Справа № 562/2266/15-к

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.03.2016 року року Здолбунівський районний суд
Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судових засідань ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодружений,непрацюючий, жителя АДРЕСА_1 , засудженого 23.04.2015 року Здолбунівським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком до 4 років на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, суд
в с т а н о в и в :
Орган досудового слідства кваліфікує дії ОСОБА_4 як умисне викраденння чужого майна за ч.2 ст. 185 КК України.
Допитаний в ході судового слідства обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині, визнав повністю та надав суду послідовні показання щодо його вчинення. Показав, що пербуваючи 03 серпня 2015 року близько 12-00 години та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна тп пербуваючи за адресою м. Здолбунів вул. Шкільна 33 у магазині Склотара викрав у продавця мобвльний телефон з сім-картою загальною вартістю 161грв.05коп.У скоєному кається, усвідомив вчинене правопорушення і просить суворо не карати.
Потерпіла надала суду заяву в якій , пояснила , що збитки їй відшкодованні в повному обсязі, тому претензій до ОСОБА_4 немає, просила суворо не карати.
Суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються (ст. 349 КПК України). З чим погодилися всі учасникі судового розгляду.
Суд переконався у тому, що обвинувачений правильно розуміє зміст всіх обставин справи, які б підлягали б доказуванню і ним не заперечуються, сумніву у добровільності та істинності його позиції немає. Обвинуваченому роз`яснено, що він при відмові від дослідження доказів щодо фактичних обставин справи буде позбавлений можливості оспорювати їх в апеляційному порядку. Усвідомивши це, обвинувачений наполягає на істинності своєї позиції у визнанні вини і викладених обставин справи.
Суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена, його дії вірно кваліфіковані по ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна у вигляді мобільного телефону із сім-картою загальною вартістю 161грв.05коп.
Призначаючи покарання, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого, обставини справи та особу обвинуваченого.
Відповідно до ст.12 КК України даний злочин відноситься до категорії середньої тяжкості.
Пом`якшуючими покарання обставинами суд визнає щире розкаяння, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.
Зважаючи на те , що ОСОБА_4 був засуджений Здолбунівським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком до 4 років на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, та вчинив новий злочин під час іспитового терміну за попереднім вироком суду то суд приходить до висновку про призначення покарання за сукупністю вироків у відповідності до ст. 71 КПК України
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року (зі змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. В такому випадку суд повинен визначити вид і розмір основного і додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК України.
При цьому, згідно п.4 вказаної статті остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно призначене шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним в максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Враховуючи вищевикладене в тому числі вартість вчиненої крадіжки суд вважає за доцільне призначити покарання за вчинений злочин за ч.2ст.185 КК України в межах санкції статті.
При призначенні покаранння суд враховує, що підсудний під час наданого йому іспитового терміну на шлях виправлення не став, а вчинив новий злочин, що свідчить про відсутність бажанння у підсудного стати на шлях перевиховання та не допускати у майбутньому кримінально караних діянь.
Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Процесуальні витрати за залучення експертів відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Речові докази у справі відсутні.
За таких обставин суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства.
Керуючись ст. ст. 349, 370, 374, 376 КПК, суд
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Здолбунівським районного суду від 23.04.2015 року і остаточно призначити покарання у виді 4 років 2 (двох) місяців позбавлення волі .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь державного бюджету витрати за проведення безоб`єктної товарознавчої експертизи у сумі 245 (Двісті сорок п`ять) грн. 52 коп.
На вирок може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Рівненської області протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення через Здолбунівський районний суд.
С у д д я :