УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа № 293/610/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 135 ч.. 1 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
потерпілого: ОСОБА_7
та в його інтересах захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого: ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 на вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 08 лютого 2016 року,
ІНФОРМАЦІЯ_1 м. Алжир Алжирської Народної
Демократичної Республіки, громадянина
Алжирської Народної Республіки, зареєстрованого
АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою
АДРЕСА_2 , фізичної особи -
підприємця, одруженого, має на утриманні трьох
неповнолітніх дітей, не судимого,-
засуджено за ч. 1 ст. 135 КК України на 2(два) роки обмеження волі.
На підставі ч.1 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки, починаючи з дня набрання вироком законної сили.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 такі обов`язки: 1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; 2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 17 094,08 грн. та моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Речові докази: - уламки транспортного засобу, автомобіль Opel Astra реєстраційний № НОМЕР_1 , виріз з пластикової накладки біля переднього пасажирського сидіння, дзеркало заднього виду зі слідами рук на ньому повернуто власнику автомобіля Opel Astra реєстраційний № НОМЕР_1 ; - лівий черевик, шкіряну куртку, джинсові штани, светр, плавки та футболку загиблого ОСОБА_11 , вирішено повернути потерпілому ОСОБА_7 ; - змив з панелі з права в районі сидіння пасажира та шість фрагментів волосся вирішено знищити.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави в особі Житомирського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 1 230,00 грн.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовано.
Згідно змісту вироку суду, 12.01.2015 року близько 00 годин 50 хвилин, обвинувачений ОСОБА_12 керував технічно справним автомобілем Opel Astra реєстраційний № НОМЕР_1 , яким рухався по 159 км + 900 м автодороги Виступовичі-Житомир в напрямку смт. Черняхів Житомирської області. Проїжджаючи вказану ділянку автодороги обвинувачений скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який знаходився на проїзній частині у вертикальному чи близькому до нього положенні і був розташований задньою поверхнею тіла відносно транспортного засобу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, які в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю, яка настала на місці пригоди.
Після наїзду на пішохода ОСОБА_11 обвинувачений, будучи причетним до скоєння ДТП, в порушення вимог п. 2.10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, не вжив всіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому ОСОБА_11 , не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілого до лікувального закладу, не повідомив про ДТП орган міліції, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, а натомість з метою уникнення відповідальності за скоєне на причетному до ДТП автомобілі зник з місця пригоди, чим завідомо залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_11 .
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 08.02.2016 року скасувати через неповноту судового розгляду, у зв`язку з застосуванням ч.3 ст. 349 КПК України та призначення останньому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України та призначити покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.
Дослідити письмові докази долучені до матеріалів провадження, у зв`язку з неповнотою судового розгляду.
Збільшити розмір суми, що підлягає стягненню з ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди до 150 (сто п`ятдесяти тисяч) гривень.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 08.02.2016 року підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неповноти судового розгляду, у зв`язку з визначенням порядку дослідження доказів відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України.
Апелянт наголошує на тому, що злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_12 має підвищену суспільну небезпечність, яка виражається у свідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження при тому, що така особа мала змогу надати допомогу та сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан.
Така поведінка особи свідчить про її моральні якості та свідоме прагнення уникнути відповідальності за скоєне.
Апелянт зазначає, що особливої уваги заслуговує той факт, що ОСОБА_12 , усвідомлюючи те, що керований ним транспортний засіб причетний до дорожньо-транспортної події, внаслідок наїзду на пішохода, свідомо залишив місце події, попередньо переконавшись, що потерпілий внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження, не вживши при цьому будь-яких заходів направлених на надання для неї медичної допомоги чи виклику медичних працівників та в подальшому намагався приховати сліди злочину шляхом продажу авто на якому він скоїв ДТП.
Крім того, спричинену потерпілому ОСОБА_7 кримінальним правопорушенням шкоду ОСОБА_12 не відшкодував ні на стадії досудового та судового розгляду, висловивши позицію, що буде здійснювати відшкодування моральної шкоди виключно у розмірі, який визначить суд.
