АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2230/16 Справа № 204/5704/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, українця, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22.07.2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України.

Учасники судового провадження :

прокурор - ОСОБА_8 ,

обвинувачений - ОСОБА_7 ,

захисник - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська області від 16 вересня 2016 року, ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі, повністю приєднано не відбуте покарання у виді штрафу 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, призначе за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22.07.2016 року, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у виді 2 (двох) років позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України не відбуте покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень призначене за вироком Красногвардійского районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2016 року виконувати самостійно

Відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з 16 вересня 2016 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою обрано 16 вересня 2016 року.

Вирішено питання про речові докази в порядку ст. 100 КПК України.

ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 15.08.2016 року приблизно о 2 годині знаходячись на даху будинку АДРЕСА_2 , умисно, таємно, повторно, викрав майно ОСОБА_9 , на загальну суму 290 грн. 87 коп. після цього з місця події зник.

Не погодившись з прийнятим рішенням захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину і правильність кваліфікації його діяння, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити. Вказує на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через суворість. Просить пом`якшити обвинуваченому покарання.

На думку апелянта, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_7 сплатив штраф призначений попереднім вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2016 року, даним про особу ОСОБА_7 , який, має постійне місце поживання, офіційно працює, характеризується позитивно, стан здоров`я обвинуваченого та сукупність перенесених захворювань; обставини що пом`якшують покарання, а саме визнання своєї вини; та добровільне відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, які обтяжують покарання. Також звертає увагу, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого було порушено право на захист відповідно до ч. 2. ст. 54 КПК України, оскільки відмова від захисника відбулася без присутності самого захисника.

Враховуючи вищевикладене просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року в частині призначення покарання змінити, призначивши покарання ОСОБА_7 у виді 3 (трьох) місяців арешту.

Також не погодившись з прийнятим рішенням обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину і правильність кваліфікації його діяння, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити. Вказує на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через суворість, та пом`якшити йому покарання.

На думку апелянта, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_7 сплатив штраф призначений попереднім вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2016 року, даним про особу ОСОБА_7 , який, має постійне місце поживання, за місцем проживання характеризується позитивно, стан здоров`я обвинуваченого та сукупність перенесених захворювань; обставини що пом`якшують покарання, а саме визнання своєї вини; та добровільне відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, які обтяжують покарання. Також звертає увагу, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого було порушено право на захист відповідно до ч. 2. ст. 54 КПК України, оскільки відмова від захисника відбулася без присутності самого захисника.

Враховуючи вищевикладене просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року в частині призначення покарання змінити, призначивши покарання йому виді 3 (трьох) місяців арешту.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, думку прокурора ОСОБА_8 , яка вважала що апеляція захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого не підлягають задоволенню, думку захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки районного суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні правопорушення, за яке його засуджено, обґрунтовано наявними у справі доказами, що в апеляційному порядку не оскаржено. Кваліфікація дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 185 КК України також не оспорюються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, не виявлено.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Що стосується тверджень захисника та обвинуваченого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого то вони ґрунтуються на матеріалах справи і заслуговують уваги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України апеляційний суд змінює вирок у випадку пом`якшення призначеного покарання, коли визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції повинен був врахувати вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із наступними змінами) відповідно до якої призначаючи покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставин злочину, його наслідків і даних про особу, повинен був обговорювати питання про можливість призначення передбаченого законом менш суворого покарання враховуючи, що обвинувачена вперше вчинила злочин, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину.

Призначаючи основне покарання за альтернативною санкцією, суд першої інстанції, обравши самий суворий вид покарання у виді позбавлення волі, зобов`язаний був мотивувати у вироку, чому саме його він вважає за доцільним застосувати.

Проте суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, не в достатній мірі врахував, данні про особу обвинуваченого, який надав копію завіреної квитанції від 16 вересня 2016 року, згідно з якою він повністю сплатив суму штрафу - 850 грн., призначеного у якості покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2016 року, має постійне місце поживання де характеризується позитивно, офіційно працює, стан його здоров`я, що підтверджується медичними довідками; обставини що пом`якшують покарання, а саме визнання своєї вини; відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого виду покарання не пов`язаним з тривалою ізоляцією та з урахуванням незначного проміжку часу між раніше скоєним злочином вважає за доцільне застосування стосовно нього покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів та буде відповідати вимогам ст. ст. 50, 65 КК України і принципам індивідуалізації покарання.

Доводи захисника та обвинуваченого стосовно порушення судом першої інстанції права обвинуваченого на захист, оскільки відмова обвинуваченого від захисника відбулася без присутності останнього є безпідставними та необґрунтованими. Під час досудового слідства, в ході судового розгляду ОСОБА_7 роз`яснювалось право мати захисника, але він маючи реальну можливість скористуватись даним правом, добровільно та з підстав не пов`язаних з його матеріальним станом відмовився від захисника, що підтвердив і під час апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 408, 414 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 16 вересня 2016 року по 16 листопада 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні арешту.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

_____________ ______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4