Справа № 307/2058/16-к
Провадження № 1-кп/307/342/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 серпня 2016 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1
з участю: прокурорів ОСОБА_2
ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
потерпілих ОСОБА_5
ОСОБА_6
при секретарі ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, не одруженого, навчається у Харківському фармацевтичному університеті, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В:
30.05.2016 р., о 07-й год., ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки "Mitsubishi Lancer", н/з НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку с. Калини, напроти будинку 103 по вул. Миру в смт. Дубове, здійснюючи поворот ліворуч, у порушення п.п. 1.10., 1.5., 2.3. "б", 12.1. та 12.4. Правил дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, виїхав на праве узбіччя дороги, де допустив наїзд на електроопору та бетонний паркан будинку АДРЕСА_2 , за яким знаходився ОСОБА_10 , який в результаті наїзду отримав тяжкі тілесні ушкодження, що стали причиною його смерті, а потерпілий ОСОБА_11 , який сидів з права на задньому пасажирському сидінні, отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Пояснив, що о 07-й год., 30.05.2016 року, він разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , на його автомобілі, їхали на автозаправку. Рухаючись зі швидкістю 110-120 км/год., по центральній дорозі в смт. Дубове у напрямку с. Калини, він почав здійснювати поворот на вулицю Миру, але через високу швидкість не встиг пригальмувати і автомобіль занесло на бетонну електроопору та паркан. Від удару він втратив свідомість. Прийшовши до себе побачив, що внаслідок вчиненого ним ДТП власник дворогосподарства № 103 ОСОБА_10 помер. До наїзду автомобіля на електроопору потерпілого ОСОБА_14 він не бачив. Скоріше за все той знаходився біля воріт свого будинку. На даний час він відшкодував потерпілим моральну та матеріальну шкоду і просить суворо його не карати, та не позбавляти права на управління транспортними засобами, так як є студентом-заочником і працює водієм у ФОП.
Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачений та потерпілі правильно розуміють зміст вчиненого, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності їх позиції, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою прокурора, обвинуваченого, захисника та потерпілих, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілих та оглядом матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого.

Розглянувши кримінальне провадження суд вважає, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю. Крім його визнання це стверджується показаннями потерпілих.

Так, потерпіла ОСОБА_15 у судовому засіданні показала, що критичного дня, о 07.30 год., їй зателефонувала свекруха і повідомила про ДТП внаслідок якого її батько, ОСОБА_10 , помер. Вона не була присутня на місці події через вагітність. Просить призначити ОСОБА_9 міру покарання не пов`язану з позбавленням волі та не позбавляти його права керування транспортними засобами.
Потерпілий ОСОБА_11 у судовому засіданні показав, що 30.05.2016 року, він разом з ОСОБА_9 та двома іншими друзями, на автомобілі, яким керував ОСОБА_16 , їхали по вул.. Миру в смт. Дубове, у напрямку с. Калини. Він сидів на задньому сидінні з права. Під час здійснення повороту з вулиці Центральної на вулицю Миру, автомобіль не вписався у поворот через високу швидкість і наїхав на стовп та на чоловіка, який знаходився на подвір`ї свого будинку. Претензій до обвинуваченого не має, просить не позбавляти його волі та права на керування транспортними засобами.
Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, дані ним вільно, без примусу та тиску, після ознайомлення із правилами ст. 349 КПК України, які в судовому засіданні були повністю підтверджені потерпілими ОСОБА_17 та ОСОБА_18 суд приходить до висновку, що ОСОБА_8 є винним у вчиненні ДТП внаслідок якого ОСОБА_19 помер, а ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України по кваліфікуючій ознаці порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Обираючи обвинуваченому покарання суд враховує обставини, які його пом`якшують: свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, вчинив кримінальне правопорушення вперше, добровільно відшкодував потерпілим завдану шкоду, по місцю проживання характеризуються позитивно, є молодим за віком. Обставин, які обтяжують покарання суд не знайшов.

Вказану органом досудового розслідування обтяжуючу обставину - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку суд вважає за необхідне виключи із під обвинувачення по наступних мотивах.

Згідно ст. 23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
Умисел, відповідно до ст. 24 цього ж кодексу поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.
За правилами визначеними у статті 25 КК необережність поділяється на злочинну самовпевненість та злочинну недбалість. Необережність є злочинною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення. Необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.
Отже обвинувачений ОСОБА_16 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 286 КК України з необережності, тобто без прямого умислу, не бажаючи настання будь-яких суспільно небезпечних наслідків взагалі і спричинення шкоди життю або здоров`ю особі похилого віку зокрема. Тому суд приходить до висновку, що сам факт перебування особи, яка померла в результаті порушення обвинуваченим правил дорожнього руху, у похилому віці не може бути обставиною яка обтяжує покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р. звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім і тим, які щиро розкаялись у вчиненому та активно сприяли розкриттю злочину.

Враховуючи наведені пом`якшуючі обставини, відсутність обставин які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, прохання потерпілих не призначати йому покарання пов`язане з позбавленням волі та не позбавляти його права на управління транспортними засобами, а також ту обставину, що він навчається заочно і працює водієм, суд вважає за можливе призначити йому покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України без позбавлення права на керування транспортними засобами.
Тому, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на три роки і шість місяців без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного йому покарання, якщо він протягом одного року і шести місяців не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Покласти на засудженого ОСОБА_8 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_8 у виді особистого зобов`язання залишити без змін до його закінчення 19.09.2016 р.

Речовий доказ автомобіль марки "Mitsubishi Lancer", н/з НОМЕР_1 залишити у ОСОБА_20 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1