Справа № 750/7366/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/386/2016
Категорія - ч. 3 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000170 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 08 лютого 2016 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровськ, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 3 ст. 296 КК України.

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 08 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 3 ст. 296 КК України з призначенням покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді двох років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 296 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог статті 100 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 не погодився з рішенням суду та звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати та кримінальне провадження щодо нього закрити, в зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, з урахуванням того, що стороною обвинувачення його незаконно було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що кримінальне провадження щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України може бути розпочате слідчим, прокурором виключно на підставі заяви особи про вчинення щодо неї цього кримінального правопорушення або на підставі такої заяви після залучення її до провадження як потерпілого. Звертає увагу, що дане кримінальне провадження розпочато за відсутності такої заяви від потерпілого ОСОБА_12 , що є безумовним порушенням ст.ст. 25, 26 КПК України. Наголошує на тому, що потерпілим було подану лише заяву про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні від 11.06.2015 року за ч. 1 ст. 296 КК України, отже, притягнення стороною обвинувачення 16 липня 2015 року його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України є незаконним, а в результаті це призвело до винесення у відношенні нього незаконного вироку.

У відповідності до вимог ст. 214 КПК України вказує на те, що слідчий ОСОБА_13 не був уповноваженим на проведення досудового розслідування, отже, всі вчинені ним слідчі дії та отримані в результаті їх проведення дані не можуть бути прийняті судом до уваги, як належні і допустимі докази. Крім того, вказує на те, що відповідно до протоколів допиту свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , слідчий реально був позбавлений можливості досліджувати оптичний диск із записом подій 11 червня 2015 року. Піддає сумніву і походження цього диску, зазнаючи про те, що його походження є невідомим. Вказує і на те, що не маючи на це повноважень, слідчий проводив і його впізнання за участі свідка ОСОБА_16 по фотознімках, які є чорно-білими ксерокопіями, що є порушенням вимог ст. 228 КПК України, в той час як його особу було встановлено та повідомлено про підозру і впізнання могло бути проведено за його участі. Стверджує і про те, що не маючи законних повноважень слідчий 16 липня 2015 року виніс постанову про перекваліфікацію його дій з ч. 1 ст. 296 КК України на ч. 3 ст. 296 КК України. Таким чином, на думку апелянта, всі слідчі дії проведені слідчим ОСОБА_13 отримані ним всупереч порядку встановленого КПК України, а тому є недопустимими доказами.

Наголошує і на тому, що жодними належними та допустимими доказами, в розумінні кримінального процесуального законодавства, не підтверджено факт вчинення ним саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.

Як встановив суд, ОСОБА_6 , працюючи на посаді т.в.о. заступника начальника УГБ УМВС України в Чернігівській області, будучи працівником правоохоронного органу та службовою особою, наділеною функціями представника влади, який відповідно до вимог ст.ст. 3, 5, 10 Закону України «Про міліцію» зобов`язаний запобігати та припиняти злочини, у своїй діяльності керуватись принципами законності, гуманізму, поваги до особи, у взаємовідносинах з громадянами виявляти високу культуру і такт, ігнорував зазначені вимоги закону вчинив хуліганство та умисно наніс середньої тяжкості тілесне ушкодження іншій особі за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , 11 червня 2015 року, близько 02 год. 40 хв., знаходячись біля кафе «Ностальжи» в м. Чернігові, що за адресою проспект Миру, 14, у вільний від роботи час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, громадського порядку та існуючих у суспільстві загальноприйнятих правил поведінки, що супроводжувалось особливою зухвалістю, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, спричинив тілесні ушкодження невстановленій слідством особі, наніс один удар лівою рукою в область обличчя, від якого той впав на асфальтове покриття, а ОСОБА_6 , коли той лежав, наніс йому ще один удар правою рукою в область обличчя.

