Справа № 1304/2383/12 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/21/16 Доповідач : ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого-виправданого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу за апеляцією прокурора ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 12.10.2015 року щодо ОСОБА_6 , -

в с т а н о в и л а :
Цим вироком:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, неодруженого, пенсіонера, раніше не судимого, проживаючого у АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 222 КК України, ч. 1 ст. 366 КК України, ч. 2 ст. 366 КК України, та виправдано через відсутність в його діях складу цих злочинів.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку місцевого суду, ОСОБА_6 органами досудового слідства обвинувачується в тому, що він, працюючи на посаді директора ПП «Факт-Захід», будучи службовою особою суб`єкта господарської діяльності, з метою одержання кредиту, достовірно знаючи, що договір № 46 від 16.02.2004 року, укладений між ПП «Факт-Захід» та військовою частиною НОМЕР_1 , згідно якого ПП «Факт-Захід» зобов`язується продати і передати у власність даної частини за її попереднім замовленням комплектуючі і матеріали (вироби електротехнічного призначення та кабельну продукцію), є недійсним, оскільки ним не повернуто примірник договору іншій стороні та відсутні специфікації до даного договору, які є його невід`ємною частиною, 23.02.2004 року надав ЗАТ АКБ «Львів» завідомо неправдиву інформацію у вигляді завіреної ним копії даного договору, яка стала підставою для одержання ПП «Факт-Захід» кредиту в ЗАТ АКБ «Львів» в сумі 210 тисяч гривень, який в подальшому ПП «Факт-Захід» повернуто не було, чим спричинив інтересам ЗАТ АКБ «Львів» збитки у вигляді великої матеріальної шкоди на суму 210 000 грн.

Також, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що, працюючи на вищевказаній посаді та будучи службовою особою суб`єкта господарської діяльності, достовірно знаючи, що ПП «Факт-Захід» не є власником жодних двигунів, з метою приховати злочинну діяльність, 27.02.2004 року склав та подав в ЗАТ АКБ «Львів» завідомо неправдиву довідку № 5/02, згідно якої на балансі ПП «Факт-Захід» обліковуються двигуни В-46-6 в кількості 2 штуки, та двигуни В-46-5К, в кількості 5 штук для отримання наступного траншу кредиту.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується органами досудового слідства у вчиненні шахрайства з фінансовими ресурсами наданні в банк з метою одержання кредиту завідомо неправдивої інформації, чим завдав інтересам ЗАТ АКБ «Львів» великої матеріальної шкоди, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 222 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується органами досудового слідства в тому, що працюючи на вищевказаній посаді та будучи службовою особою, достовірно знаючи, що ПП «Факт-Захід» не є власником жодних двигунів, з метою приховати свою злочинну діяльність, 27.02.2004 року склав та подав в ЗАТ АКБ «Львів» завідомо неправдиву довідку №5/02, згідно якої на балансі ПП «Факт-Захід» обліковуються двигуни В-46-6 в кількості 2 штуки та двигуни В-46-5К в кількості 5 штук, яка стала підставою для укладення договору застави та передачі двигунів у заставу. Внаслідок цього та неповернення кредиту, інтересам ЗАТ АКБ «Львів» було завдано тяжких наслідків у виді незаконної видачі кредиту в сумі 210000 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується органами досудового слідства у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, - службове підроблення, тобто складання та видача завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки.

Також, ОСОБА_6 обвинувачується органами досудового слідства в тому, що працюючи на вищевказаній посаді та будучи службовою особою, достовірно знаючи, що ПП «Факт-Захід» не є власником жодних двигунів, в процесі виконання кредитних зобов`язань, 22.07.2005 року склав та подав в ЗАТ АКБ «Львів» завідомо неправдиву довідку №4/07, згідно якої станом на 21.07.2005 року заставне майно, а саме: двигуни В-46-6 в кількості 2 штуки та двигуни В-46-5К в кількості 5 штук оприбутковуються на рахунку № НОМЕР_2 і знаходяться на складі Львівського ремонтно-механічного заводу.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується органами досудового слідства у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, - службове підроблення, тобто складання та видача завідомо неправдивих документів.

На даний вирок суду прокурор подав апеляцію, в якій просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 12.10.2015 року скасувати, а кримінальну справу повернути в суд першої інстанції на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Обґрунтовуючи заявлену в апеляції позицію, покликається на те, що вина ОСОБА_6 підтверджується зібраними матеріалами кримінальної справи, які перевірені в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона працювала на посаді бухгалтера ПП «Факт-Захід». Окрім неї та директора ОСОБА_6 на підприємстві більше ніхто не працював. Підтвердила факт отримання кредиту від ЗАТ АКБ «Львів» в сумі 210 тис. грн. Документи про отримання кредиту подавав лише ОСОБА_6 , вона жодних документів не подавала. Що стосується двигунів, що були передані банку під заставу, то їх вона не бачила.

