Справа № 751/1998/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/476/2016
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря- ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

представника

Чернігівської ВК №44- ОСОБА_7

засудженої- ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові, у режимі відео конференції, апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 березня 2016р. про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 березня 2016 року засудженій ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 травня 2015 року вироком Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_8 засуджена за ч.1ст. 309 КК України. На підставі ч.4 ст.70 КК України їй призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахується з 20 червня 2013 року. Відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року вирок Святошинського районного суду м. Києва залишений без змін.

Відповідно до ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 січня 2016 року застосовано відносно ОСОБА_8 . Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо вдосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII та зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 20 червня 2013 року по 03 жовтня 2013 року, з 08 квітня 2014 року по 08 липня 2014 року, з 09 вересня 2014 року по 17 вересня 2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно характеристики та матеріалів особової справи, ОСОБА_8 по прибуттю до установи працевлаштована до дільниці по виготовленню товарів народного споживання, до праці відноситься незадовільно, не виявляє бажання приймати участь в суспільно-корисній праці, характеризується негативно, допускала порушення встановленого порядку відбування покарання, два рази притягувалась до дисциплінарної відповідальності, заохочення їй не оголошувались, на заходи виховного і пізнавального характеру реагує задовільно, не приймає участь у підготовці і проведенні культурно-масових заходів, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи та представників адміністрації ставиться посередньо, не входить до складу ради колективу засуджених відділення. Окрім того неодноразово засуджена за однорідні злочини, до неї застосовувався іспитовий строк, Закон України «Про амністію», але засуджена висновків для себе не зробила, вчинила новий злочин,згідно вироку суду провину у скоєному злочині не визнала, що свідчить про стійке небажання виправитись.

Тому незважаючи, що засуджена ОСОБА_8 відбула встановлену законом частину строку покарання, з врахуванням зарахованого судом строку попереднього ув`язнення, у відповідності до ст. 72 КК України, але своєю поведінкою та ставленням до праці не довела своє виправлення, тому суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування відносно засудженої пільги у вигляді умовно-дострокового звільнення.

Не погодившись з рішенням суду, засуджена ОСОБА_8 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та задовольнити її апеляційну скаргу в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог засуджена ОСОБА_8 зазначила, що їй безпідставно відмовили у задоволенні її клопотання про умовно-дострокове звільнення, оскільки в виправних колоніях не передбачена праця як обов`язковість, вона працює в межах своїх можливостей, оскільки в установі ЧВК вона отримала травму та має захворювання на ВІЧ, що є тяжким захворюванням і з 2014р. її звільнено від праці. Цей факт підтверджений в її медичній картці, а суд першої інстанції цю обставину проігнорував.

Також засуджена ОСОБА_8 зазначила, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 410КПК України, провів формальний розгляд справи.

Не погодившись з апеляційною скаргою прокурор подав заперечення, в якому зазначено, що підстав для умовно-дострокового звільнення засудженої не має, оскільки засуджена своєю поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення, належних висновків для себе не зробила, з позитивної сторони себе не зарекомендувала.

Згідно характеристики та матеріалів особової справи ОСОБА_8 до праці відноситься незадовільно, не виявляє бажання приймати участь в суспільно-корисній праці, характеризується негативно, допускала порушення встановленого порядку відбування покарання, два рази притягувалась до дисциплінарної відповідальності, заохочення не оголошувались.

Заслухавши доповідача, засуджену, яка просила задовольнити апеляційну скаргу з вказаних в ній підстав, представника Чернігівської виправної колонії управління ДПтСУ в Чернігівській області № 44 та думку прокурора, які просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали справи та матеріали особової справи засудженої, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно п.2 ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінально провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.81 КК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і відбув певну частину покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 травня 2015 року вироком Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_8 засуджена за ч.1ст. 309 КК України. На підставі ч.4 ст.70 КК України їй призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахується з 20 червня 2013 року. Відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року вирок Святошинського районного суду м. Києва залишений без змін.

Отже, на час розгляду даного клопотання в суді засуджена ОСОБА_8 вже відбула не менш половини строку призначеного судом покарання, як це передбачено п.1 ч.3 ст. 81КК України.

Дослідивши матеріали провадження колегія суддів встановила, що засуджена ОСОБА_8 за період відбування покарання дійсно має стягнення, але вони погашені у встановленому законом порядку.

В рішенні суду першої інстанції зазначено, що засуджена ОСОБА_8 до праці відноситься незадовільно, не виявляє бажання приймати участь в суспільно-корисній праці, але суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в матеріалах провадження є довідка від 04.03.2016р., відповідно до якої засуджена ОСОБА_8 15.02.2014 року отримала побутову травму, внаслідок чого стався перелом ліктьового відростку лівої ліктьової кістки зі зміщенням. У ЧМЛ №2 проведено операція, а на 17.03.2016 року було заплановано видалення металевих конструкцій.

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що дана обставина є поважною причиною негативного ставлення до праці засудженої ОСОБА_8 , а тому посилання суду першої інстанції з цього питання є безпідставним.

Відповідно до характеристики, яка міститься в матеріалах справи, засуджена ОСОБА_8 намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи та представниками адміністрації, на зауваження реагує правильно.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що засуджена ОСОБА_8 довела своє виправлення і підлягає звільненню від відбування покарання по відбуттю не менш половини строку призначеного судом покарання, як це передбачено п.1 ч.3 ст. 81КК України.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання умовно - достроково.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411, 419, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 березня 2016р. про відмову в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати.

Задовольнити клопотання засудженої ОСОБА_8 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Звільнити засуджену ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умовно-достроково, від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 місяців 20 днів.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4