В той же час відпочиваючі кафе «Ностальжи», які перебували на подвір`ї вказаного кафе, одним з яких був ОСОБА_12 , з метою припинення хуліганських дій ОСОБА_6 підійшов до останнього з метою припинення порушень громадського порядку та вчинення хуліганських дій ОСОБА_6 , однак ОСОБА_6 , зневажливо ставлячись до громадського порядку, існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моральності, наніс 2 (два) удари кулаком в область голови ОСОБА_12 від яких той впав на асфальтове покриття. Продовжуючи свої кримінально-карні дії, ОСОБА_6 наніс лежачому ОСОБА_12 ще 4 (чотири) удари лівою рукою в область обличчя, від яких той залишився лежати на асфальті.

У подальшому, ОСОБА_17 , який відпочивав у той час в кафе «Ностальжи», з метою припинення протиправних дій ОСОБА_6 підійшов до останнього з метою припинення порушень громадського порядку та вчинення хуліганських дій ОСОБА_6 , однак ОСОБА_6 , зневажливо ставлячись до громадського порядку, існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моральності, наніс 4 (чотири) удари руками в область голови ОСОБА_17 , від яких той впав на асфальтове покриття.

Продовжуючи свої кримінально-карні дії, ОСОБА_6 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, підійшов до ОСОБА_12 , який намагався підвестись від отриманих тілесних ушкоджень, та наніс тому ще 2 удари правою ногою в область голови, а через незначний проміжок часу ще один удар правою ногою в область голови ОСОБА_12 .

Згідно висновку експерта № 461 від 15.06.2015 року у ОСОБА_17 маються тілесні ушкодження у вигляді забійної рани підборіддя, садна обличчя, скол емалі 17 зуба, котрі виникли від дії тупих предметів і по давності утворення можуть відповідати 11.06.2015 року. Забійна рана підборіддя відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Згідно висновку експерта № 489 від 23.06.2015 року у ОСОБА_12 маються тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, перелом кісток носа, зовнішньої стінки правої орбіти, стінок лівої гайморової пазухи з гемополісинуситом, підшкірними гематомами лівої тім`яної ділянки та повік правого ока, котрі виникли від дії тупих твердих предметів, що потягло тривалий розлад здоров`я більш ніж 21 добу та відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив кримінальне провадження щодо нього закрити, захисника ОСОБА_11 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, просив її задовольнити, скасувати вирок районного суду, а кримінальне провадження щодо його підзахисного закрити з огляду на суттєві порушення норм кримінального процесуального закону під час досудового розслідування що потягло ухвалення незаконного рішення, думку прокурора, який не погодився з апеляційною скаргою обвинуваченого, вважав рішення суду законним та обґрунтованим та просив вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не знаходить.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому, суд має право вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку.

Так, згідно показань обвинуваченого ОСОБА_6 , останній вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 3 ст. 296 КК України визнав частково, не заперечував, що спричинив тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , однак категорично заперечив, що його дії носили хуліганський характер, оскільки конфлікт з невідомим чоловіком в нього виник ще у приміщенні кафе, якого він намагався уникнути, однак, той чоловік образливо та нецензурно висловлювався в бік бійців учасників АТО та в його бік, тому він і наніс йому удар. Зазначив, що шкодує з приводу того, що сталося за його участю, але він не бажав такого розвитку подій.

Спростовуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, суд послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності у кримінальному провадженні не встановлено.

З показань потерпілого ОСОБА_17 вбачається, що в ніч з 10 на 11 червня 2015 року він став свідком того, як ОСОБА_6 наносив удари незнайомому чоловіку, що лежав на асфальті, а коли він підійшов щоб зробити йому зауваження, то також отримав від обвинуваченого два удари в область обличчя, від яких впав і на деякий час втратив свідомість. Зауважив, що обвинувачений поводив себе дуже агресивно. На даний час він не має жодних претензій до обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_12 у судовому засіданні відмовився від дачі показань, зауваживши лише, що на даний час він не має жодних претензій до обвинуваченого.

Показання потерпілого ОСОБА_17 не суперечать показанням свідків у кримінальному провадженні.

Так, свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що будучи інспектором патрульної служби БПС в Чернігівській області 11 червня 2015 року прибув на виклик до кафе «Ностальжи» після отримання повідомлення, що там відбувається бійка. По прибуттю на місце було встановлено, що в результаті бійки тілесні ушкодження отримали троє осіб, на обличчі яких мались тілесні ушкодження, та один чоловік був без свідомості. Пізніше на місце пригоди прибула карета швидкої допомоги та забрала потерпілих до лікарні. В результаті опитування відвідувачів розважального закладу, було з`ясовано, що тілесні ушкодження потерпілим спричинив обвинувачений. Зауважив,що обвинувачений перебував в нетверезому стані, дуже агресивно себе поводив, нецензурно висловлювався.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні дав показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що являючись співробітником міліції спецпідрозділу групи затримання Управління державної служби охорони в Чернігівській області в складі наряду прибув на сигнал тривоги до кафе «Ностальжи». По прибуттю на місце він побачив, що обвинувачений стояв у бойовій стійці, один чоловік сидів обпершись об дерево, а інший лежав на асфальті і відвідувачі кафе намагалися надати йому допомогу. Від відвідувачів кафе їм стало відомо, що обвинувачений, який являється співробітником міліції, спровокував та вчинив бійку, завдавши тілесних ушкоджень потерпілим. Вони підійшли до обвинуваченого, представились та намагались заспокоїти його, просили, щоб він припинив кричати та розмахувати руками. На їх вимоги обвинувачений, що перебував в стані алкогольного сп`яніння, не реагував і продовжував нецензурно висловлюватись та комусь погрожував розправою. В зв`язку з тим, що обвинувачений не виконав їх законні вимоги, вони застосували до нього спецзасоби та посадили до службового автомобіля. В подальшому на місце прибули керівництво та працівник з особового складу, які і продовжили займатись з ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні в суді першої інстанції підтвердив показання свідка ОСОБА_20 , вказавши, що коли вони прибули на місце події, то ОСОБА_6 стояв у стійці боксера, розмахував руками, голосно нецензурно лаявся, при цьому перебував в нетверезому стані. Вони намагались заспокоїти обвинуваченого, але він не виконував їх вимог, продовжував нецензурно лаятись та дуже агресивно себе поводити. Вони були змушені викликати підкріплення та відповідального від керівництва, якому все і повідомили.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що в ніч на 11 червня 2015 року, він, працюючи інспектором патрульної служби міліції в складі наряду прибув на виклик чергового до кафе «Ностальжи», де, за повідомленням, відбувалась бійка. Прибувши на місце виявилось, що там вже наряд Державної служби охорони, біля кафе багато людей, а поодаль стояв ОСОБА_6 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, голосно кричав та висловлювався нецензурною лайкою. Відвідувачі закладу пояснили, що обвинувачений влаштував бійку та завдав тілесних ушкоджень потерпілим. В подальшому потерпілих забрала швидка допомога, наряд ДСО посадив обвинуваченого до службового автомобіля, а в подальшому вони відвезли його на медичний огляд до наркологічного диспансеру.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні в суді першої інстанції пояснила, що являється адміністратором в кафе «Ностальжи», в ніч з 10 на 11 червня 2015 року обвинувачений та потерпілі були відвідувачами вказаного кафе, зауважила, що обвинувачений з товаришем знаходились в залі не довго та вийшли на вулицю. Пізніше до залу зайшла жінка та попросила води, повідомивши, що на вулиці відбулась бійка і там лежить двоє чоловіків, яким погано і потрібна допомога. Вона вийшла на вулицю та побачила потерпілого ОСОБА_17 , який лежав на асфальті без свідомості, на його голові була кров. Інший потерпілий також лежав на асфальті,а його голова а бордюрі, у нього була пошкоджена щелепа та йшла кров, однак він прийшов до свідомості самостійно, на відміну від ОСОБА_17 , якому давали нашатир. Вона викликала міліцію, а хтось з відвідувачів швидку допомогу. Обвинувачений знаходився поруч, але вів себе дуже агресивно, кричав, висловлював погрози всім оточуючим. Коли прибув наряд міліції, то і вони не відразу змогли заспокоїти обвинуваченого. В подальшому вона пішла на своє робоче місце. Про те, що обвинувачений побив потерпілих їй відомо зі слів відвідувачів кафе.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні в суді першої інстанції показала, що працює офіціанткою в кафе «Ностальжи». В ніч з 10 на 11 червня 2015 року в кафе було багато відвідувачів, в залі все було спокійно, але в якийсь момент хтось бризнув з газового балончика і вона вийшла на вулицю. Біля кафе побачила двох побитих чоловіків, які лежали на асфальті, а з лівого боку від входу до кафе стояв чоловік, який голосно кричав та висловлював погрози в чийсь бік. Інших подробиць інциденту їй не відомо, оскільки вона пішла працювати.

