справа №176/1604/16-к
провадження №1-в/176/1023/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2016 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції з приміщенням Жовтоводської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області (№ 26), клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання, яке надійшло від засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степове Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, засудженого 12.11.2010 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 187 КК України до позбавлення волі 9 років з конфіскацією всього особисто належного йому майна, за ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04.02.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення за період з 25.01.2010 року по 27.01.2011 року,
за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , представника Жовтоводської ВК №26 за довіреністю ОСОБА_5 засудженого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 засуджений 12.11.2010 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 187 КК України до позбавлення волі 9 років з конфіскацією всього особисто належного йому майна.
Початок строку відбування покарання 25.01.2010 року, кінець строку відбування покарання 22.01.2018 року.
Засуджений ОСОБА_3 в клопотанні від 07.06.2016 року просить звільнити його умовно-достроково з посиланням на положення ст. 81 КК України.

Заслухав представників Жовтоводської ВК №26, які не заперечували проти клопотання, виходячи з поведінки засудженого, думку прокурора, який також не заперечував проти задоволення клопотання, важають що останній став на шлях виправлення, засудженого ОСОБА_3 , вивчивши матеріали особової справи на засудженого та підстави клопотання, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому висновок про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Умовно-дострокове звільнення можливо при обов`язковій і одночасній наявності зазначених у законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого.

Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну покарання більш м`яким" звернув увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для вирішення питання про досягнення цілей покарання. Головною підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є доведеність і переконаність суду, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому необхідно враховувати зразкове дотримання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, ставлення засудженого до скоєного злочину, праці та навчання, його наміри про приєднання до суспільно-корисної праці, потреба в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштуванні.

При цьому Пленумом Верховного Суду України також звернуто увагу на те, що сумлінне поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в утриманні від порушень режиму відбування, а й активна форма поведінки, яка за своєю суттю полягає, зокрема, у прагненні своєю діяльністю спокутувати провину за скоєний злочин, а сумлінне ставлення до праці - постійна усвідомлена участь у суспільно-корисній праці, систематичному виконанні і перевиконанні виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи і т.і.

Судом встановлено, що в місцях позбавлення волі за вироком суду ОСОБА_3 з 29.01.2010 року утримувався в Днпропетровському СІ, де характеризувався негативно, працевлаштований не був, заохочень не мав, мав 7 стягнень.

З 14.02..2011 року відбуває покарання в Жовтоводській ВК №26. З цього часу мав тринадцять стягнень. Останнє стягнення за не сумлінне ставлення до своїх обов`язків у виробничій зоні ЖВК № 26 у вигляді догани накладене 13.09.2015 року, тобто менше ніж рік потому.

Згідно характеристики адміністрації установи виконання покарання станом на 26.01.2016 року вказано, що після цього зсуджений за передуючий період характеризується задовільно. Також наводиться, що на виробництві установи не працевлаштований, виконує роботи з благоустрою установи. У відношенні до представників адміністрації ввічливий та коректний, заохочень немає, стягнень немає. Але така зазначена характеристика протирічить матеріалам особової справи, де вбачається, що за час перебування засудженого ОСОБА_3 в ЖВК № 26 він має тринадцять стягнень, та при цьому з яких чотири рази відбував дисциплінарне стягнення в дисциплінарному ізоляторі та лише два заохочення.

Суд враховує, що засуджений ОСОБА_3 останній час являється днювальним відділення № 19 та навіть більш ніж за місяць перед зверненням із клопотанням отримав заохочення ( від 11.05.2016 року) у вигляді подяки. Але у співвідношенні з поведінкою ОСОБА_3 на протязі усього періоду відбування покарання, яка була незмінно негативною, іноді залучався до праці, правила внутрішнього розпорядку неодноразово порушував, у тому числі вчиняв злісні правопорушення, у зв`язку з чим мав 13 стягнень, у тому числі суворі у вигляді тримання в ДІЗО, суд вважає, що така поведінка засудженого протягом всього часу відбування покарання не доводить достатньою мірою та не дає підстави рахувати, що ОСОБА_3 дійсно став на шлях виправлення, а тим більше виправився, та як такий заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
До того, ОСОБА_3 двічі розглядався на адміністративній комісії відповідно до ст. 101 КВК України, 13.08.2014 року та 21.08.2015 року, а також 26.01.2016 року відповідно до ст. 82 КК України, та йому було відмовлено у внесенні поданні про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, який ще не став на шлях виправлення.
За таких обставин, оцінюючи їх в сукупності з даними про особу засудженого, який характеризується негативно, має лише два заохочення та в сукупності двадцять стягнень, чотири з яких з поміщенням до дисциплінарного ізолятору, а також те, що останній відбуває покарання за особливо тяжкий злочин, суд приходить до висновку, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_3 від покарання є передчасним та клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України,

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про його умовно-дострокове звільнення від покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її проголошення. Оскарження прокурором ухвали суду зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1