Справа № 452/1916/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/210/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2016 року м. Львів Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_9
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року,
встановила:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , інваліда 2 групи, непрацюючого, раніше судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Вирок Мостиського районного суду Львівської області від 11.11.2013 року щодо ОСОБА_6 виконувати самостійно, згідно ст.72 КК України.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту взяття під варту у порядку виконання вироку.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , 20 січня 2015 року біля 18 години 20 хвилин, рухаючись по автодорозі «Мостиська-Самбір», разом із невстановленою слідством особою, на початку с.Викоти, Самбірського району, Львівської області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, вийшов із автомобіля в якому він їхав, навпроти ОСОБА_8 , який в цей час йшов по даній дорозі із с.Максимовичі, Самбірського району, Львівської області та вів велосипед, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, наніс удар кулаком в ділянку сонячного сплетіння, після чого відкрито викрав у нього портмоне в якому було 500 гривень та мобільний телефон марки «Нокіа 101» вартість якого, згідно з висновком товарознавчої експертизи № 9/128 від 17.03.2014 року становить 688 гривень 65 копійок, чим заволодів майном потерпілого на суму 1188 гривень 65 копійок.
На даний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати такий та виправдати його.
В обґрунтування апеляційних вимог, зазначає, що не вчиняв даного кримінального правопорушення та просить врахувати наступне.
Як на доказ його винуватості суд у вироку покликається на покази потерпілого ОСОБА_8 , однак зазначив їх не так як він пояснив у судовому засіданні 23.10.2015 року, а також на дані протоколу пред`явлення особи до впізнання від 06.02.2015 року, який на його думку, повинен був визнаний судом як недопустимий доказ, оскільки під час проведення впізнання не були виконані вимоги ст.228 КПК України.
Крім цього недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні є протокол проведення слідчого експерименту від 26.06.2015 року, при складання кого не було дотримано вимог п.2 ч.3 ст.104 КПК України, згідно з якими описова частина повинна містити відомості не тільки про послідовність дій але й про отримані відомості.
Звертає увагу на те, що є інвалідом 2 групи із протипоказаннями роботи з підйомом важких предметів, біля рухомих механічнім, відкритого вогню, води, на висоті. Переніс загалом 15 операцій. З дитинства хворіє на ряд дуже важких захворювань, а саме: крихкість кісток на фоні остеопорозу, крипто генна скронева епілепсія з частими вторинно-генералізованими нападами.
Вважає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, ґрунтуються на недопустимих доказах, а також суд не взяв до уваги докази його невинуватості, що могли істотно вплинути на такі висновки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , виступ захисника ОСОБА_9 на підтримання апеляційної скарги, пояснення потерпілого ОСОБА_8 , який довірився суду у прийнятті рішення, думку прокурора ОСОБА_7 про безпідставність апеляційної скарги та залишення вироку суду без зміни, обговоривши наведені доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у випадку, якщо така зміна не погіршує становища обвинуваченого. В даному кримінальному провадженні вирок, на думку колегії суддів, підлягає зміні в частині призначеного покарання.
При цьому висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги про порушення вимог КПК при проведенні досудового розслідування та недоведеність вини у вчиненні кримінального правопорушення, є безпідставними.
Заперечення вини обвинуваченим в судовому засіданні суду першої інстанції, у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, суд належно оцінив ґрунтуючись на повному та всебічному розгляді всіх обставин провадження і правильно визнав його пояснення такими, що не відповідають дійсності та взяв за основу вироку показання потерпілого, свідка, які підтверджуються іншими доказами.
Так потерпілий ОСОБА_8 , як в суді першої так і апеляційної інстанції ствердив, що саме ОСОБА_6 був одним із грабіжників, і саме він із пасажирського сидіння штовхнув його ногою, коли просив повернути документи. Чи завдавав удару та забирав портмоне і мобільний телефон ОСОБА_6 не знає. Однак після пограбування, його мобільний телефон був у обвинуваченого.
Також свідок ОСОБА_10 показав, що мобільний телефон, який в подальшому вилучили працівники міліції, передав йому ОСОБА_6 , як заставу в обмін на кошти для придбання пального.
Показання потерпілого та свідка всебічно перевірялися в судовому засіданні. Даних, які давали б підстави вважати, що вони могли обмовити ОСОБА_6 не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно взяв до уваги суперечливі покази потерпілого є надуманими. Потерпілий був допитаний в судовому засіданні, і саме зміст його показань відображено у вироку суду.
Оцінка таким показанням та визнання їх належним і допустимим доказом, дана судом з врахуванням всіх обставин провадження.
Поряд з цим надуманими є і доводи апеляційної скарги про проведення впізнання та слідчого експерименту на стадії досудового розслідування кримінального провадження з порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства. Відображення встановлених результатів за наслідками таких слідчих дій, зафіксовано в протоколах, складених з дотриманням вимог КПК.
Також колегія суддів вважає, що покликання в апеляційній скарзі на неправильну оцінку судом доказів, що в основу вироку покладено припущення, не відповідають дійсності. Суд дослідив всі докази, як зі сторони обвинувачення, так і сторони захисту. Доповнень до судового розгляду не було.
На підставі аналізу всіх представлених у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 та вірно кваліфікував його діяння за ч.2 ст.186 КК України.
При обговоренні питання щодо правильності призначення ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Також покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На виконання вимог закону колегія суддів враховує те, що у даному кримінальному провадженні відсутні тяжкі наслідки, обвинувачений є інвалідом другої групи, його стан здоров`я, позицію потерпілого щодо покарання. При цьому колегією враховується і те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не застосував положення ст.71 КК України, а апеляційний суд не може вийти за межі апеляційної скарги та погіршити становище ОСОБА_6 .
Враховуючи наведені вище обставини, в тому числі особу обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що покарання чотири роки позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Поряд з цим, на думку колегії суддів, ізоляція ОСОБА_6 від суспільства та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу не є в даному випадку виправданим заходом примусу щодо нього.
З врахуванням тяжкості злочину, обставин його вчинення, особи обвинуваченого, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 може бути виправлений без реального відбування покарання, а тому його на підставі ст.75 КК України слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього визначені у ст.76 КК України обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Оскільки вирок суду змінюється в частині призначеного покарання, апеляційна скарга обвинуваченого задовольняється частково.
В решті вирок суду слід залишити без зміни.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити частково.
Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року відносно ОСОБА_6 змінити.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, якщо він протягом іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_6 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4