Свідок ОСОБА_25 у судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що в ніч на 11 червня 2015 року він з дружиною та знайомою відпочивали в кафе «Ностальжи». В той час, коли він вийшов покурити на вулицю, то біля кафе побачив, що між обвинуваченим та якимось чоловіком відбувається конфліктна ситуація. Зауважив, що обвинувачений перебував в нетверезому стані, вигукнув, що являється командиром роти з АТО та зараз усіх тут покладе, та відразу ж наніс чоловіку удар правою рукою в щелепу, від удару чоловік упав. Обвинувачений намагався продовжити наносити чоловіку удари, але він хотів припинити побиття та пішов в бік обвинуваченого, який розвернувся та почав йти в його бік. Він усвідомлював, що обвинувачений може спричинити йому тілесні ушкодження та встиг від нього відскочити в інший бік. Потім до обвинуваченого підійшов інший чоловік, якому ОСОБА_6 наніс удар в щелепу, від чого той впав. Далі він наніс удар вже третьому чоловіку, який також впав від нанесеного удару. Потім обвинувачений відійшов і до нього підійшла якась жінка, щоб заспокоїти, але він знову розвернувся та наніс ще удар тому чоловіку, але вже ногою по голові. Через деякий час прибула міліція та швидка допомога.

Виходячи зі змісту показань потерпілого та свідків, колегія суддів вважає, що суд дав вірну юридичну оцінку їх показанням , з урахуванням того, що вони попереджались про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та приводились до присяги, відповідно до вимог кримінального процесуального Закону.

На думку колегії суддів, висновок суду в тій частині, що показання потерпілого ОСОБА_17 та свідків можна вважати достовірними та допустимими доказом у кримінальному провадженні, є вірним та обґрунтованим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_17 та свідки давали детальні та послідовні показання, які ними не змінювались, повністю узгоджуються між собою, доповнюючи одне одного та утворюючи цілісну картину інциденту.

При цьому, відповідно до вимог ст. 94 КК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив показання кожного зі свідків, потерпілих та обвинуваченого з точки зору належності, допустимості і достовірності.

Крім вищевикладених показань вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, в тому числі і висновками експертів, рапортами працівників міліції, протоколом огляду місця події, протоколами пред`явлення фотознімків для впізнання, протоколом огляду оптичного диску та речовими доказами у кримінальному провадженні.

Твердження апеляційної скарги обвинуваченого про те, що слідчий ОСОБА_13 не був наділений повноваженнями та не мав законних підстав для проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, не заслуговують на увагу та не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до вимог частини першої статті 214 кримінального процесуального кодексу України, слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

При цьому, пунктом першим частини другої статті 39 цього Кодексу визначено, що саме керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження було встановлено, що в них містяться лише постанови про призначення групи прокурорів, які здійснюватимуть нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням. В той же час у матеріалах відсутні постанови про визначення групи слідчих, отже, однозначно стверджувати про те, що слідчий ОСОБА_13 не був визначений керівником, як слідчий у даному кримінальному провадженні, не має підстав. Окрім того про вказані обставини обвинувачений в суді першої інстанції не наголошував а тому вказані обставини і не були предметом перевірки суду першої інстанції.

