ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2016 року Індустріальний районний суд
м. Дніпропетровська
у складі: головуючої судді ОСОБА_1
за участю: прокурора ОСОБА_2
захисника адвоката ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську кримінальне провадження № 0000986 від 27 квітня 2016 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, українця, громадянина України, освіта середня - спеціальна, маючого на утриманні мати пенсіонерку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого 18.10.2005 р. Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ст. 187 ч.4 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 24.02.2010 р. за відбуттям строку покарання, який проживає у АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_5 , 27 квітня 2016 року приблизно о 12 годині 00 хвилин, знаходячись на десятому поверсі будинку АДРЕСА_2 , де побачив в технічному приміщенні дитячий двоколісний велосипед «Мустанг». В цей час у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а саме дитячого двоколісного велосипеду «Мустанг», який належить потерпілій ОСОБА_7 . Перебуваючи у вказаному місці, у цей же день та час, реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів і особистої зацікавленості, усвідомлюючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними взяв з технічного приміщення дитячий велосипед, який належить ОСОБА_7 , тим самим викрав чуже майно. У цей момент потерпіла ОСОБА_7 , почувши шум на сходинковому майданчику, вийшла з квартири де побачила, як ОСОБА_5 спускається вниз сходами, тримаючи при собі належний останній велосипед. Після чого, ОСОБА_5 продовжуючи знаходитись на сходах, усвідомив, що його злочинні дії перестали бути таємними та стали явними для потерпілої, бажаючи довести свій злочинний намір до кінця, реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), що належить ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, відкрито, утримуючи при собі вищевказане викрадене майно, ігноруючи при цьому зауваження потерпілої, почав тікати по сходах. Так, виконавши усі дії, які ОСОБА_5 вважав необхідними для доведення злочину до кінця та намагаючись покинути місце скоєння кримінального правопорушення, довести до кінця свій злочинний умисел та розпорядитися викраденим майном не зміг, з причин, що не залежали від його волі, так як він, находячись на дев`ятому поверсі будинку АДРЕСА_3 , злякавшись викриків потерпілої, розуміючи, що за ним можливо женеться потерпіла, з метою уникнення кримінальної відповідальності, викинув викрадене майно з рук та з місця вчинення злочину і зник, внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_7 спричинена матеріальна шкода на суму 1274,50 гривень.
Таким чином умисні дії ОСОБА_5 виразились у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, що не було доведено до кінця з причини, що не влежали від його волі, тобто в скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 15 - ч.2 ст. 186 КК України.
Будучи допитаним в якості обвинуваченого, ОСОБА_5 свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, пояснюючи суду, що дійсно, 27 квітня 2016 року близько 12 годин, знаходячись на десятому поверсі будинку 31 біля квартири АДРЕСА_4 , побачив на технічному приміщенні дитячий велосипед «Мустанг», який вирішив викрасти, після чого взяв вказаний велосипед почав спускатися з ним сходинками вниз, але був помічений потерпілою, яка стала його переслідувати, він викинув велосипед і почав тікати з місця вчинення злочину. Також пояснив суду, що щиро кається у вчиненні злочину, просив врахувати суд, що у нього на утриманні перебувають неповнолітня донька і мати пенсіонерка.

Від потерпілої ОСОБА_7 надійшли заява про проведення судового розгляду без її участі, не має претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого.

За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 .

При визначенні виду та розміру покарання, яке буде необхідне та достатнє для виправлення та попередження нових злочинів обвинуваченим ОСОБА_5 , суд з урахуванням принципів справедливості, співмірності, індивідуалізації, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, а також особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який свою провину визнав повністю та у скоєному щиро покаявся, позитивно характеризується, має на утриманні мати - пенсіонерку, думку потерпілої ОСОБА_8 щодо пом*якшення покарання з причин відсутністю матеріальних і моральних претензій, а також з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, а саме нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.15-ч.2 ст. 186 КК України, при цьому з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка регламентує досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і пропорційності втручання, яке відповідає тяжкості правопорушення і не становить «особистий надмірний тягар для особи» вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливо тільки в умовах ізоляції його від суспільства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2- ч.2 186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 24 травня 2016 року, зарахувавши в строк відбуття покарання згідно вимог ч.5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув*язнення відповідає двом дням позбавлення волі період часу із 24 травня 2016 року до набранням вироком законної сили, залишив незмінним запобіжний захід у виді тримання під вартою до набранням вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави кошти, витрачені на проведення судово товарознавчої експертизи у розмірі 115 гривень.

Вирок суду може бути оскаржений до судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня врученя копії вироку.

Головуюча: ОСОБА_1