АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/677/16 Справа № 192/2059/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровську матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року щодо

ОСОБА_6 , який народився у 1961 році в травні 18 числа, уродженця с. Незабудине Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000693 від 15 жовтня 2015 року,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , та потерпілої ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вироку суду скасувати з підстав однобічності та неповноти досудового та судового слідства, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, та постановити виправдувальний вирок, яким визнати його невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні кримінального правопорушення.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що в показаннях потерпілої ОСОБА_8 є твердження, що сварка почалася через те, що обвинувачений виловлює на пасовищі гусей та рубає їх, але судом не було з`ясовано, де знаходиться те пасовище, чи міг обвинувачений одночасно перебувати і на пасовищі і у себе в дворі та в гаражі, чи ловив він гусей, якщо ловив, то скільки спіймав, яким інструментом відрубав їм голови та де їх складав. Також судом не було перевірено твердження потерпілої про його нетверезий стан; де взявся дерев`яний держак лопати, яким нібито було нанесено удар потерпілій; як міг обвинувачений нанести удар рукою, а потім лопатою, де знаходилась лопата в момент нанесення удару рукою; куди поділася лопата після нанесення удару; не дано оцінки свідчення потерпілої, що на подвір`я вийшла дружина та невістка обвинуваченого, в той час як виходила лише невістка, а дружини не було.

Вказує, що судом також не було надано оцінки тому факту, що слідчий експеримент проводився не на місці події, а в кабінеті слідчого, що не відображає всієї картини конфлікту, а також тому, що під час досудового слідства ніхто навіть не намагався знайти дерев`яний держак лопати та з`ясувати чи був він взагалі.

Зазначає, що суд не з`ясував у свідка ОСОБА_9 чи міг обвинувачений ходити на пасовище та ловити гусей перед сваркою, чи був він у цей час біля свідка, а також чи зайшов він до гаража з держаком лопати, чи був він нетверезий.

Також вказує, що показання свідка ОСОБА_10 відрізняються від свідчень потерпілої, оскільки він стверджує, що обвинувачений рубав гусей не на пасовищі, а у себе в дворі. Також ні судом, ні досудовим слідством не було встановлено де знаходився свідок ОСОБА_10 в момент конфлікту і чи взагалі він міг бачити сам конфлікт, чи бачив він де взявся держак лопати і куди він потім подівся. Вказує, що свідок ОСОБА_10 є зацікавленою особою і у нього давні неприязне ні стосунки з обвинуваченим через те, що птиця та кози ОСОБА_10 постійно псують посіви на огороді та дерева обвинуваченого та його родини.

Крім того зазначає, що судом не було надано оцінки його показанням та показанням його невістки про те, що потерпіла ОСОБА_8 довго бігала по садку та по загорожі, ловила гусей, а потім з викраденою гускою перелазила через огорожу та могла вдаритися головою. Також судом не було надано оцінки тому факту, що потерпіла відкрито викрала у нього гуску, про що він подав заяву до правоохоронних органів, однак в задоволенні його клопотання про витребування матеріалів за його заявою судом було відмовлено.

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним у вчинення наступного:

10 жовтня 2015 року близько 17 години 00 хвилин на подвір`ї ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 , між сусідами: потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_6 виник конфлікт на побутовому підґрунті.

В ході конфлікту ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , правим кулаком наніс потерпілій удар в область лівої скроні та удар дерев`яним держаком лопати по лівій руці в область плеча.

Цими ударами ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синця в середній третині лівого плеча по зовнішній поверхні та набряку м`яких тканин на голові в лівій тім`яно-скроневій області на волосистій частині голови, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як таких, що при звичайному своєму перебігу мають незначні скороминущі наслідки.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати вирок щодо нього та ухвалити новий вирок, яким виправдати його у зв`язку з недоведеністю вини, посилаючись на те, що не наносив потерпілій ніяких тілесних ушкоджень; потерпілу ОСОБА_8 , яка заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого, вважала обгрунтованим вирок суду першої інстанції та просила залишити його без зміни, посилаючись на те, що суд правильно встановив обставини спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_11 ; думку прокурора ОСОБА_7 про залишення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення, а вироку суду без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному спричиненні ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень відповідають фактичним обставинам та обґрунтовані сукупністю доказів, які були безпосередньо досліджені судом, належним чином оцінені і викладені у вироку.

