Провадження № 1-кс/201/7000/2016
У Х В А Л А
15 серпня 2016 року м. Дніпро
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні майна, -

ВСТАНОВИВ:
11.08.2016р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні майна.
В обґрунтування скарги зазначено, що ОВС СУ ФР ГУ ДФС в Дніпропетровської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000037. На підставі наданого дозволу, наданого ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 липня 2016 року, старшим слідчим ОВС СУ ФР ГУ ДФС в Дніпропетровської області проведено обшук у офісних, складських та виробничих приміщень, а також прилеглої території за адресою: АДРЕСА_1 . В ході обшуку слідчим вилучені речі та передані на зберігання ТОВ «Агро-Переробка Дніпро», які належать скаржнику: зерно пшениці у загальній кількості 3 200 тон; готова продукція: мука пш. в/с 385 000 кг; мука пш. 1/с 85 000 кг; манка 18 000 кг; висівки пшеничні 56 500 кг; зернові відходи 55 500 кг.
Скаржник звернувся до слідчого із заявою про повернення тимчасово вилученого майна, проте йому було відмовлено.
ОСОБА_5 вважає, що така бездіяльність слідчого є незаконною, тому, посилаючись на ст.ст. 169, 303 КПК України, просить скаргу задовольнити.
ОСОБА_5 надав заяву, в якій вимоги скарги підтримав та просив їх задовольнити, просив розглянути скаргу без його участі.
Прокурор та слідчий в судовому засідання проти задоволення скарги не заперечували, наголосив, що арешт на вказане майно не накладався та речовим доказом вказане майно не визнано, заявник не є учасником кримінального провадження.
Скарга розглядається без аудіофіксації судового засідання, оскільки такої заяви не надійшло.
Дослідивши матеріали скарги, встановлено наступне.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 липня 2016 року, старшому слідчому ОВС СУ ФР ГУ ДФС в Дніпропетровської області ОСОБА_4 надано дозвіл на проведення обшуку в офісних, складських та виробничих приміщень, а також прилеглої території за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі даної ухвали старшим слідчим ОВС СУ ФР ГУ ДФС в Дніпропетровської області ОСОБА_4 проведено обшук у нежитловому приміщенні, про що 02.08.2016р. складений протокол обшуку, з якого вбачається, що в ході обшуку серед іншого майна вилучено зерно пшениці у загальній кількості 3 200 тон; готова продукція: мука пш. в/с 385 000 кг; мука пш. 1/с 85 000 кг; манка 18 000 кг; висівки пшеничні 56 500 кг; зернові відходи 55 500 кг.
На підтвердження права власності на майно надано договір 010116, додаткові угоди 010116 від 01.01.2016р., акти приймання-передавання та договір уступки права вимоги по договору 010116 від 01.01.2016р.
Частиною 7 ст. 237 КПК України передбачено, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Заявник вважає спірні поковки помилково вилученими та просить суд зобов`язати прокурора їх повернути на підставі п. 1 ч. 1 ст. 169 КПК України, згідно із яким тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним.
Вважаю, що дані вимоги ґрунтуються на законі.
Так, згідно із ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Частино 2 ст. 167 КПК України визначено поняття майна, яке може бути тимчасово вилученим. Це майно, речі, щодо якого є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Виходячи зі змісту вищезазначених норм, майно, речі можуть вилучатися лише коли вони є засобами вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди. Не обов`язково дане майно повинно належати тій чи іншій особі на праві власності, підтвердженому належними документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо).
Втім, у розумінні кримінально-процесуального закону головною ознакою майна, яке вилучається правоохоронним органом, є перебування його в особи, у т.ч. протиправному, та пов`язаність із вчиненням (готуванням до вчинення) кримінального правопорушення. Таке майно має бути засобом вчинення кримінального правопорушення, містити сліди кримінального правопорушення.
Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Згідно зі ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення… повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження. Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 374 КПК України при винесенні вироку суд вирішує питання про речові докази.
Судом встановлено, що скаржник не входить до переліку, визначеного ч.1 ст.170 КПК України, осіб на майно яких під час досудового розслідування може бути накладено арешт. Таким чином, підстави для його накладення, відсутні, з таким клопотанням до суду слідчий не звертався.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію;
З урахуванням вищезазначеного, а також приймаючи до уваги відсутність підстав для арешту майна скаржника, суд вважає скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 306 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити.
Зобов`язати старшого слідчого ОВС СУ ФР ГУ ДФС в Дніпропетровської області ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 тимчасово вилучене майно, що знаходиться на зберіганні у ТОВ «Агро-Переробка Дніпро», а саме: зерно пшениці у загальній кількості 3 200 тон; готова продукція: мука пш. в/с 385 000 кг; мука пш. 1/с 85 000 кг; манка 18 000 кг; висівки пшеничні 56 500 кг; зернові відходи 55 500 кг
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1