АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
26 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Російської Федерації, Краснодарського краю, Білореченського району, станиця Рязанська, українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, спільно проживає з особою з якою не перебуває у шлюбі , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 ККУкраїни,?
за участі:
прокурора ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_9
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 17.09.2015, ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи і періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Запобіжний захід засудженій, до набрання вироком законної сили, змінено з тримання під вартою на особисте зобов`язання. Звільнено ОСОБА_6 з під варти в залі суду у зв`язку із звільненням її від відбуванням покарання.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, від заступника прокурора міста Києва ОСОБА_5 надійшла апеляційна скарга, в якій прокурор просить суд апеляційної інстанції скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 6 років позбавлення волі. У решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги, прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи, просить скасувати вирок Дніпровського районного суду міста Києва у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Так, Дніпровський районний суд міста Києва при визначенні виду, розміру покарання та звільненні від його відбування ОСОБА_6 жодним чином не вмотивував своє рішення. Апелянт вважає, що Дніпровський районний суд міста Києва припустився помилки і безпідставно ухвалив незаконний вирок, застосувавши до засудженої положення ст.75 КК України. За межами уваги суду, без необхідної оцінки залишились дані про підвищену суспільну небезпеку вчиненого нею діяння.

Крім того, прокурор звертає увагу суду на те, що вчинене обвинуваченою правопорушення є тяжким злочином. Але незважаючи на це, суд першої інстанції, посилаючись на пом`якшуючу обставину, майновий стан та стан здоров`я ОСОБА_6 , невмотивовано та необґрунтовано приходить до висновку про можливість виправлення останньої без ізоляції від суспільства.

Також, на думку прокурора, судом проігноровано те, що ОСОБА_8 неодноразово звертався до правоохоронних органів стосовно конфліктів з обвинуваченою та з останньою проводились профілактичні бесіди. Посилаючись на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 , суд не прийняв до уваги, що такий стан не перешкодив обвинуваченій в стані алкогольного сп`яніння вступити в конфлікт з потерпілим та нанести цілеспрямований удар ножем в область грудної клітини останнього.
Апелянт критично відноситься і до того, що при призначенні покарання, судом першої інстанції як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченої визнано щире каяття, що на думку суду може бути підставою для звільнення останньої від відбування покарання. Втім, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, як щире каяття, а визнання вини ОСОБА_6 свідчить про те, що остання під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинення злочину.Таким чином, висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та досліджених у судовому засіданні доказах та показаннях свідків.

Інших апеляцій, доповнень заперечень від інших учасників кримінального провадження не надходило.

Згідно з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнана винною в тому , що 03.01.2015 приблизно о 04 год. 30 хв., знаходячись у кв. АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час словесної сварки із братом свого співмешканця ОСОБА_8 , яка виникла на ґрунті сталих особистих неприязних стосунків, з метою спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень, наблизилась до ОСОБА_8 та взявши з стола на кухні кухонний ніж, нанесла ним один цілеспрямований удар в область грудної клітини, чим спричинила ОСОБА_8 колото-різану рану в ділянці 3 міжребер`я справа.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора , який підтримав апеляційну скаргу та його пояснення з цього приводу , думку потерпілого ОСОБА_8 , який не підтримав апеляційну скаргу та його пояснення , думку обвинуваченої та її захисника які заперечували проти поданої апеляції та їх пояснення , дослідивши матеріали кримінального провадження в частині даних , що характеризують особу обвинуваченої , заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали судового провадження в межах апеляції, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного .
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України , суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги . Як наслідок , висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України , за фактичних обставин встановлених судом та викладених у вироку, а також правильність кваліфікації за вказаною частиною статті кримінального закону не перевіряється, оскільки учасниками судового провадження не оскаржувалися .

Відповідно до вимог ст.420 КПК України, у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок .

Таким чином , стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону в частині неправильного звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України , то колегія суддів находить їх слушними .
Відповідно до вимог ст. 75 КК України , якщо суд при призначені покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років враховуючи тяжкість злочину , особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання , він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням . Відповідно до вимог п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивовано у вироку . На думку колегії суддів , суд першої інстанції не дотримався цих вимог .

Так , призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд в цілому дотримався загальних засад призначення покарання , передбачених ст. 65 КК України і оцінив ступінь тяжкості вчиненого злочину який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів , врахував дані про її особу, що вона раніше не судима , офіційно не працює , спільно проживає з особою з якою не перебуває у шлюбі , неповнолітніх дітей не має , за місцем проживання характеризується задовільно , стан її здоров`я . Обставину , що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття і з цим колегія суддів погоджується . Обставиною що обтяжує покарання визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і , суд правильно визначив вид покарання у виді позбавлення волі . Щодо міри покарання , то враховуючи відношення до скоєного з боку обвинуваченої , позицію потерпілого , який не наполягав на суворому покаранні для обвинуваченої , колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції з урахуванням принципу індивідуалізації покарання , передбаченого в статті ст. 65 КК України мінімальним строком передбаченим санкцією частини статті кримінального закону і в цій частині апеляція прокурора , щодо збільшення міри покарання і призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 06 років , не є належним чином обґрунтованою .

Разом з тим на думку колегії суддів поза увагою суду при вирішенні питання про можливість застосування положень ст. 75 КК України було залишено те , що суд мав належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини , які мають значення для справи . При звільненні від відбування покарання з випробуванням , суд достатньо не врахував , що обвинувачена ОСОБА_6 скоїла тяжкий злочин проти особи , об`єктом посягання якого є здоров`я людини , яке відповідно до ч.1 ст. 3 Конституції України , серед інших , визнано найвищою соціальною цінністю . Також має братися до уваги характер і спосіб скоєного кримінального правопорушення нанесення удару ножем у життєво важливий орган , а також обставини , які передували скоєному , що було досліджено судом першої інстанції , що раніше потерпілий неодноразово звертався до правоохоронних органів стосовно конфліктів з обвинуваченою і вона належних висновків не зробила . Тому, відповідно до положень наведених у ст.50 КК України, а саме мети покарання, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_6 не можливе без ізоляції її від суспільства та приходить до висновку про відсутність підстав для її звільнення від відбування покарання з випробуванням за скоєний умисний тяжкий злочин проти особи , а тому апеляційна скарга прокурора в цій частині є цілком обґрунтованою та в цілому підлягає частковому задоволенню із скасуванням вироку суду першої інстанції в частині , у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченої від відбування покарання та ухваленням свого нового вироку , а позиція потерпілого висловлена в суді апеляційної інстанції щодо відсутності претензій до обвинуваченої і залишення вироку без змін , виходячи з вищезазначеного , не є визначальною.

Інших апеляційних доводів апеляційна скарга не містить .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 17.09.2015, - задовольнити частково .
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 17.09.2015, яким ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді 05 ( п`яти) років позбавлення волі та підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки , якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи і періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, ? скасувати в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням .
Ухвалити свій вирок яким вважати ОСОБА_6 засудженою за ч.1 ст. 121 КК України з призначеним їй покаранням у виді 05 ( пяти ) років позбавлення волі .
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього увязнення в строк позбавлення волі із розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі з 03 січня 2015 року по 17 вересня 2015 року включно .

В іншій частині вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2015 року відносно ОСОБА_6 , залишити без змін .

Вирок Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення , а засудженим який тримається під вартою , - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення .

СУДДІ

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/2136/2015
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_10
Доповідач ОСОБА_1