АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/1516/16 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 644/57/14-к ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 01 квітня 2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, громадянин України, працюючий збиральником електромашин на ДП завод «Електроважмаш», одружений, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,-
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1700грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь держави в особі Департаменту бюджету та фінансів Харківської міської ради грошові кошти у сумі 1201грн.04коп., витрачені на лікування ОСОБА_11 .
Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 грошові кошти на відшкодування матеріальних збитків у розмірі 1387грн. 75коп. та моральної шкоди у розмірі 30000грн.
Як встановив суд, 21 жовтня 2013 року приблизно о 00.30 годині, ОСОБА_10 , знаходячись біля входу до клубу «Бадіс», який розташований за адресою: м.Харків, пр-т Фрунзе, 6, підійшов до раніше незнайомого ОСОБА_11 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та сидів навприсядки біля заднього бамперу автомобілю ВАЗ-2107, та діючи з умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень, завдав правою ногою удар в підборіддя ОСОБА_11 . Від нанесеного удару ОСОБА_11 став падати на спину та вдарився потиличною частиною голови об бампер автомобіля, втратив свідомість та впав на асфальт. Після чого ОСОБА_10 зник з місця події. Таким чином, ОСОБА_10 заподіяв потерпілому ОСОБА_11 згідно висновку судово-медичної експертизи № 2183-с від 28.11.2013р. тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку та наскрізної забивної рваної рани нижньої губи, і садна на потилиці, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня).
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання у виді 1 року обмеження волі. Прокурор зазначає, що суд не врахував, що ОСОБА_10 вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, при цьому, хоча обвинувачений і визнав свою провину, але жодним чином не поцікавився станом здоров`я потерпілого, не відшкодував матеріальні збитки і моральну шкоду та не попросив вибачення за свої дії, що, на думку прокурора, свідчить про посереднє та формальне ставлення обвинуваченого до своїх протиправних дій, його безвідповідальності та байдужості до високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів.
В апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким застосувати до обвинуваченого більш суворе покарання, а саме у виді обмеження волі, а також задовольнити позовні вимоги потерпілого у повному обсязі. Зазначає, що внаслідок спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, останній став інвалідом 3 групи, страждає на постійні головні болі, однак обвинувачений не вибачився перед потерпілим, навіть частково не відшкодував завдані матеріальні збитки та моральну шкоду, не цікавився станом його здоров`я, не виказував свої співчуття, не розкаявся у вчиненому, в судовому засіданні поводився зухвало. Апелянт зазначає, що потерпілий перед нанесенням йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ніякої загрози ні для кого не представляв, а тому обвинувачений вдарив його з жорстокістю та цинізмом із хуліганських мотивів, при цьому, як вказує представник потерпілого, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_10 охоронцем у клубі не працював. Зазначає також, що суд не встановив будь-яких обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, а тому, з урахуванням вище наведених обставин, призначення йому найбільш м`якого виду покарання з передбачених санкцією ч.2 ст.125 КК України є необґрунтованим. Також адвокат зазначив, що суд не навів жодних мотивів та обґрунтувань у вироку щодо часткового, а не повного задоволення позовних вимог потерпілого.
Заслухавши доповідь судді, прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги, обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок суду законним, а апеляційні скарги необґрунтованими, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Фактичні обставини справи та винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

В той же час в апеляційній скарзі представник потерпілого зазначає, що суд при призначенні покарання та вирішенні цивільного позову не врахував, що внаслідок спричинених обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому, останній став інвалідом 3 групи. Однак такі доводи не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Так, згідно з висновком експерта №1839-с від 22.10.2013р. у ОСОБА_11 мали місце наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, у вигляді струсу головного мозку, наскрізної забійно-рваної рани нижньої губи, і садна на потилиці. Ці пошкодження утворились від ударної-травматичної дії тупим твердим предметом, з місцем прикладання сили у ділянку підборіддя, а садна утворились в результаті дії тупого твердого предмета з елементами ковзання та могли бути отриманні не пізніше дати звернення в лікувальний заклад, де були встановлені дані тілесні ушкодження. За ступенем тяжкості ці тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3 тижнів (21 дня). Висновком судово-медичної експертної комісії № 398-КЕ/2013г від 09.12.2013р. фактично підтверджено висновок експерта № 1839-с від 22.10.2013р. та встановлено ті ж самі тілесні ушкодження у ОСОБА_11 , що утворились від двократної ударної дії з елементами ковзання тупих твердих предметів та ступінь тяжкості цих тілесних ушкоджень визначено, як «легкі тілесні ушкодження». Згідно з висновком судово-медичної експертної комісії № 377/14, після подій 21.10.2013р. у ОСОБА_11 мали місце: закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку легкого ступеню з формуванням геморагічного вогнища в ділянці прямої звивини лівої лобної частки, садна в потиличній ділянці в проекції потиличного горба; забійна рана в ділянці підборіддя; дані ушкодження спричинені двократною дією тупих предметів, характерні особливості травмуючої поверхні яких в ушкодженнях не відобразились, могли утворитися у вказаний термін, тобто 21.10.2013р., не виключено за обставин на які вказує ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту за його участю. Тривале лікування ОСОБА_11 (понад 21 дня) пов`язане не з самим характером черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку легкого ступеню, а з несвоєчасним початком специфічного лікування, так як хворий госпіталізований у відділення неврології був лише на 5 добу після травми. За ступенем тяжкості вищевказана черепно-мозкова травма та забійна рана в ділянці підборіддя відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Отже, вищевикладеними доказами спростовані доводи представника потерпілого щодо тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень. Крім того, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №115906, ОСОБА_11 є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням.
Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Судом першої інстанції ці вимоги закону були дотримані у повному обсязі.
Так, обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_10 та призначаючи йому покарання у виді штрафу, суд виходив з характеру, ступеню тяжкості та суспільної небезпеки скоєного злочину, який є злочином невеликої тяжкості, даних про особу обвинуваченого.
Так, судом встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює, добре характеризується за місцем роботи, одружений.
Обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання, судом не встановлено.
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_10 , попередження скоєння ним нових злочинів, та досягнення цілей покарання щодо обвинуваченого в цілому можливе при призначенні йому покарання у виді штрафу, однак у максимально встановленому в санкції ч.2 ст.125 КК України розмірі.
Доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого щодо невідповідності призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не є обґрунтованими.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений в суді першої інстанції у повному обсязі визнав свою вину у вчиненому злочині. В судовому засіданні апеляційного суду сторона захисту підтвердила, що обвинувачений щиро розкаюється у вчиненому, у суді першої інстанції він просив вибачення у потерпілого, а той факт, що він не цікавився станом здоров`я потерпілого, пов`язаний з тим, що він намагався уникнути подальшого розвитку конфлікту, разом з тим, під час судового провадження він пропонував добровільно відшкодувати потерпілому збитки у розмірі 12000грн. згідно з його позовною заявою, однак потерпілий відмовився від отримання цієї суми грошей, пославшись на те, що в подальшому буде збільшувати свої позовні вимоги. Обвинувачений в суді апеляційної інстанції також підтвердив, що він має твердий намір відшкодувати спричинені потерпілому збитки, які встановлені вироком суду.
Всупереч наведеним в апеляційній скарзі прокурора вимогам про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання у виді обмеження волі, в суді першої інстанції він просив призначити йому покарання саме у виді штрафу.
Проти доводів представника потерпілого, що ОСОБА_10 не працював охоронцем у клубі не заперечував і сам обвинувачений, який вказував, що протягом декількох років він офіційно працює збиральником електромашин на ДП завод «Електроважмаш», а в клубі, поблизу стались вищезазначені події, він неофіційно деякий час підробляв охоронцем. Однак такі обставини, самі по собі, не свідчать про необхідність призначення ОСОБА_10 більш суворого покарання за вчинений ним злочин.
Враховуючи викладене, а також те, що обвинуваченим вчинено один епізод злочину невеликої тяжкості, його повне визнання вини та щире каяття у вчиненому, а також виключно позитивні дані про його особу та відсутність будь-яких компрометуючих даних щодо нього, його молодий вік, відсутність обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_10 покарання узгоджується як з конкретними обставинами скоєного ним злочину, так і з даними про його особу, є законним, справедливим, обґрунтованим, індивідуально зваженим, таким, яке є достатнім для його виправлення та повернення до нормального, суспільно корисного життя, а тому не вбачає підстав для скасування вироку та ухвалення нового вироку з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, як про це ставиться питання в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілого.

Стосовно доводів представника потерпілого про відсутність у мотивувальній частині вироку будь-якого обґрунтування щодо часткового, а не повного задоволення цивільних вимог потерпілого, то вони не відповідають матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з вимогами ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, а у резолютивній частині рішення про цивільний позов.
Згідно з рекомендаціями, викладеними в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд дотримався викладених вимог закону та рекомендацій постанови Пленуму ВСУ при вирішенні цивільного позову потерпілого. Так, задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги потерпілого в частині стягнення на його користь з ОСОБА_10 матеріальних збитків у розмірі 1387 гривень 75 коп., суд встановив, що дані матеріальні збитки дійсно були спричинені потерпілому протиправними діями обвинуваченого і останнім не відшкодовані.
Вирішуючи питання про розмір спричиненої потерпілому моральної шкоди, суд дійшов висновку, що його позов щодо моральної шкоди у розмірі 60000грн. підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 30000грн., в обґрунтування чого зазначив, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_10 потерпілий ОСОБА_11 зазнав значні моральні та фізичні страждання, змушений проходити лікування, що суттєво порушило його життєві зв`язки та стосунки, при цьому суд керувався принципами розумності та виваженості.
Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд належним чином мотивував своє рішення.
З такими висновками суду погоджується колегія суддів, враховуючи при цьому причини виникнення та всі обставини злочину, глибину душевних страждань потерпілого, характер дій та ступінь вини обвинуваченого. Тому, на переконання колегії суддів, з урахуванням моральних і фізичних страждань потерпілого, якому внаслідок умисних дій обвинуваченого були спричинені легкі тілесні ушкодження, суд правильно визначив розмір спричиненої потерпілому моральної шкоди.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого не містять в собі доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, як щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому покарання, так і в частині вирішення цивільного позову потерпілого. При таких обставинах, підстави для скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості злочину та його особі, а також у зв`язку з неправильністю вирішення судом цивільного позову потерпілого, відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 01 квітня 2016 року у відношенні ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5