Свідок ОСОБА_9 підтвердив, що ПП «Факт-Захід» зверталося в банк для одержання кредиту. Також підтвердив факт укладення договору застави, однак банк перевіряв наявність двигунів лише документально.

Факт надання кредиту та укладення договору застави підтвердили також і свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що він на час згаданих подій працював директором ДП «Львівський танковий завод». В кінці 2003 року на початку 2004 року до військової частини звертався ОСОБА_6 із пропозицією надавати послуги по поставці комплектуючих виробів електротехнічного призначення. Однак, згідно доводів апелянта, договір не було укладено, а що стосується танкових двигунів, то згідно бухгалтерських документів ПП «Факт-Захід» жодних танкових двигунів в/ч НОМЕР_1 на зберігання не надавало.

Факт не укладення договору між ПП «Факт-Захід» та військовою частиною, на думку апелянта, підтверджується Положенням про порядок укладення господарських договорів.

Крім того, що стосується довідки про наявність у ПП «Факт-Захід» двигунів, які були предметом договору застави з ЗАТ АКБ «Львів», то відомості щодо того, що в довідці містяться неправдиві дані випливають і з пояснень самого ОСОБА_6 , наданих 29.08.2005 року, в яких він зазначає, що для отримання кредиту ним були подані неправдиві відомості в банк щодо 4-х двигунів, яких в наявності не було, а в поясненнях прокурору вказує вже щодо 5-ти двигунів.

Також, згідно довідки в/ч НОМЕР_3 від 03.10.2005 року № 1267 ОСОБА_6 двигуни в кількості 7 штук не отримував.

Згідно висновку додаткової судово-почеркознавчої експертизи № 6/778 від 08.12.2008 року підписи від імені ОСОБА_8 , які містяться в графі «Бухгалтер» на довідці № 5/02 від 27.02.2004 року виконані не громадянкою ОСОБА_8 , а ОСОБА_6 із наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_8 .

Крім цього, апелянт стверджує, що факт погашення кредиту ЗАТ АКБ «Львів» не може свідчити про відсутність вищезгаданих злочинів, а може бути прийнято до уваги лише як факт відшкодування шкоди заподіяної злочином.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляцію, пояснення ОСОБА_6 , який апеляцію заперечив та вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи поданої апеляції, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 323 КПК України /в ред. 1960 року/, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. При цьому, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно положень ст. 327 КПК України /в ред. 1960 року/, виправдувальний вирок постановляється у випадку, коли за результатами судового розгляду справи суд встановив, що в діянні підсудного відсутній склад злочину, коли не встановлено події злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.

З огляду на матеріали справи, а також на встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зазначені вимоги закону були виконані в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про відсутність в діяннях ОСОБА_6 складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 222, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366 КК України, за обставин викладених у виправдувальному вироку, ґрунтується на ретельно досліджених доказах, є законними, обґрунтованими та вмотивованими.

Виправдовуючи ОСОБА_6 , суд навів у вироку відповідні мотиви на користь прийняття такого рішення.

Зокрема, в частині пред`явленого обвинувачення за ч. 1 ст. 222 КК України суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що ОСОБА_6 , подаючи до банку документи для одержання кредиту, не знав і не міг знати, що договір № 46 від 16.02.2004 року, укладений між ПП «Факт-Захід» та військовою частиною НОМЕР_1 , є недійсний чи нікчемний, оскільки такий довір не був визнаний судом недійсним та недійсність договору не була встановлена законом. Даний договір був підписаний сторонам, зареєстрований в в/ч НОМЕР_1 /т. 1 а.с. 59-61/, що вказує на бажання сторін даного договору на настання відповідних наслідків.

Окрім цього, суд об`єктивно встановив, що «не укладення договору» не інкримінується ОСОБА_6 органами досудового слідства в якості незаконного способу одержання кредиту.

При цьому, суд прийшов до вірного переконання, що наданий ОСОБА_6 кредит був бланковим, тобто без забезпечення, виданим тільки під зобов`язання позичальника повернути кредит, що у свою чергу не вимагало від ОСОБА_6 надання будь-яких документів, які б могли служити гарантією повернення такого кредиту.

Такі висновки суду підтверджуються показаннями допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 .

Крім цього, на підтвердження такого свідчить і те, що рішення про видачу кредиту ПП «Факт-Захід» мало місце 24.02.2004 року згідно укладеного договору № 33 про відкриття кредитної лінії з банком /т. 1 а.с. 37/, протоколу засідання кредитного комітету ЗАТ АКБ «Львів» від 24.02.2004 року /т. 1 а.с.185, т. 2 а.с. 24/, розпорядженням по бухгалтерії /т. 1 а.с. 90, 192/, а довідка, яку подав до банку ОСОБА_6 , про те, що на балансі підприємства є двигуни, датується пізніше-27.02.2004 року за № 5/02.

