Дата документу Справа № 314/5437/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/490/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/5437/15-к
Категорія ч. 2 ст. 389 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001809 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тернівка Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, який має базову загальну освіту, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 17.06.2015 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до 160 годин громадських робіт,
за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України;
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , посилаючись на суворість призначеного покарання, зазначає, що суд не врахував, що на дату ухвалення вироку йому залишилось відпрацювати лише 40 годин громадських робіт, а також те, що він був змушений заробляти гроші, щоб прогодувати свою співмешканку та її маленьких дітей, внаслідок чого безпідставно не застосував до нього положення ст. 69 КК України. Тому просить вирок суду першої інстанції змінити, призначивши йому покарання у вигляді громадських робіт.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який вважав, що вирок необхідно залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, і йому призначено покарання у вигляді 1 місяця арешту. На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.06.2015 року, та остаточно до відбування визначено 1 місяць 1 день арешту. Запобіжний захід - особисте зобов`язання. Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 23.07.2015 року до Вільнянського МВ КВІ для виконання надійшов вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.06.2015 року відносно ОСОБА_6 , згідно з яким останньому було призначено покарання у вигляді 160 годин громадських робіт. Цього ж дня засуджений був викликаний до Вільнянського МВ КВІ для ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання у вигляді виправних робіт, та попереджений про передбачену ч. 2 ст. 389 КК України відповідальність у разі ухилення від відбування призначеного судом покарання.

30.07.2015 року інспектором Вільнянської МВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області винесена постанова про призначення днів явки ОСОБА_6 на реєстрацію (перша та третя п`ятниця кожного місяця).

Також, 30.07.2015 року ОСОБА_6 був направлений до Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області для фактичного відбування призначеного судом покарання.

03.08.2015 року розпорядженням Павлівської сільської ради № 37 прийнято на виконання направлення Вільнянського МВ КВІ стосовно залучення засудженого ОСОБА_6 до громадських робіт. Цього ж дня останньому був доведений графік роботи, згідно з яким останній повинен був приступити до виконання громадських робіт із розрахунку - по чотири години на добу.

Проте, починаючи з 07.09.2015 року, засуджений перестав виходити на роботу без поважних причин, а також перестав з`являтися на реєстрацію до Вільнянського МВ КВІ відповідно до встановлених днів реєстрації.

13.10.2015 року засудженому змінено кількість днів реєстрації з 2 разів до 4 разів на місяць та винесено застереження у вигляді письмового попередження. Але, незважаючи на викладене, засуджений ОСОБА_6 до Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області не з`явився без поважних причин, з графіком роботи і подальшим відбуванням покаранням у виді громадських робіт не ознайомився.

З призначеного за вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.06.2015 року покарання у вигляді 160 годин громадських робіт засуджений відбув 96 годин. Таким чином, ОСОБА_6 систематично ухиляється від відбування призначеного покарання шляхом невиходу на роботу без поважних причин, а також без поважних причин не з`являється на реєстрацію до Вільнянського МВ КВІ, двічі вчиняв адміністративні правопорушення, за що йому виносилось застереження у вигляді письмового попередження.

ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і обвинуваченим.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України призначення основного покарання, більш м`якого ніж передбачено законом, можливо за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 69 КК України районним судом не встановлено і в апеляційній скарзі ним не наведено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 місцевий суд врахував, що останній повністю визнав вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся, за місцем проживання характеризується задовільно, а тому суд призначив йому мінімальне покарання у виді арешту, передбачене санкцію ч. 2 ст. 389 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що вінбув змушений заробляти гроші, щоб прогодувати свою співмешканку та її маленьких дітей, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні докази про ці обставини, між тим, із довідки сільської ради вбачається, що ОСОБА_6 має інший склад сім`ї: мати та брата (а.п. 70).
Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 69 КК України, зокрема і у зв`язку з тим, що йому залишилось відпрацювати лише 40 годин громадських робіт, оскільки відсутня наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, при цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що останній за місцем реєстрації характеризується не задовільно, а з негативної сторони (а.п. 70).
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4