Більш того, у матеріалах кримінального провадження мається постанова про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 16 липня 2015 року, винесена прокурором відділу прокуратури області ОСОБА_26 , з мотивувальної частини якої вбачається, що слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_13 проводиться досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 0000170 від 11.10.2015 та № 0000212 від 16.07.2015 за ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 296 КК України. Саме в зв`язку з тим, що вказаний слідчий проводив досудове розслідування у двох кримінальних провадженнях щодо однієї і тієї ж самої особи, щодо одних і тих самих подій, кримінальне провадження об`єднали в одне та доручили проводити досудове розслідування слідчому ОСОБА_13 . Таким чином, мотивувальна частина даної постанови свідчить про те, що слідчий ОСОБА_13 до 16 липня 2015 року на законних підставах здійснював слідчі дії під час провадження досудового слідства, а тому твердження апеляційної скарги обвинуваченого про незаконність його дій не заслуговують на увагу.

З вищенаведених підстав не заслуговують на увагу колегії суддів і вказівки апеляційної скарги обвинуваченого про те, що слідчий ОСОБА_13 не був наділений повноваженнями під час винесення постанови про перекваліфікацію його дій з ч. 1 ст. 296 на ч. 3 ст. 296 КК України.

Так, 16 липня 2015 року слідчим ОСОБА_13 було винесено постанову про перекваліфікацію злочину у кримінальному провадженні з ч. 1 ст. 296 КК України на ч. 3 ст. 296 КК України. В цей же день було винесено постанову про об`єднання кримінальних проваджень, якою проведення досудового розслідування було доручено саме слідчому ОСОБА_13 , що суперечить твердженням апеляційної скарги обвинуваченого.

Стверджуючи в апеляційній скарзі про те, що слідчий ОСОБА_13 одночасно провів допит свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та провів огляд оптичного диску із записом подій 11.06.2015 року, обвинувачений залишив поза увагою той факт, що в даному кримінальному провадженні слідчі дії проводили декілька слідчих, а реєстр матеріалів кримінального провадження не містить даних про те, що допит вказаних осіб було проведено саме слідчим ОСОБА_13 .. Отже, за відсутності протоколів допиту вказаних свідків у матеріалах, наданих суду, не має жодних підстав вважати, що допит свідків проводив слідчий ОСОБА_13 і доводи апеляційної скарги обвинуваченого цього не спростовують. В той же час, матеріали кримінального провадження достеменно вказують, що саме слідчим ОСОБА_13 06 липня 2015 року у визначений час було проведено огляд оптичного диску.

На ряду з вказаним, не може колегія суддів прийняти до уваги і вказівку обвинуваченого на те, що органом досудового слідства не встановлено походження диску, який був оглянутий слідчим та визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні. Зокрема, у матеріалах кримінального провадження мається лист виконавчого директора ТОВ «Телерадіокомпанія МІКС» від 11.06.2015 року № 3, відповідно до якого на отриманий запит було видано записи відео спостереження події, яка мала місце 11 червня 2015 року в період часу з 02.00 по 03.30 годину, що доводить походження вказаного речового доказу та підтверджує законність його отримання слідчим.

