УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів за участю прокурора при секретарі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні 15 вересня 2016 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, неодноразово судимого, востаннє вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 липня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за даним вироком, та вироком від 08.07.2015 року ОСОБА_7 визначено 4 роки і 2 місяці позбавлення волі.
За ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання мнеш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 липня 2015 року, та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засудженого за те, що він 2 червня 2015 близько 02.00 год., знаходячись по АДРЕСА_1 , яке належало потерпілому ОСОБА_8 та з гаражного приміщення повторно, таємно викрав майно на загальну суму 13 100 грн.
Окрім того, 14 червня 2015 близько 03.00 год. ОСОБА_7 , знаходячись по

АДРЕСА_2 , звідки повторно таємно викрав майно ОСОБА_9 , спричинивши потерпілому шкоду на суму 6 200 грн.
Також 7 серпня 2015 року близько 3 год. 40 хв., ОСОБА_7 проник на територію Автозаправочного газового пункту (АЗГП), розташованого на 150 м. автодороги «Біла Церква-Тетіїв-Липовець» в межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району в напрямку смт. Тетіїв, який перебуває в оренді ПП «Катрюк» та належить ОСОБА_10 , де незаконно заволодів транспортними засобами скутерами «Yiben» моделями «YB125Т-12» і «YB150Т-10», мопедом «Musstang» моделі Vista150», а також скутером марки «Yiben» моделі «YB50QТ-3G», загальна вартість яких згідно висновку товарознавчої експертизи становить 74400 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.
14 серпня 2015 близько 10.00 год. ОСОБА_7 , знаходячись неподалік Спасо-Преображенського собору по вул. Я. Мудрого у м. Біла Церква, знайшов поліетиленовий пакунок із маковою соломкою та приніс його до гаражного приміщення № НОМЕР_1 кооператива «Радуга» по вул. Східна, 1 в м. Біла Церква, де незаконно зберігав без мети збуту.
Цього ж дня, близько 18 год. 20 хв. при проведенні огляду вищезазначеного гаражного приміщення, працівниками міліції було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено макову соломку, вагою 247,84 г.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року вирок щодо засудженого суду змінено, виключено з резолютивної частини повторне засудження ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, як зайве.
Постановлено вважати засудженим:
- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів за вказаним вироком та вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 липня 2015 року, шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 2 місяці;
- за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- за ч. 2 ст. 309 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання мнеш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано до покарання за цим вироком, невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 липня 2015 року, та ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності вини та кваліфікацію дій засудженого, просить судові рішення змінити та за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України пом`якшити основне покарання й виключити додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке є обов`язковим, а також за ч. 2 ст. 309 КК України знизити до мінімальної межі санкції цього Закону і на підставі ст. ст. 70, 71 КК України визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора про відсутність підстав для задоволення скарги, перевіривши кримінальне провадження та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій, в касаційній скарзі захисника не заперечується.

Як убачається із наданих копій судових рішень, суд, призначаючи

ОСОБА_7 покарання дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення корисливих злочинів, перебуває під наглядом у лікаря нарколога з приводу вживання наркотичних засобів зі шкідливими наслідками, а також пом`якшуючі покарання обставини, на які є посилання в касаційній скарзі захисника. Саме з урахуванням наведеного, суд першої інстанції призначив засудженому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, а також наближене до мінімальної межі покарання за ч. 2 ст. 309 КК України. Ураховуючи характер і суспільну небезпечність учинених ОСОБА_7 злочинів, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про призначення засудженому додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів. Підстав для його пом`якшення не знайдено.

Доводи, наведенні у касаційній скарзі захисника про пом`якшення засудженому покарання, аналогічні доводам апеляційної скарги, були предметом перевірки судом апеляційної інстанції та вони обґрунтовано визнанні безпідставними, і суд 2-ї інстанції навів у ухвалі переконливі мотиви прийнятого рішення.

Із таким висновком погоджується колегія суддів і не знаходить підстав для пом`якшення засудженому ОСОБА_7 покарання із застосуванням

ст. 69 КК України, як про це ставить питання у касаційній скарзі захисник.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судових рішень, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 434-436 КПК України суд,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_7 - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3