Разом з тим, висновок про можливість виправлення ОСОБА_12 без відбування основного покарання, зроблений лише з посиланням на щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, його дружина на момент розгляду справи перебувала в стані вагітності.
На думку прокурора, суд першої інстанції безпідставно змінив порядок дослідження доказів відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_12 заявлений потерпілим позов в частині відшкодування моральної шкоди не визнав. У зв`язку з цим, судом залишились не досліджені наступні докази: 1) протокол огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 12.01. 2015 року; 2) протокол огляду місця події від 29.01.2015 року; 3) висновок судово-медичної експертизи № 38 від 29.01.2015 року; 4) висновок судової медико-криміналістичної експертизи № 15-МК від 16.01.2015 року; 5) висновок судової комплексної авто товарознавчої експертизи та комплексного дослідження транспортного засобу № 97 від 14.03.2015 року; 7) висновок судово-одорологічної експертизи № 8/5 від 01.04.2015 року; 8) висновок додаткової судово-медичної ( імунологічної) експертизи № 335 від 23.03.2015 року; 9) висновок судово-автотехнічної експертизи № 345/403/15-25 від 17.04.2015.
За таких обставин, при призначенні покарання ОСОБА_12 , прокурор вважає, що судом допущено неповноту судового розгляду, у зв`язку з безпідставним визначенням порядку дослідження доказів, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст.ст. 50,65,75 КК України), що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та відповідно до п.п. 1.4 ч.1,ч.2 ст. 409, ст.ст. 410,413,414 КПК України є підставою для скасування вироку.
Також прокурор вважає, що судом невірно визначено розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_7 , оскільки внаслідок ДТП настала смерть сина потерпілого ОСОБА_7 в молодому віці, в якого залишилися без батьківського піклування малолітній чин і дружина, які перебували на утримання загиблого.
Крім того, матір загиблого ОСОБА_13 згідно листа Житомирської психіатричної лікарні № 1 від 10.09.2015 року двічі перебувала на стаціонарному лікуванні , у зв`язку з загибеллю її сина та продовжує лікуватися, однак судом даний факт при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди не враховано.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 просить змінити вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 08 лютого 2016 року, скасувавши даний вирок в частині звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням та встановлення іспитового строку тривалістю два роки, згідно ч.1 ст. 75 КК України та збільшити розмір суми на відшкодування моральної шкоди з огляду на психічний та моральний стан дружини потерпілого.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 посилається на те, що з висновком суду першої інстанції про наявність в діях та поведінці ОСОБА_9 обставин, що пом`якшують вину і є підставою для застосування до обвинуваченого умовної міри покарання немає.
Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції, що в діях і поведінці обвинуваченого ОСОБА_9 після вчинення злочину наявні обставини, які пом`якшують вину обвинуваченого і є підставою для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України.
Апелянт вважає, що поведінка обвинуваченого після ДТП свідчить про те, що обвинувачений зізнався у вчиненні злочину тоді, коли його розрахунки щодо приховування слідів злочину себе не виправдали. Розуміючи тяжкість можливих наслідків, обвинувачений розумів, що йому не уникнути викриття та покарання, використав завчасно обміркований засіб щире каяття, яке розраховане на пом`якшення покарання.
Суд пов`язав щире каяття обвинуваченого ОСОБА_9 з визнанням останнім своєї вини у вчиненні злочину, проте не встановив причин та мотивів щирого каяття.
Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що при визначенні судом суми на відшкодування моральної шкоди потерпілому не було враховано шкоду завдану матері загиблого ОСОБА_13 , оскільки тягар страждань від хвороб дружини потерпілого впливає на психічний стан всіх членів родини, тягар моральної і матеріальної підтримки родини загиблого сина, матеріального забезпечення лікування дружини потерпілого з огляду на бюджет родини, обмежений незначним розміром отримуваної пенсії, впливають на ритм життя, психологічний стан та стан здоров`я самого потерпілого.
Також у вироку Черняхівського районного суду від 08.02.2016 року як на обставину, що пом`якшує обвинуваченому покарання і є підставою для застосування судом ст. 75 КК України, вказано активне сприяння розкриттю злочину, проте суд не описує, які саме дії обвинуваченого свідчать про наявність даної обставини.