Колегія суддів вважає необґрунтованими і доводи апеляційної скарги обвинуваченого в тій частині, що така слідча дія, як впізнання особи за фотознімками, була проведена з порушеннями вимог ст. 228 КПК України, а тому не може бути прийнята в якості належного та допустимого доказу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим, в порядку визначеному положеннями статті 228 КПК України, було проведено впізнання особи за фотознімками. Так, фотознімки були пред`явлені свідку в достатній кількості, особи на них зображені, не мали різких відмінностей у зовнішності, віці, однієї статі, при цьому, свідок вказав за якими особливостями може упізнати особу, що дає всі підстави стверджувати про законність проведення даної слідчої дії. Твердження обвинуваченого про те, що під час проведення слідчої дії були пред`явлені ксерокопії фотографій не приймаються, як доказ неналежності проведення слідчої дії, оскільки Законом прямо не встановлено заборони для пред`явлення ксерокопій фотографій. На думку колегії суддів, пред`явлені свідкам копії були належної якості, не спотворювали зображення, а тому не перешкоджали можливості визначитись з основними ознаками, за якими ними був впізнаний обвинувачений.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, не відповідають фактичним обставинам матеріалів кримінального провадження та не спростовують висновків суду щодо прийнятого рішення.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №10 - за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Відповідно до чинного кримінального закону такі насильницькі дії, як побої, мордування, умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, а також умисне знищення чи пошкодження майна характеризують особливу зухвалість як одну з ознак хуліганства і тому додаткової кваліфікації не потребують. Якщо ж під час хуліганських дій вчинено злочини, які за своїми ознаками і ступенем тяжкості істотно відрізняються від хуліганства (в даному випадку - умисне заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості), то ці злочини мають кваліфікуватися за сукупністю з хуліганством, оскільки вони не охоплюються з жодною з частин ст. 296 КК України, що спростовує твердження апелянта про те, що слідчий не мав законних підстав для пред`явлення йому підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Оцінка досліджених в суді доказів в їх сукупності свідчить, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи 11 червня 2015 року, в нічний час, в громадському місці - біля кафе «Ностальжи», розташованого в місті Чернігові по проспекту Миру, 14, діяв протиправно, умисно та зухвало .

Грубо порушуючи громадський порядок, він демонстративно виражав явну неповагу до потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_17 і присутніх на місці події громадян, зокрема і свідків у даному кримінальному провадженні, не виконав він і вимог працівників поліції, що прибули на місце події та пропонували йому заспокоїтись, ігноруючи елементарні правила поведінки в суспільстві, безпричинно наніс тілесні ушкодження невстановленому чоловіку, а також потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та потерпілому ОСОБА_17 легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновками відповідних судово-медичних експертиз.

Отже, наведені факти спростовують твердження обвинуваченого про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, які є безпідставним та не доведеним. Оскільки, злочинне порушення громадського порядку ОСОБА_6 , яке виражало явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось насильством із заподіянням потерпілим ОСОБА_17 та ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, свідчить про вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 296 КК України та ч. 1 ст. 122 КК України.

За таких підстав, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, повністю доведена і його діяння вірно кваліфіковано судом за частиною першою статті 122 КК України, як умисні дії, що виразились у спричиненні ОСОБА_27 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я; та за частиною третьою статті 296 КК України, як хуліганство, тобто умисні дії, що виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, та були направлені проти ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , які припиняли його хуліганські дії.

Міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд обрав у відповідності до вимог ст. 65 КК України, у межах санкції інкримінуємих статей, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, прийняв до уваги сукупність обставин кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого, вчинення злочину співробітником правоохоронного органу, особу винного, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проходження служби, має статус учасника бойових дій, його вік, сімейний стан, а саме те, що його мати пенсійного віку, а батько являється інвалідом другої групи, а також те, що він має на утриманні двох малолітніх дітей, думку потерпілих. При цьому, врахував відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обставини, яка його обтяжує вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, на думку колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому, колегія суддів не знаходить.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно та детально дослідив обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, дотримуючись принципів справедливості та індивідуалізації покарання, призначив ОСОБА_6 обґрунтоване покарання, яке зміні в бік пом`якшення не підлягає.

Суд першої інстанції в резолютивній частині вироку послався необхідність здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого органами кримінально - виконавчої інспекції. Частина 2 статті 76 КК України була змінена Законом України від 14 квітня 2009 року № 1254-УІ, контроль за поведінкою засудженого і виконанням покладених на нього обов`язків, здійснює кримінально - виконавча інспекція за місцем проживання, а не органи, як помилково зазначив суд. З огляду на що , колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність винесення в порядку ст. 379 КПК України ухвали про заміну слів „органи кримінально-виконавчої інспекції на „кримінально-виконавчу інспекцію у відповідних відмінках.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування ухваленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Рекомендувати суду першої інстанції виправити описку в резолютивній частині вироку в частині посилання на вимоги ст. 76 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_28 ОСОБА_29 ОСОБА_30