Свої висновки суд першої інстанції зробив виходячи у тому числі з показань потерпілої ОСОБА_8 про те, що 10 жовтня 2015 року колишній чоловік повідомив що ОСОБА_6 ловить на пасовищі та рубає її гусей, у зв`язку з чим вона пішла у двір останнього щоб він відпустив гусей, між ними виникла сварка в ході якої ОСОБА_6 наніс їй один удар кулаком в область лівої скроні та один удар дерев`яним держаком від лопати по лівій руці в районі плеча; з показань свідка ОСОБА_10 , який повідомив що під час сварки потерпілої з ОСОБА_6 , останній наніс їй удар держаком лопати в область лівої руки; з висновку судово медичного експерта № 89Е згідно якого, у ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляд синця в середній третині лівого плеча по зовнішній поверхні та набряку на голові в лівій тьмяно скроневій області на волосистій частині голови, які виникли від дії тупих твердих предметів або при ударах об такі. Термін та обставини виникнення ушкоджень не суперечать обставинам та терміну, вказаним в постанові слідчого та відносяться за своїм характером до легкого ступеню тяжкості як такі, що при звичайному перебігу мають незначні скороминущі наслідки; з висновку експерта по те, що з врахуванням характеру, локалізації та ступеню вираженості тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_8 , не виключена можливість, що вони могли утворить при механізм і, на який вказує потерпіла під час слідчого експерименту;

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки докази, якими суд першої інстанції обґрунтував свої висновки, є належними і допустимими, так як отримані у порядку передбаченому КПК України, а також достатніми і підтверджують факт умисного спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 .

Суд проаналізував та належним чином оцінив і показання самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти того, що наносив удари потерпілій ОСОБА_8 .

Виходячи із встановлених обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції правильно кваліфікував за ст. 125 ч. 1 КК України як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень та призначив йому покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Зазначені вище докази спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи та обґрунтовані суперечливими доказами.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що судом не було з`ясовано, де знаходиться те пасовище, чи міг обвинувачений одночасно перебувати і на пасовищі і у себе в дворі та в гаражі, чи ловив він гусей, якщо ловив, то скільки спіймав, яким інструментом відрубав їм голови та де їх складав та не було перевірено твердження потерпілої про його нетверезий стан то вони є безпідставними, оскільки вказані обставини не інкримінувалися ОСОБА_6 , а у відповідності до положень ст. 337 ч. 1 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Виходячи з вказаної норми закону, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 і про витребування з органів досудового розслідування його заяви про викрадення ОСОБА_8 гуски з його домоволодіння, оскільки вказані обставини не були предметом розгляду судом першої інстанції.

Безпідставними є і доводи обвинуваченого про неповноту судового розгляду справи та не вияснення ним питань де взявся дерев`яний держак лопати, яким нібито було нанесено удар потерпілій; як міг обвинувачений нанести удар рукою, а потім лопатою, де знаходилась лопата в момент нанесення удару рукою; куди поділася лопата після нанесення удару; не дано оцінки свідчення потерпілої, що на подвір`я вийшла дружина та невістка обвинуваченого, в той час як виходила лише невістка, а дружини не було, оскільки, як убачається з матеріалів справи, суд належним чином дослідив усі надані суду докази, можливості задавати запитання ні обвинуваченому ні потерпілій не позбавляв та з`ясовував чи мають учасники судового розгляду якісь доповнення чи клопотання.

Та обставина, що слідчий експеримент проводився не на місці події, а в службовому приміщенні не є в даному випадку порушенням норм КПК України, оскільки метою проведення слідчого експерименту було вияснення механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, яка під час проведення слідчого експерименту в присутності понятих та показала яким чином та куди їй наносились удари 10 жовтня 2015 року на подвір`ї ОСОБА_6 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до вимог ст. 412 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції колегією суддів при вивченні кримінального провадження не встановлено.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п.1, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, однак може бути оскаржена відповідно до ст. 426 КПК України в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: