Справа № 346/549/16-к
Провадження № 11-кп/779/359/2016
Категорія ч.2 ст.121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000837 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и л а :
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 186 КК України і призначено покарання:

- за ч.2 ст. 121 КК України вісім років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України шість років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді восьми років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з 08 жовтня 2015 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк призначеного покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 08 жовтня 2015 року з часу його фактичного затримання до 01 червня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 7563 (сім тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 22 коп. витрат на проведення експертиз.

Задоволено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 45334 (сорок п`ять тисяч триста тридцять чотири) гривень матеріальної шкоди та 100000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, а також відкрито викрав чуже майно, повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Злочини вчинено при наступних обставинах.

02 жовтня 2015 року протягом вечора обвинувачений ОСОБА_7 розпивав спиртні напої з особою, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування у м. Коломия, де останній поскаржився йому на потерпілого ОСОБА_11 , який протягом дня турбує його постійними телефонними дзвінками й нецензурною лайкою. Під час розпиття спиртних напоїв особа, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування почав телефонувати до потерпілого ОСОБА_11 з мобільного телефону ОСОБА_7 , щоб з`ясувати причини дзвінків, однак змістовної розмови не відбулось, що надзвичайно його розлютило.

В подальшому ОСОБА_7 та особа, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування, направились в квартиру останнього, де продовжили розпивання спиртного. Будучи обуреним поведінкою невідомого під час телефонних розмов, особа, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування запропонував ОСОБА_7 зустрітись з потерпілим і з`ясувати з ним стосунки, і при цьому взяв з квартири дерев`яну палицю, схожу на биту. Про зустріч вони домовились по телефону.

Після цього вони, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння пішли на призначену зустріч. ОСОБА_7 в рукаві куртки ніс дерев`яну палицю, яку йому дала особа, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування.

03.10.2015 року приблизно о 00.10 год. особа, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування та ОСОБА_7 зустрілися в кафе «Звенислава» на перехресті вулиць Хмельницького та Петлюри в м. Коломия з невідомим, який виявився їх спільним знайомим ОСОБА_11 , який теж перебував у стані алкогольного сп`яніння. Вийшовши з приміщення кафе, особа, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 направились в сторону будинку АДРЕСА_2 .

Там особа, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті неприязних стосунків, реалізовуючи спільний злочинний намір, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, групою осіб, став умисно наносити ОСОБА_11 удари кулаками в голову та по тілу, внаслідок чого повалив його на землю. При цьому вибив з рук потерпілого мобільний телефон, який впав на землю.

ОСОБА_7 на вимогу особи, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування витягнув з рукава та подав йому заздалегідь заготовлену дерев`яну палицю для спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Особа, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування умисно став наносити лежачому потерпілому численні цілеспрямовані удари ногами та дерев`яною палицею в життєво важливу ділянку тіла - голову, а також по тулубу та кінцівках.

ОСОБА_7 будучи об`єднаним з особою, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування єдиними умислом, спрямованим на спричинення потерпілому умисних тілесних ушкоджень, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, приєднався до особи, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування та також став умисно наносити ОСОБА_11 ногами численні цілеспрямовані удари по голові, тулубу та кінцівках.

В результаті спільних злочинних дій ОСОБА_7 та особа, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування спричинили ОСОБА_11 , згідно висновку експерта № 177 судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лобної ділянки зліва (лінійно-звивистої форми; з гострими кінцями; з нерівними осадненими, кровонапливними краями та тканинними перетинками у дні); численних саден та синців, на фоні травматичного набряку м`яких тканин, на волосистій частині голови та обличчі ( в тім`яній, лівій завушній, лобній, орбітальних, виличних та щічних ділянках, в ділянках спинки носа, підборіддя та губ, з розривами слизової оболонки останніх); відповідних їм протяжних (великих за площею та глибиною) просякаючих крововиливів у м`яких тканинах волосистої частини голови та обличчя, крововиливів в оболонках лівого ока; багатоуламкового перелому носових кісток, з відривом від них хрящів носа; вогнищевих обмежено-дифузних субарахноїдальних крововиливів в межах скроневих, тім`яних та лобних часток; численних, значних розмірів, синців в ділянках передньої, правої бокової, лівої бокової та задньої поверхонь грудної клітки; відповідних їм протяжних (великих за площею та глибиною), масивних, переважно, на всю товщу грудної стінки, крововиливів у підшкірно-жировій клітковині та м`язах грудної клітки, з розповсюдженням на поперекову ділянку; лінійного перелому лівої лопатки та неповного поперечного перелому 11 ребра зліва; відповідних останньому крововиливів у тканину лівої легені (вогнища забою); численних, значних розмірів синців та саден на їх фоні, на різних поверхнях рук; відповідних їм, значних розмірів, масивних крововиливів у підшкірно-жировій клітковині та м`язах рук, з розміщенням підшкірно-жирової клітковини на лівому передпліччі та багатоуламковим переломом лівої ліктьової кістки; трьох забійних ран в ділянці лівої гомілки; численних, значних розмірів, синців та саден на їх фоні, на різних поверхнях ніг та в сідничних ділянках; відповідних їм, значних розмірів, масивних крововиливів у підшкірно-жировій клітковині та м`язах, з розміщенням підшкірно-жирової клітковини на гомілках та багатоуламкового перелому правої великогомілкової кістки, які в комплексі відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення.

При цьому, ОСОБА_7 за попередньою змовою з особою, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування умисно нанесли ОСОБА_11 не менше 35 ударів, з них не менше 11 в ділянку голови, не менше 6 в ділянку тулубу, не менше 7 в ділянки рук та не менше 11 в ділянки ніг.

Після спричинення численних тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та особа, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування з місця події втекли, залишивши потерпілого лежати на землі.

Побитого ОСОБА_11 виявили перехожі, які викликали швидку медичну допомогу. Після доставки потерпілого до Коломийської ЦРЛ він цього ж дня від отриманої поєднаної травми голови, тулубу та кінцівок, з множинними травмами м`яких тканин тіла, переломами кісток скелету, з ушкодженням внутрішніх органів, розвитком тканинної крововтрати та шоку (травматичного та гіповолемічного) помер.

Крім того, 03 жовтня 2015 року ОСОБА_7 та особа, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування неподалік будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних стосунків, групою осіб, під час нанесення тілесних ушкоджень особа, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування вибив з рук потерпілого мобільний телефон марки «Нокіа», який впав на землю.

Після спричинення тілесних ушкоджень, у ОСОБА_7 та особи, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування виник умисел на відкрите заволодіння майном потерпілого. Реалізовуючи спільний злочинний намір на заволодіння майном потерпілого групою осіб, особа відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування обшукав кишені ОСОБА_11 . Однак не знайшовши нічого цінного, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення злочину проти власності, діючи повторно, та особа, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування відкрито заволоділи мобільним телефоном ОСОБА_11 марки «Нокіа» вартістю 500 грн., який лежав на землі.

Після цього, ОСОБА_7 та особа, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування з викраденим телефоном з місця події втекли, залишивши потерпілого лежати на землі. Викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

В апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 вважає вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2016 року незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що судом першої інстанції допущена неповнота судового розгляду, зокрема, безпідставно відхилено клопотання сторони захисту: про допит певних осіб, покази яких мали суттєве значення для встановлення істини по справі; про дослідження у повному обсязі відеозаписів на компакт-дисках з камер відеоспостереження в кафе «Звенислава» та Коломийськї ДПІ; про виклик та допит в суді експерта, який готував висновок СМЕ; про доручення до матеріалів кримінального провадження постанови про виділення матеріалів щодо ОСОБА_13 та інші клопотання про доповнення судового розгляду та дослідження ряду інших доказів.

Крім того, посилається на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Так, зазначає, що суд першої інстанції не дослідивши в повному обсязі докази, на які посилалася сторона захисту, взяв до уваги лише докази сторони обвинувачення, в основу яких покладено показання обвинуваченого, отримані при його затриманні, до появи захисника, та в яких він, під фізичним та психологічним впливом працівників органів досудового розслідування, був змушений себе оговорювати на предмет нанесення ним декількох ударів потерпілому разом із ОСОБА_14 . Вказує, що зазначені показання були надані обвинуваченим в межах оголошеної підозри за ч.2 ст.296, ч.2 ст.185 КК України. Звертає увагу на те, що ні протягом досудового слідства ні при судовому розгляді справи його підзахисний не визнавав себе винним в умисному нанесенні ударів та тілесних ушкоджень, які потягли за собою смерть потерпілого.

Сторона захисту стверджує, що докази, на які послався суд, обґрунтовуючи свої висновки, не можна вважати прямими доказами, які є достатніми для ухвалення рішення про доведення винуватості ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому злочинів, що є підставою для закриття кримінального провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Просить скасувати вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2016 року і закрити кримінальне провадження з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

- обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, тому просить його скасувати, та призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції іншим складом суду. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений посилається на аналогічні доводи, вказані в апеляційній скарзі його захисника.

- прокурор прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 вважає вирок суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Звертає увагу на те, що жодних пом`якшуючих покарання обставин в ході судового розгляду не встановлено взагалі, а потерпіла наполягала на призначенні суворого покарання, а з врахуванням санкції статті ч.2 ст.121 КК України призначене покарання фактично є нижньою межею даної санкції.

Вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність застосував закон, який не підлягав застосуванню. Зокрема, вказує, що в ході досудового слідства встановлено, а під час судового розгляду підтверджено, що ОСОБА_7 за попередньою змовою з особою, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування, умисно нанесли ОСОБА_11 не менше 35 ударів. Вказані тілесні ушкодження свідчать про намір позбавити життя потерпілого і є несумісним з життям, тому суд прийшов до помилкового висновку про те, що ОСОБА_7 хотів тільки спричинити тілесні ушкодження.

Просить скасувати вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2016 року, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання:

- за п.12 ч.2 ст.115 КК України 13 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК України 6 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді тринадцяти років позбавлення волі.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційних скарг, просили їх задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення;

- прокурор підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги, просив її задовольнити та заперечив з приводу поданих обвинуваченим та його захисником апеляційних скарг, просив їх відхилити;

- потерпіла та її представник підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечили з приводу поданих обвинуваченим і його захисником апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників процесу з приводу поданих апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, вирок суду необхідно скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції за наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В силу ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Однак, суд першої інстанції, обмежившись простим перерахуванням доказів, досліджених в судовому засіданні, не проаналізував їх зміст, не вказав які саме фактичні дані вони підтверджують, як співвідносяться між собою та чи достатні для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст.. 6 параграф 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . (Справа "Салов проти України")

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції - переглянути його.

Так, зі змісту показань обвинуваченого ОСОБА_7 в суді першої інстанції вбачається, що він не визнає свою вину і заперечує свої причетність до вчиненого злочину та стверджує, що не вчиняв дій які були спрямовані на заподіяння потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, вказує на те, що злочин було вчинено ОСОБА_13 , який в його присутності наніс потерпілому три удари рукою в обличчя та бив потерпілого дерев`яною палкою.

Однак, суд першої інстанції, обмежившись простим переліком сукупності доказів, які були досліджені під час судового засідання, не проаналізувавши їх с точки зору достатності та взаємозв`язку, не вказав які саме докази спростовують вищевказані доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та підтверджують його винуватість у вчиненому злочині.

Крім того, відповідно до вимог ч.4.ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 09.10.2015 року та фототаблиці до нього, ОСОБА_7 , знаходячись на місці злочину, доволі детально розповів про послідовність подій, які відбувались 03.10.2015 року в м. Коломия по вул. Петлюри та в результаті яких ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодженні від яких він помер (том 1 а.с. 147-173)

Зі змісту пояснень ОСОБА_7 вбачається, що вищевказані показання не відповідають фактичним обставинам і він був змушений визнати свою причетність до вчиненого злочину та обмовити себе, оскільки з боку працівників міліції до нього застосовувалось фізичне та психологічне насильство.

Однак, суд першої інстанції в порушення вимог ч.4.ст. 95 КПК України безпідставно послався на показання обвинуваченого ОСОБА_7 , які він надав на стадії досудового розслідування і які не можуть бути використані як докази, які підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні злочину.

Крім того, відповідно до вимог п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року №2, відповідно до якого для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння,зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Суд першої інстанції вказав, що враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранення, причини припинення злочинних дій, поведінку обвинуваченого та потерпілого, що передувала події , їх стосунки, приходить до висновку про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_7 умислу на вбивство.

Вказаний висновок суд також мотивував тим, що конфлікт між обвинуваченим і потерпілим виник спонтанно, на побутовому ґрунті, що обвинувачений маючи реальну можливість продовжувати свої злочинні дії припинив їх та покинув місце злочину, залишив потерпілого у свідомості та те, що між завданням потерпілому тілесних ушкоджень та настанням його смерті пройшло близько 6 годин.

Однак, допускаючи протиріччя в своїх висновках, суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_7 за попередньою змовою з особою, відносно якої виділено з кримінального провадження матеріали досудового розслідування, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно ногами та дерев`яною палицею нанесли ОСОБА_11 не менше 35 ударів, з яких не менше 11 по голові та залишили потерпілого на місці злочину, прийшов до безпідставного висновку, що обвинувачений не мав умислу на вбивство потерпілого, а мав умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Суд першої інстанції не навів переконливих доводів, які спростовують твердження сторони обвинувачення про те, що використання в якості знаряддя злочину дерев`яної палиці, нанесення ударів ногами по голові та тулубу, кількість та локалізація нанесених ударів свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 мав умисел на вбивство потерпілого ОСОБА_11 .

Колегія суддів вважає, що сукупність наведених судом доказів не узгоджується з встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами вчиненого злочину, що призвело до неправильної правової оцінки дій обвинуваченого ОСОБА_7 і безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню та враховуючи характер допущених судом першої інстанції порушень кримінального та кримінально-процесуального закону вважає, за необхідне направити кримінальну справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

При новому розгляді, суду першої інстанції необхідно, створивши сторонам необхідні умови для реалізації своїх процесуальних прав та виконання обов`язків, більш ретельно перевірити їх доводи, дослідити надані ними докази, яким дати належну оцінку з точки зору їх належності допустимості і достатності та постановити законне, обґрунтоване і справедливе рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 176-177, 183, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження у Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області.

Обрану ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжити на шістдесят днів, тобто до 31 жовтня 2016 року, включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4