АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/140/16 Справа № 703/6010/15-к Категорія: ч.2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ і підтримання державного обвинувачення управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чигирин, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, непрацюючого, раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України і призначено йому покарання 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки. Запобіжний захід ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу, залишено без змін домашній арешт. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1597 грн.08 коп. витрат на проведення судово-автотехнічної експертизи та експертизи технічного стану автомобіля. Вирішено долю речових доказів у відповідності до вимог ст. 100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_8 12 квітня 2015 року близько 17 год., керуючи в стані алкогольного сп`яніння за дорученням ОСОБА_11 автомобілем «ВАЗ-21099», д/н НОМЕР_1 , поблизу будинку №25 по вул. Першотравневій в с. Березняки Смілянського району, порушив п.п. 2.9а, 2.3б, 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху в населеному пункті, не справився з керуванням та скоїв наїзд на дерево.

В результаті зіткнення з вказаним деревом пасажир автомобіля ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 о 16 год. 20 хв. помер в Смілянській міській лікарні.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ і підтримання державного обвинувачення управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує, що суд при призначенні покарання у достатній мірі не врахував, що хоча ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення з необережності, однак, відповідно до ст.12 КК України воно належить до тяжких правопорушень і внаслідок таких його дій сталася смерть потерпілого. Обґрунтовуючи своє рішення, суд послався на пом`якшуючі відповідальність ОСОБА_8 обставини, як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, наявність на утриманні малолітньої дитини, проте, поза увагою суду залишилась тяжкість вчиненого ним злочину, адже засуджений вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Захисник ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_10 просять вирок змінити та призначити ОСОБА_8 більш м`яку міру основного покарання у відповідності до ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі терміном на 1 рік та у відповідності до ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим терміном на один рік.

В обґрунтування своїх апеляцій захисник та потерпіла зазначають, що вирок являється занадто суворим та несправедливим внаслідок невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого, та не врахування судом прохання потерпілої не позбавляти ОСОБА_8 волі, ряду пом`якшуючих обставин, що є підставою для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.

Звертають увагу на те, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному злочині та активно сприяв його розкриттю, повністю відшкодував потерпілій спричинені матеріальні збитки і продовжує надавати їй постійну матеріальну допомогу, на утриманні у нього перебувають непрацююча дружина з малолітньою дитиною, обвинувачений має тяжкий стан здоровя, який у нього значно погіршився після ДТП, та якому потрібне подальше систематичне лікування. Крім того, ОСОБА_8 раніше не судимий, вчинив необережний злочин, позитивно характеризується як по місцю проживання, так і по місцю роботи.

З врахуванням викладеного захисник та потерпіла вважають, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе без відбування покарання в місцях позбавлення волі з призначенням йому іспитового строку.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який наполягав на задоволенні своєї апеляційної скарги з наведених підстав та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 , доводи захисника, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив пом`якшити покарання, підтримав доводи апеляції захисника та потерпілої, заперечував проти задоволення апеляції прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, а апеляційні скарги захисника та потерпілої підлягають до часткового задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим та ґрунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Висновок суду про винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на доказах, досліджених в порядку, встановленому ч.3 ст. 349 КПК України, а тому колегія суддів апеляційного суду позбавлена права перевіряти фактичні обставини провадження, що до речі ніким і не оскаржуються.

Згідно журналу судового засідання та звукозапису судового розгляду, ОСОБА_8 визнав пред`явлене йому органами досудового розслідування обвинувачення за ч.2 ст. 286 КК України в повному обсязі. Суд, отримавши згоду учасників судового розгляду на розгляд справи у скороченому порядку без з`ясування фактичних обставин справи та дослідження доказів щодо вказаних обставин, переконався в добровільності позиції обвинуваченого з цього приводу та роз`яснив йому наслідки такого розгляду справи, зокрема те, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На думку колегії суддів, обов`язкові умови розгляду справи, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Покарання обвинуваченому призначається відповідно до положень Загальної частини КК України, з додержанням вимог ст.65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного, всіх обставин справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд повинен також враховувати, що у відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції вищезазначених вимог в повній мірі не дотримався та призначив занадто суворе покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого і фактичним обставинам кримінального провадження.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений вчинив злочин з необережності, позицію потерпілої, яка просила суворо не карати, а також особу обвинуваченого, який усвідомив протиправність своїх дій, визнав свою вину та щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану шкоду, за місцем проживання характеризується позитивно, має молодий вік, на його утриманні перебуває малолітня дитина, має незадовільний стан здоров`я (після ДТП отримав численні травми) обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів при пом`якшенні призначеного ОСОБА_8 покарання бере до уваги те, що він раніше не судимий, щиро розкаявся у скоєному злочині та активно сприяв його розкриттю, повністю відшкодував потерпілій спричинені матеріальні збитки.

До того ж, відповідно до свідоцтва про народження (а.к.п.27) у ОСОБА_8 на утриманні знаходиться малолітня дитина, ОСОБА_13 , 2010 року народження, та непрацююча дружина ОСОБА_14 (а.к.п.47).

Відповідно до довідки (а.к.п.25) на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, відповідно до характеристики вуличного комітету м. Кам`янка (а.к.п.22) по місцю проживання характеризується позитивно.

Крім того, колегія суддів враховує позицію потерпілої ОСОБА_10 , яка просить пом`якшити покарання, призначене судом першої інстанції та звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим терміном, оскільки останній надає їй матеріальну допомогу, а при позбавленні волі він буде позбавлений можливості допомагати їй та утримувати свою сім`ю.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів приходить до переконання, що перевиховання та виправлення ОСОБА_8 можливе і без реального позбавлення волі, а тому призначає покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до положень п.4 ч.1 та ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з вимогами п.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є не застосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до положень ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
досудового розслідування органами внутрішніх справ і підтримання державного обвинувачення управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 листопада 2015 року змінити.

Застосувати відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 положення ст.75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання у виді 3 років позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

На підставі положень ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді домашнього арешту скасувати.

В решті вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Черкаської області може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі трьох місяців.

Головуючий :

Судді :