Заслухавши доповідача по справі, прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та подану апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_14 з наведених мотивів, потерпілого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та захисника ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 , вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 135 ч.1 КК України підтверджуються зібраними і дослідженими в судовому засіданні доказами та будь - ким з можливих апелянтів не оспорюються.
Що стосується доводів викладених в апеляційній прокурора про те, що судом допущено неповноту судового розгляду, у зв`язку з безпідставним визначенням порядку дослідження доказів, то вони є надуманими та безпідставними, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України - суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ( а.п. 125 т.1 ) та прослуханого звукозапису від 22.12.2015 року, в судовому засіданні прокурором було запропоновано, оскільки в судове засідання не з`являлися свідки, які не були очевидцями події, обставини кримінального провадження будь-ким з учасників судового розгляду не оспорювалися, обвинувачений вину визнав повністю, застосувати спрощений порядок розгляду кримінального провадження з метою не затягування розгляду провадження.
Обвинуваченому ОСОБА_15 судом було роз`яснено зазначені вимоги ст. 349 КПК України, обвинувачений та інші учасники судового процесу на зазначені умови погодилися.
Вирок суду 1-ї інстанції ґрунтується на перевірених доказах під час досудового так і судового слідства, яким суд надав вірну юридичну оцінку, правильно кваліфікувавши протиправні дії ОСОБА_9 за ч.1 ст. 135 КК України.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_15 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України, врахуванням тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, характеристики винної особи, думки потерпілого, а також обставин, передбачених ст.ст. 66, 67 КК України.
Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ст. 135 ч.1 КК України є злочином невеликої тяжкості.
Судом першої інстанції враховано обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_12 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину визнав повністю та щиро розкаявся, працює, характеризується за місцем проживання позитивно, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, частково відшкодував потерпілому заподіяні збитки.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_9 не встановлені.
Таким чином, з урахуванням даних та обставин кримінального провадження, за наявності вищенаведених позитивних даних про особу обвинуваченого та за відсутності обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_16 у вигляді 2 (двох) років обмеження волі, застосувавши ст.ст. 75, 76 КК України та звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2(два) роки.
Вважати призначене судом покарання надто м`яким та несправедливим вагомих підстав у апеляційного суду немає, а тому і не вбачається будь-яких підстав для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_15 покарання та постановлення у цій частині нового вироку з призначенням більш суворого виду покарання.
Разом з тим, суд першої інстанції, вирішуючи цивільний позов не в повній мірі дотримався вимог законодавства, що регулює питання відшкодування шкоди, допустив неповноту та однобічність при вирішенні заявленого потерпілим ОСОБА_7 цивільного позову.
При вирішенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди судом не в повній мірі, на думку апеляційного суду враховані всі обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також виниклі наслідки, що потягли значні моральні страждання потерпілої сторони та членів його сім`ї, у зв`язку з чим вирок Черняхівського районного суду від 08.02.2016 року щодо ОСОБА_9 підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 є батьком загиблого, тривалі страждання після перенесеного значного стресу особисто ним, а також і матір`ю загиблого ОСОБА_11 на тривалий час потягли зміну звичного способу життя, мати загиблого тривалий час знаходилася в лікарні, внаслідок перенесеної психологічної травми після смерті близької людини, без батьківського піклування залишився син загиблого та втратила чоловіка дружина загиблого.
Зазначені обставини, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції належним чином враховані не були, у зв`язку з чим стягнутий з обвинуваченого ОСОБА_9 розмір моральної шкоди є недостатнім та підлягає збільшенню.
А тому, приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне збільшити розмір стягнення на користь потерпілого: з 50 000 грн. до 75 000 грн.
В решті вказаний вирок щодо ОСОБА_9 , апеляційний суд вважає за необхідне залишити без зміни.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 08 лютого 2016 року щодо ОСОБА_9 змінити в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7 ..
Збільшити розмір стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральної шкоди: з 50 000 грн. до 75 000 грн.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 75 000 ( сімдесят п`ять тисяч) грн. моральної шкоди.
В решті вказаний вирок залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з моменту її проголошення.
Судді: