АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/21/16 Справа № 710/2045/14-к Категорія: ч.3 ст.185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6
з участю прокурораОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

перекладача ОСОБА_11

виправданого ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 на вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 13 липня 2015 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця станиця Переяславська, Брюховецького району, Краснодарського краю, Російської Федерації, росіянина, громадянина Росії, з середньою освітою, не одруженого, не військовозобов`язаного, не працюючого, жителя без реєстрації АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

- 02.10.2014року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням визначивши іспитовий строк терміном 2 роки;

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, по якому йому пред`явлено обвинувачення, та виправдано його.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 в розмірі 65000 грн. - залишено без розгляду.

Речові докази - слід низу взуття, слід рукавички та слід папілярного узору пальця руки, які зберігаються в кімнаті для зберігання речових доказів Шполянського РВ УМВС України в Черкаській області - залишено при матеріалах кримінального провадження.

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку районного суду ОСОБА_12 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що він 24 березня 2014 року, близько 19-00 години, з метою крадіжки чужого майна, прийшов до подвір`я домоволодіння ОСОБА_10 , де скориставшись відсутністю господаря, за допомогою металевого прута, який знайшов на подвір`ї, відчинив вікно будинку, яке перебувало в стані «провітрювання», через яке проник всередину будинку, звідки таємно викрав: золотий ланцюжок 585 проби вагою 22 грама вартістю 550 грн. за 1 грам на суму 12100 грн., золотий ланцюжок 585 проби вагою 15 грам вартістю 550 грн. за 1 грам на суму 8250 грн., золотий браслет на руку 585 проби вагою 15 грам вартістю 550 грн. за 1 грам на суму 8250 грн., золотий ланцюжок з кулончиком 585 проби вагою 15 грам вартістю 550 грн. за 1 грам на суму 8250 грн., золоті сережки у вигляді «вишеньок» 585 проби вагою 10 грам вартістю 550 грн. за 1 грам на суму 5500 грн., золоті сережки у вигляді «ракушки» 585 проби вагою 10 грам вартістю 550 грн. за 1 грам на суму 5500 грн., золотий жіночий перстень з червоним камінцем 585 проби вагою 12 грам вартістю 550 грн. за 1 грам на суму 6600 грн., золоту жіночу каблучку 585 проби вагою 5 грам вартістю 550 грн. за 1 грам на суму 2750 грн., золотий кулончик у вигляді «перчинки» 585 проби вагою 2 грама вартістю 550 грн. за 1 грам на суму 1100 грн., браслет лікувальний без вартості, 4 золоті коронки 585 проби загальною вагою 2 грама вартістю 550 грн. за 1 грам на суму 1100 грн., золоту обручку 585 проби вагою 6 грам вартістю 550 грн. за 1 грам на суму 3300 грн., цифровий фотоапарат «Соні» вартістю 4500 грн., ніж ручної роботи вартістю 500 грн. та 1500 євро, що згідно курсу НБУ становить 1405,0777 грн. за 100 евро на суму 21076 грн. 17 і коп., таким чином таємно викрав майна ОСОБА_10 на загальну суму 83276 грн. 17 коп..

Органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_12 кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднане з проникненням в житло.

Вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 13.07.2015 року визнано невинуватим та виправдано ОСОБА_12 у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Не погоджуючись з виправдувальним вироком суду першої інстанції прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вирок суду є незаконним і підлягає беззаперечному скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Також, прокурор просить повторно дослідити всі обставини встановлені під час кримінального провадження, а саме: допитати обвинувачуваного ОСОБА_12 , свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 і дослідити всі матеріали провадження. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винним за ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі на підставі п.4 ст.70 КК України за вироком Смілянського міськрайонного суду від 27.05.2015 року шляхом поглинення менш суворого більш суворим призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги перші покази ОСОБА_12 дані ним в суді та на досудовому розслідуванні про визнання вини у інкримінованому злочині, а після зміни захисника почав змінювати покази. Крім того, судом не взято до уваги, що ОСОБА_12 раніше вчиняв аналогічні злочини таким же способом. Факт того, що потерпілий та його дружина ніколи не бачили ОСОБА_12 не може тлумачитись на його користь. Також, на думку прокурора не може слугувати підставою для виправдання ОСОБА_12 те, що він носить взуття 40 розміру, а вилучений слід під час огляду місця події відповідає 43 розміру, оскільки не було перевірено належним чином доводи захисника про те, що його підзахисний носить 40 розмір. Судом першої інстанції не перевірено клопотання державного обвинувача з приводу необхідності допиту свідка ОСОБА_15 , який під час досудового розслідування давав покази, що в кінці березня 2014 року на прохання ОСОБА_14 він завіз останнього разом з ОСОБА_12 до м. Шпола Черкаської області.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції було проведене повторне дослідження доказів в частині допиту обвинуваченого, потерпілого, експерта, свідків та вивчення окремих матеріалів кримінального провадження в порядку ст.404 КПК України.

В ході розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_12 було допитано обвинувачуваного ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та експерта ОСОБА_18 які давали послідовні покази.

Також під час апеляційного провадження було досліджено:

- протокол огляду місця події від 25.03.2014 року з фото таблицею до нього (т.1 а.к.п. 4-12)

- протокол огляду предмету від 17.06.2014 року (т.1а.к.п. 42)

- висновок трасо логічної експертизи від 23.06.2014 року №204 (т.1. а.к.п. 50-56)

- протокол проведення слідчого експерименту від 02.07.2014 року за участю ОСОБА_12 (т.1 а.к.п. 86-93).

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 в підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_9 про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, провівши за клопотанням учасників кримінального провадження повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження відповідно до ст. 404 КПК України , перевіривши доводи апеляції та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Виходячи зі змісту положень ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вказані вимоги закону Шполянським районним судом Черкаської області при постановленні вироку щодо ОСОБА_12 виконані в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.

Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора, а у встановлених законом випадках на потерпілого.

У відповідності до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, суд повинні оцінити докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ при цьому не має наперед встановленої сили.

За п.1 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначається - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; та положення закону, якими керувався суд.

Дотримуючись вказаних вимог закону, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив докази, якими орган досудового розслідування обґрунтовував винуватість ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і дав їм належну правову оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність виправдання ОСОБА_12 , оскільки не доведено, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

Колегія суддів вважає, що вирок районного суду відповідає вимогам ст.374 КПК України, оскільки в його основу покладено належні й допустимі докази, досліджені в судовому засіданні, у тому числі ті, які вказує в апеляційній скарзі прокурор, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності.

Допитаний обвинувачуваний ОСОБА_12 як в суді першої інстанції так і в апеляційній інстанції, винним себе за ч.3 ст.185 КК України не визнав та пояснив, що працівники міліції змусили його визнати вину у вчиненні декількох епізодів крадіжок, одна з яких була вчинена в м. Шпола, при цьому запевняли, що йому за це нічого не буде. Ніякого злочину в м. Шпола він не вчиняв. Його затримали працівники міліції в м. Сміла у знайомого, та в нього була домовленість з ними, про те, що він бере на себе вчиненні кримінальні правопорушення та йому вони допоможуть вийти на умовне покарання, зробити паспорт та виїхати додому. Підписуючи протокол допиту він поклався на працівників міліції з якими в нього була домовленість щоб зробити йому паспорт і військовий квиток. Визнаючи вину у вчиненні крадіжки в будинку ОСОБА_10 , працівники міліції повідомили йому, що з будинку були викрадені золоті речі, про викрадення грошей нічого не говорили, про це він дізнався в подальшому. Працівники міліції під тиском примушували його говорити те, що йому необхідно було сказати про обставини крадіжки. Медведєва раніше він ніколи не бачив.

Вказані покази обвинуваченого ОСОБА_12 не були спростовані, а навпаки - підтверджені матеріалами кримінального провадження, які були досліджені судом першої інстанції, та показаннями свідків, які були безпосередньо допитані в суді першої інстанції, та повторно за клопотанням прокурора судом апеляційної інстанції.

Допитаний в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_10 підтвердив покази надані в суді першої інстанції та повідомив, що 24 березня 2014 року о 17-18 години, він разом із дружиною пішли в гості на день народження. 25 березня 2014 року о 12 год. разом з дружиною виявили крадіжку з їх домоволодіння так як побачив, що вікно у ванній кімнаті було відчинене і поруч стояла витягнута з вікна москітна сітка. Після чого звернулись до міліції з заявою про вчинення злочину, оскільки з будинку були викрадені гроші в сумі 1500 євро, золоті прикраси і фотоапарат. Вікно у ванній кімнаті було віджате плоским предметом, на кришці унітаза був слід від підошви взуття. В будинку сім кімнат, у ванній кімнаті та в котельні стоять віна значно менші ніж в інших кімнатах. Згодом їх було повідомлено, що було встановлено особу, яка вчинила крадіжку з їх домоволодіння. Також повідомив, що був присутній при відтворенні обстановки та обставин події яка мала місце 24.03.2014 року в ході відтворення ОСОБА_12 плутався в кімнатах де викрадав майно яке їм належить, де лежали викрадені речі та в розташуванні кімнат в будинку. Крім того повідомив, що сторонній не міг знайти речі, не перевернувши нічого в будинку, щоб все залишалося на своїх місцях, оскільки раніше коли вчиняли в його домоволодінні крадіжки все було розкидано та перевернуто в будинку був безлад. Преткнзій до ОСОБА_12 він не має, цивільний позов не подавав. Вважає, що ОСОБА_12 не міг вчинити вказаний злочин.

Допитаний в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_18 , повідомив, що він підтримує висновок трасо логічної експертизи №204 від 23.06.2014 року, згідно якого два сліди низу взуття, розміром 75*100мм та 75*95мм, виявленні та перекопійовані на три відрізки липкої стрічки, вилучені при огляді місця події 25.03.2014 року. З вказаних слідів наданих на експертизу неможливо визначити розмір взуття, оскільки надані на експертизу кросівки виданні добровільно ОСОБА_19 могли бути залишені кросівок чорного кольору з білими вставками та написом «FASHION» або іншим взуттям з підошвою такого ж типу, та такими ж розмірними характеристиками.

Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції так і суді апеляційної інстанції підтвердив дані ним показання та повідомив, що він був понятим при проведенні слідчого експерименту, де ОСОБА_12 показував та розповідав як вчиняв крадіжку з домоволодіння ОСОБА_10 .. В ході цього ОСОБА_12 пагано орієнтувався в роз положенні кімнат, не міг чітко вказати що де лежало і в нього склалося враження що він тут вперше. ОСОБА_12 на задані йому запитання не міг надати чіткої відповіді, а також ОСОБА_20 показував, як він потрапив до будинку, що відкрив вікно для того, щоб потрапити в будинок, а також як виходив з будинок через вікно. Також в суді апеляційної інстанції свідок повідомив, що ОСОБА_12 при відтворені показував як і звідкит викрадав речі.

Свідок ОСОБА_17 , в суді першої інстанції так і суді апеляційної інстанції підтвердив дані ним показання та повідомив, що був понятим в домоволодінні ОСОБА_10 під час слідчого експерименту, де ОСОБА_12 показував як перелазив через тин, а потім потрапив через вікно в ванній кімнаті до будинку. Після чого ОСОБА_21 показував як викрав золоті прикраси і повідомив як в коридорі взяв ножа. В будинку ОСОБА_12 показував кімнати, в які він заходив і що викрадав, однак помітно було, що він плутався, коли розповідав як зайшов в будинок, плутався у виборі кімнат та місцях, звідки він викрадав золоті речі і гроші. ОСОБА_12 шукав кімнату, якої взагалі в будинку не було.

Свідок ОСОБА_22 в суді першої інстанції так і суді апеляційної інстанції підтвердила дані нею показання та повідомила, що 24 березня 2014 року вони з чоловіком близько 18-00 години пішли в гості, додому повернулися опівночі. На наступний день вранці чоловік виявив, що в будинку була вчинена крадіжка, так як у ванній кімнаті було відчинене вікно, москітна сітка лежала надворі біля вікна. Вона заходила в будинок, всі речі були на місцях, в будинку був порядок. На дверях пошкоджень не було, було лише трохи пошкоджене вікно. Для того, щоб потрапити в кімнату, звідки були викрадені золоті речі, необхідно було перейти через увесь будинок.

- протоколом огляду місця події від 25.03.2014 р. з фототаблицями до нього, з яких вбачається, що в будинку ОСОБА_10 , в якому була вчинена крадіжка, двері не зломані, замок не дверях не пошкоджений, в будинку речі впорядковані, безлад відсутній, нічого з предметів обстановки не порушено (а.с. 4-13);

- протоколом огляду предмету від 17 червня 2014 року, згідно якого предметом огляду являється паперовий конверт з пояснювальним написом, підписом понятих, слідчого та аркуш паперу максимальними розмірами близько 49/56 мм, на якому наклеєна липка стрічка, на якій відкопійований слід папілярного узору пальця руки. Також в даному конверті мається аркуш паперу максимальними розмірами близько 51/105 мм, на якому наклеєна липка стрічка, на якій відкопійований слід рукавички. Також в даному конверті мається аркуш паперу максимальними розмірами близько 104/147 мм, на якому наклеєні три відрізки липкої стрічки, на яких відкопійований слід низу взуття у вигляді написів. (а.с. 42);

- висновком трасологічної експертизи №204 від 23.06.2014, згідно якого два сліди низу взуття, розмірами 75х100 мм та 75х95 мм, виявлені та перекопійовані на три відрізки липкої стрічки, вилучені при огляді місця події 25 березня 2014 року, по факту крадіжки з будинку ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , могли бути залишені підошвою кросівки на ліву ногу, кросівок чорного кольору з білими вставками та написом «FASHION», добровільно виданих 11.06.2014 року ОСОБА_19 , що належать ОСОБА_12 , або іншим взуттям з підошвою такого ж типу, та такими ж розмірними характеристиками. Дані сліди залишені не підошвою низу взуття кросівок синього кольору з білими вставками та написом «AIRMAX» добровільно виданих 11.06.2014 року ОСОБА_19 , що належать ОСОБА_12 (а.с. 50-56);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 02.06.2014 року в ході якого ОСОБА_12 показував та розповідав як вчиняв крадіжку речей в домоволодінні ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_2 .

Крім того, на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_12 органами досудового слідства не було надано жодного беззаперечного доказу його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 , які були безпосередньо допитані як судом першої, так і судом апеляційної інстанції за клопотанням прокурора свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , потерпілий ОСОБА_10 і експерт ОСОБА_18 - не дали показів, які б підтверджували б вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Викликанні в судове засідання свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не були допитані в суді апеляційної інстанції, до них було застосовано привід однак вказаний привід не було виконано, оскільки прокурором не забезпечено явку свідків в судове засідання щодо допиту вказаних свідків, з метою встановлення фактичних обставин встановлених під час кримінального провадження.

Крім того, в ході розгляду в апеляційному суді було встановлено, що під час огляду місця події був вилучений слід папілярного узору пальця руки, однак будь-які експертні дослідження для встановлення належності даного сліду пальця руки ОСОБА_12 не було проведено з невідомих причин, а отже не може слугувати як доказом вини ОСОБА_12 ..

Разом з тим судом першої інстанції вірно взято до уваги і той факт, що в матеріалах кримінального провадження, відсутній протокол добровільної видачі ОСОБА_19 взуття, яке було надане в розпорядження експерта, яке нібито належить ОСОБА_12 ..

Тобто, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що показання свідків та дослідженні матеріали провадження отриманні в ході досудового слідства, не можуть слугувати підставою для постановлення обвинувального вироку, оскільки вони вказують на непричетність ОСОБА_12 , а всі доводи які не доводять вини обвинувачуваного повинні тлумачиться на його користь.

Що ж стосується доводів прокурора з приводу того, що суд безпідставно не взяв до уваги перші покази ОСОБА_12 дані ним в суді та на досудовому розслідуванні про визнання вини у інкримінованому злочині, а після зміни захисника почав змінювати покази є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так відповідно до ст.62 обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , повідомили що ОСОБА_12 плутався, коли розповідав як зайшов в будинок, плутався у виборі кімнат та місцях, звідки він викрадав золоті речі і гроші, що не підтверджує покази ОСОБА_12 дані ним на досудовому розслідуванні з приводу визнання своєї вини у вчиненому інкримінованому злочині.

Таким чином покази дані ОСОБА_12 в ході досудового розслідування повинні підтверджуватися сукупністю доказів отриманих в ході досудового розслідування, які оцінюються з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Доводи апелянта з приводу того, що не може слугувати підставою для виправдання ОСОБА_12 те, що він носить взуття 40 розміру, а вилучений слід під час огляду місця події відповідає 43 розміру, оскільки не було перевірено належним чином доводи захисника про те, що його підзахисний носить 40 розмір є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів провадження в ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_12 носить взуття 40-розміру, однак слід низу взуття, вилучений під час огляду місця події відповідає 43-му розміру взуття.

Згідно висновку судово-трасологічної експертизи експерт вказав, що взуття, яке було добровільно видане 11 червня 2014 року ОСОБА_19 , яке нібито належить ОСОБА_12 відповідає 43 розміру.

Проте в матеріалах провадження відсутній протокол добровільної видачі ОСОБА_19 взуття, яке було надане в розпорядження експерта, та сам ОСОБА_12 в суді апеляційної інстанції заперечив щодо належності йому вказаного взуття.

Отже не можливо встановити ким було надано взуття та належність такого взуття саме ОСОБА_12 ..

Будь які інші дані, які б свідчили б про причетність ОСОБА_12 до інкримінованого злочину органами досудового слідства не надано було до суду.

Що ж стосується доводів прокурора з приводу того, що ОСОБА_12 раніше вчиняв аналогічні злочини таким же способом та за вчиненні кримінальні правопорушення був засуджений, колегія суддів вважає їх безпідставними.

Так відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як вбачається з матеріалів провадження, копії вироку наданого до суду апеляційної інстанції ОСОБА_12 був засуджений 27.05.2015 року за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України за вчинення іншого злочину.

Отже наперед не може бути вказаний вирок взятий до уваги на підтвердження вини ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого злочину.

Тому суд обмежений у праві збору доказів вини обвинуваченого за власною ініціативою та, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, розглянути кримінальну справу і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.

З огляду на викладене, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, зазначених у ст. 420 КПК України для скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення нового вироку, а тому апеляцію прокурора залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, так як зібрані у кримінальному провадженні докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів, вичерпано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.. 404, 405, 407, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 13 липня 2015 року, яким ОСОБА_12 - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскарженою у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Головуючий :

Судді :