З огляду на це, судом першої інстанції було вірно визначено, що обвинувачення не навело достатніх підстав вважати, що саме договір № 46 від 16.02.2004 року та довідка №5/02 від 27.02.2004 року були необхідними для отримання вищезгаданого кредиту в ЗАТ АКБ «Львів».

Окрім цього, в частині пред`явленого обвинувачення за ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 366 КК України суд першої інстанції також обґрунтовано прийшов до висновку про те, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад даних злочинів.

Диспозиція ст. 366 КК України, що відповідає редакції на момент вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому обвинуваченням дій, вказує, що службове підроблення це внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення документів, а також складання і видача завідомо неправдивих документів.

Тобто, з об`єктивної сторони такий злочин характеризується наявністю хоча б одного з таких діянь, а саме: внесення у офіційні документи неправдивих відомостей, підроблення документів, складання неправдивих документів або ж видача неправдивих документів.

Крім цього, обов`язковою умовою складу такого злочину є наявність у особи прямого умислу.

У свою чергу, ОСОБА_6 в суді першої інстанції визнав видачу довідок № 5/02 від 27.02.2004 року та № 4/07 від 22.07.2005 року, визнав наявність на них підпису, який здійснював він, визнав проставляння своєї печатки та вказав, що такі довідки відповідали дійсності, оскільки ПП «Факт-Захід» придбавало двигуни в ході своєї господарської діяльності, а також мало їх на своєму балансі. Зокрема, такі твердження підтверджуються рядом інших доказів, наявних у матеріалах справи.

З огляду на це, колегія суддів робить висновок, що місцевий суд правильно визначив, що в діях ОСОБА_6 відсутні як об`єктивна, так і суб`єктивна сторони складу злочину.

При цьому, висновок судової почеркознавчої експертизи /т. 4 а.с.155-158/ про використання підписів від імені бухгалтера ОСОБА_8 на відповідних довідках від 27.02.2004 року та 22.07.2005 року ОСОБА_6 як окремо, так і в сукупності з іншими доказами у справі не вказує на вину останнього в інкримінованих йому злочинах.

Також свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона працювала на посаді бухгалтера ПП «Факт-Захід». Що стосується двигунів, то в фінансовому звіті нею було відображено надходження їх, за них ПП «Інтерпромресурс» перерахувало кошти, що підтверджується документами по справі.

Свідок ОСОБА_15 колишній директор ПП «Інтерпромресурс» показав, що з ПП «Факт-Захід» вони співпрацювали, однак підтвердити, що їх підприємство перерахувало кошти, неможливо в зв`язку з викраденням документів, що підтверджується доказами по справі.

Разом з тим, важливим є і те, що злочин, передбачений ч.2 ст. 366 КК України, є з матеріальним складом, тобто обов`язковою ознакою даного злочину є наявність наслідків у вигляді завданої потерпілій стороні шкоди. Втім, кредит взятий у ЗАТ АКБ «Львів» повністю погашений і жодних матеріальних претензій за цим кредитом банк до ПП «Факт-Захід» не має.

Що стосується покликань прокурора в апеляції на те, що ОСОБА_6 в ході досудового слідства сам визнав, що для отримання кредиту ним було подано неправдиві відомості в банк щодо двигунів, то, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вбачає, що такі суперечать іншим доказам у справі. Сам ОСОБА_6 пояснив, що дав такі показання під впливом обману та застосування щодо нього насильницький дій посадовими особами правоохоронних органів.

Однак постановою про закриття кримінального провадження від 28.05.15р. тільки відносно однієї особи закрито провадження, відносно інших посадових осіб питання застосування щодо нього насильницький дій не вирішено.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку. При цьому, усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Крім цього, обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості, що передбачена ст. 62 Конституції України, закріплюється також положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України.

Таким чином, судом першої інстанції перевірені показання свідків, таким показанням у вироку дана належна правова оцінка, враховано судом і інші докази.

Покликання сторони обвинувачення не знайшли свого підтвердження в ході розгляду в суді апеляційної інстанції.

Місцевий суд на виконання вимог кримінального процесуального закону виклав у вироку логічні й категоричні висновки щодо оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для постановлення виправдувального вироку й мотивував прийняття одних і відхилення інших доказів.

За таких обставин вбачається, що подана апеляція прокурора є необґрунтованою, а тому підстав для її задоволення немає.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог ст.ст. 321-339 КПК України /в ред. 1960 року/ є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для його скасування також немає.

Керуючись ст.ст. 362, 366, 377 КПК України /в ред. 1960 року/, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляцію прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 12.10.2015 року щодо ОСОБА_6 , яким його виправдано залишити без зміни.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4