до ст.75 КК України звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 4 місяці;

відповідно до ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточно - у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. В решті вирок просить залишити без зміни.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд при призначенні покарання неправильно застосував положення статей 70 і 71 КК України внаслідок неправильного тлумачення, що суперечить їх точному змісту. При цьому звертає увагу на те, що в порушення цих норм закону та роз`яснень, що містяться в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 „Про практику призначення судами кримінального покарання, суд першої інстанції незрозуміло і незаконно призначив ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів та вироків на підставі одразу ч.4 ст.70 та ч.1 ст.71 КК України, не застосувавши ч.1 ст.70, ст.75 КК України, а також незаконно застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим ні підставі ч.1 ст.71 КК України, що цією нормою закону не передбачено.

За змістом апеляційної скарги захисника, з урахуванням доповнень до неї, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, вона просить у ній вирок в частині засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України скасувати, кримінальне провадження у цій частині закрити у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, а за сукупністю злочинів: передбаченого ч.1 ст.317 КК України, та того, за який його засуджено вироком Ізяславського районного суду від 31.07.2015, призначити йому покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що зізнавальні показання обвинуваченого є неправдивими, оскільки він дав їх внаслідок умовляння працівників міліції, які обіцяли, що від того, що він визнає вину, негативних наслідків у вигляді реального позбавлення волі для нього не буде; що, отримавши некваліфіковану правову допомогу, він продовжував себе обмовляти і надалі; що зізнавальні показання ОСОБА_7 судом не перевірені, а прокурором докази на підтвердження цих його показань не надано. На думку захисника, ні досудовим розслідуванням, ні судом не встановлено, чи належить вказаний гараж ОСОБА_7 , а справжній власник гаража ОСОБА_11 допитаний не був. Стверджує, що ще в травні 2015 року ОСОБА_7 припинив вживати наркотичні засоби, викинув їх і в подальшому пройшов лікування від наркотичної залежності. Вказує на те, що обвинувачений у своїх показаннях повідомив про те, що дозволяв у вказаному гаражному приміщенні своїм знайомим приходити і вживати наркотичні засоби, і саме це стало причиною його засудження. Захисник також вказує на те, що свідок ОСОБА_9 , який є наркозалежним і боїться працівників міліції, повідомив що вони вживали наркотичні засоби лише до травня 2014 року, після чого почали лікуватися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу останньої з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу першого заступника прокурора Хмельницької області та заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги захисника та прокурора підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Імперативним приписом підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Право обвинуваченого знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, передбачено і ст.42 КПК України.

Вимоги ж щодо обов`язку прокурора, суду забезпечити реалізацію права на захист та щодо обов`язку суду створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків встановлені ч.2 ст.20 та ч.6 ст.22 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а за змістом вимог п.5 ч.2 ст.291, п.2 ч.3 ст.374 КПК України, обвинувальний акт та вирок суду, серед іншого, мають містити відповідно: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотиви кримінального правопорушення.

Диспозицією ч.1 ст.309 КК України передбачено кримінальну відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.

При цьому диспозицією ч.2 ст.309 цього Кодексу встановлено кримінальну відповідальність за ті самі дії, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах, а ч.1 ст.44 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за незаконні виробництво, придбання, зберігання, перевезення, пересилання наркотичних засобів або психотропних речовин без мети збуту в невеликих розмірах.

З наведених норм законів про кримінальну та адміністративну відповідальність убачається, що за ч.1 ст.309 КК України кримінальна відповідальність наступає за вчинення незаконних дій з наркотичними засобами в розмірі, що перевищує невеликий розмір, але є меншим від великих розмірів.

За змістом же Примітки до ст.44 Кодексу України про адміністративні правопорушення та Примітки до ст.305 КК України поняття невеликий, великий та особливо великий розмір наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів тощо, у тому числі, що застосовується у ХІІІ розділі КК України, у якому розміщена і ст.309, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу.

За таких обставин, враховуючи, що диспозиції ч.1 та ч.2 ст.309 КК України є бланкетними, тобто які, називаючи тільки частину конкретних ознак правопорушення, для встановлення змісту решти ознак правопорушення відсилають до інших нормативних актів, які не є законами про кримінальну відповідальність, та виходячи з наведених вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та КПК України, орган досудового розслідування був зобов`язаний в обвинувальному акті зазначити як конкретні норми законодавства, якими унормовано правила обігу наркотичних засобів в Україні, в порушення яких діяв обвинувачений, так і норми законодавства, на підставі яких зроблено висновок про те, що розміри виявлених та вилучених у нього наркотичних засобів дають підстави для кваліфікації його дій саме як кримінальне правопорушення, а не як адміністративне правопорушення (проступок).

Однак в обвинувальному акті відомості про це, у тому числі й про нормативний акт, який визначає поняття відповідних розмірів наркотичних засобів, спільно прийнятий двома зазначеними центральними органами виконавчої влади, відсутні.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.110 КПК України: „Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Згідно ж з п.5 ст.291 КПК України обвинувальний акт серед іншого має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Разом з тим, всупереч наведених вимог закону, в обвинувальному акті фактично відсутнє формулювання обвинувачення, адже в ньому лише зазначено, що 28.09.2015 ОСОБА_7 повідомлено про підозру про те, що він підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.309, ч.1 ст.317 КК України, викладено фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, та правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, що не є тотожним поняттю „формулювання обвинувачення.
Суд першої інстанції на зазначені невідповідності обвинувального акту вимогам закону уваги не звернув і в підготовчому засіданні прокуророві його не повернув, натомість розглянув справу по суті та ухвалив вирок, при цьому при призначенні покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, призначивши ОСОБА_7 покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України „шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ізяславського районного суду від 31 липня 2015 року, а на підставі ч.1 ст.71 цього Кодексу „шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, що зазначеними нормами не передбачено.

За наведених обставин, колегія суддів уважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав істотних поршень кримінального процесуального закону, у тому числі й права на захист, які перешкоджали суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а також з підстав неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність.
Статтями 407, 412 КПК України та іншими нормами чинного кримінального процесуального закону не врегульовано, як має діяти апеляційний суд у випадку, коли обвинувальний акт та вирок не відповідають зазначеним вимогам закону.
За змістом положень статей 408, 417, 420 цього Кодексу у такому випадку апеляційний суд позбавлений можливості змінити вирок, ухвалити свій вирок чи закрити кримінальне провадження, а статтею 415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав призначення нового розгляду в суді першої інстанції, до якого підстави скасування цього вироку не входять.
Разом з тим за приписами ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Згідно ж з п.1 ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема відноситься і верховенство права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст.3 Конституції України, ст.8 КПК України).
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що найприйнятнішим рішенням у цій справі буде скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Ухваленням саме такого рішення не буде порушено баланс прав і законних інтересів як сторони захисту, так і сторони обвинувачення.
Оскільки вирок скасовується з істотних порушень кримінального процесуального закону, інші доводи апеляцій не перевіряються.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги прокурора та захисника задовольнити частково.

Вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2