Справа № 306/3342/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

19.04.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурорів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника адвоката ОСОБА_10 , експерта ОСОБА_11 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційне провадження № 11-кп/777/35/16 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 на ухвалений щодо неї вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 10.09.2015.
Вказаним вироком місцевого суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Ірпінь Київської області, мешканку АДРЕСА_1 , з вищою освітою, розлучену, на утриманні двоє дітей, працівницю хлібопекарні (в м. Ужгород), визнано винуватою з призначенням їй покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років; на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного останнім вироком, що оскаржено, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Свалявського районного суду від 19.11.2013 та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 1 місяць.
Початок відбуття ОСОБА_9 покарання ухвалено рахувати з моменту її затримання (приведення вироку до виконання).
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто на її користь з ОСОБА_9 : 50 000 грн. моральної шкоди та 7 593,09 грн. матеріальної шкоди, в решті позову відмовлено.
Вирішено долю речових доказів: два молотки із металевим наконечником та дерев`яною рукояткою ухвалено передати потерпілій ОСОБА_7 , жіночі лосини повернути обвинуваченій ОСОБА_9 , чоловічі джинси, труси, кофту, шкарпетки та чоботи знищити.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 184,47 грн. витрат, пов`язаних із залученням експерта.
Згідно вказаного вироку ОСОБА_9 визнана винуватою в тому, що вона 19.09.2014, біля 00 год. 30 хв., у буд. АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_12 , на ґрунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли, з метою спричинення тілесних ушкоджень повалила останнього на ліжко та нанесла йому молотком множинні удари в область голови, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, від отримання яких ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 помер.
В апеляційній скарзі обвинувачена просить ухвалений щодо неї вирок від 10.09.2015 змінити та пом`якшити призначене їй покарання, зменшити розмір відшкодування за цивільним позовом потерпілої.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, обвинувачена посилається на те, що суд не з`ясував фактичних обставин справи та обставин, які пом`якшують покарання.
Вказує, що про вчинений злочин вона дуже шкодує та щиро розкаюється, активно сприяла у розкритті злочину.
Також судом не враховано те, що у неї з померлим часто виникали сварки та він неодноразово піднімав на неї руку. Це підтвердила і потерпіла, яка є його сестрою.
В ту ніч, коли сталася подія, потерпілий прийшов додому напідпитку і почав сварку, бив її, душив. Саме він кинув у неї молоток, який вона потім схопила і вже після цього почала наносити йому удари.
Крім цього, задовольняючи цивільний позов, суд не врахував, що стягувана сума для неї є непомірною, оскільки у неї на утриманні є двоє дітей.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника, які апеляційну скаргу не підтримали та просили скасувати оскаржений вирок, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, посилаючись на істотне порушення судом прав обвинуваченої на захист, в тому числі й що стосується ненадання ОСОБА_9 часу для ознайомлення із зміненим обвинуваченням; доводи прокурора, потерпілої та її представника, які вважають оскаржений вирок законним та обґрунтованим, таким, що підлягає залишенню без змін; експерта ОСОБА_11 на підтримання виконаного ним висновку судово-медичної експертизи потерпілого; провівши судові дебати, надавши обвинуваченій останнє слово, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи сторін, колегія суддів визнає, що апеляційна скарга обвинуваченої підлягає задоволенню частково, а вирок суду в частині призначеного ОСОБА_9 покарання зміні, виходячи з наступного.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачена не оскаржує доведеність своєї вини у вчиненому злочині та правильність кваліфікації її дій. Інші учасники апеляційні скарги не подавали.
Вина обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України доведена в суді першої інстанції та її дії правильно кваліфіковані судом, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
В судовому засіданні апеляційного суду, обвинувачена ОСОБА_9 зазначила, що за вказаних у вироку обставин діяла у стані необхідної оборони, оскільки захищалася від протиправних дій потерпілого, який безпосередньо перед самою вказаною вище подією, будучи в стані сп`яніння, наносив їй побої, душив та кинув в її бік молоток, яким вона після цього і нанесла ОСОБА_12 удари по голові. Вважає, що суд першої інстанції не врахував дані обставини, які є істотними, у зв`язку із чим оскаржений нею вирок не можна вважати законним і обґрунтованим, а тому такий підлягає скасуванню із призначенням нового судового розгляду.
Ці доводи сторони захисту не можуть бути прийнятими до уваги та не є підставою ні для скасування вироку з призначенням нового судового розгляду в порядку ст.ст. 412,415 КПК України, ні для перекваліфікації дій ОСОБА_9 на ст.124 КК України, враховуючи наступне.
З встановлених судом фактичних обставин справи та пояснень ОСОБА_9 слідує, що обвинувачена нанесла потерпілому ОСОБА_12 множинні удари по голові вже після того, як посягання, про яке вона зазначила в апеляційному суді, припинилося: лише після того, як ОСОБА_12 її побив, душив та кинув у неї молоток, вона схопила останній та почала ним наносити удари потерпілому, який вже був неозброєним. Жодних даних про наявність у ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень матеріали провадження не містять.
Натомість з висновку судово-медичної експертизи № 254 вбачається, що у потерпілого ОСОБА_12 виявлено ряд тяжких тілесних ушкоджень голови, в тому числі й відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку ІІІ ступеню, які є небезпечними для життя (т.1, а.п. 135-142), від яких потерпілий помер (т.2, а.п.9-14, 15).
За такої обстановки в даному випадку виключається й наявність у ОСОБА_9 уявної оборони в розумінні ст.37 КК України.
Доводи сторони захисту про те, що після зміни прокурором в суді обвинувачення ОСОБА_9 з ч.1 на ч.2 ст.121 КК України (на підставі висновку СМЕ № 152 та свідоцтва про смерть ОСОБА_12 від 11.12.2014 (т.2, а.п. 2-5, 9-14, 15) суд першої інстанції не надав можливість обвинуваченій ознайомитися з обвинувальним актом зі зміненим обвинуваченням від 23.06.2015, спростовуються журналами судового засідання від 23.06 та 27.08.2015 (т.2, а.п. 16,25), з яких вбачається, що місцевим судом оголошено перерву з метою надання стороні захисту достатнього часу на ознайомлення із зміненим обвинувальним актом і висновком експерта № 152.
Тобто, з урахуванням вказаного значного проміжку часу, місцевим судом дотримано вимоги ч.4 ст.338 КПК України, згідно якої суд відкладає розгляд не менше ніж на сім днів для надання обвинуваченому, його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення.
Також як прокурором, так і головуючим в суді першої інстанції роз`яснено обвинуваченій, що вона буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення; дана обставина стверджується звукозаписом судового засідання від 23.06.2015, наявним на технічному носієві інформації при матеріалах провадження.
В місцевому суді брав участь захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_13 .
Отже, будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування судового рішення з призначенням нового судового розгляду, не встановлено.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, в ході судового слідства в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_9 визнала свою вину у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому, що спричинили його смерть, однак фактично вважала свої дії необхідною обороною; у своїх діях, за їх наслідками, щиро розкаялася, пояснивши, що не бажала настання смерті ОСОБА_12 , який напередодні події ображав її та наносив побої. ОСОБА_9 має на утриманні двох неповнолітніх, працює, активно сприяла розкриттю злочину.
Крім цих обставин, які апеляційний суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченої, також такою визнається і обставина, передбачена п.7 ч.1 ст.66 КК України вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними або аморальними діями потерпілого.
Так, доводи обвинуваченої в її апеляційній скарзі про те, що вона вчинила вказане протиправне діяння через застосування з боку потерпілого у її відношенні систематичних насильства та образ, не спростовані матеріалами провадження і навпаки підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_14 , що наведені в оскарженому вироку (т.2, а.п.48, зворот, абз.3).
Згідно ст. 50 КК України покаранняза вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
У відповідності до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, при цьому враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання щодо виду покарання, місцевий суд врахував ступінь небезпеки вчиненого злочину та інших обставин справи у їх сукупності, та наведені у вироку дані про особу обвинуваченої і прийшов до правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання саме у виді позбавлення волі в умовах ізоляції від суспільства.
Однак, судом недостатньо враховано сукупність наведених вище обставин, в тому числі й встановлених апеляційним судом, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винної.
На підставі наведеного, колегія суддів визнає за необхідне змінити вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 10.09.2015 щодо ОСОБА_9 , пом`якшивши останній покарання на підставі ст.69 КК України, з призначенням останнього у виді позбавлення волі, однак нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.121 КК України.
Задовольняючи частково цивільний позов, суд першої інстанції виконав вимоги закону, правильно стягнув у вищевказаний спосіб з обвинуваченої на користь потерпілої завдану останній злочином моральну шкоду, врахувавши при цьому положення ст.ст. 11,16,23,1167 ЦК України; при визначенні розміру її відшкодування суд врахував характер кримінального правопорушення та немайнових втрат, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої внаслідок втрати нею близької людини, непоправні наслідки протиправного діяння, вимоги розумності і справедливості. Наявність у обвинуваченої на утриманні двох неповнолітніх та її майновий стан не спростовує висновків суду щодо розміру відшкодування спричиненої потерпілій злочином моральної шкоди та не може бути підставою для його зменшення.
При цьому, місцевим судом враховано і роз`яснення, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 5.
Позов про стягнення з винної майнової шкоди також обґрунтовано задоволено судом першої інстанції, з урахуванням положення ст.1166 ЦК України щодо відшкодування в повному обсязі майнової шкоди, завданої протиправними діями особи, яка її завдала.
З цих підстав колегія апеляційного суду визнає безпідставною апеляційну скаргу обвинуваченої на вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404,407,409,414,418,419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 задовольнити частково, ухвалений щодо неї вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 10.09.2015 змінити.
За ч.2 ст.121 КК України та на підставі ст.69 КК України ОСОБА_9 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді: