У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 вересня 2016 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 ,скаржника ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчих органів Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області та процесуального прокурора по кримінальному провадженню № 004511 від 12.12.2014 р.по ч.1 ст.382 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
14.09.2016 р. ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя із скаргою на бездіяльність слідчих органів Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області та процесуального прокурора по кримінальному провадженню № 004511.
У скарзі зазначає,що 12.12.2014 р.до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення,передбаченого ст.382 ч.1 КК України за фактом невиконання ОСОБА_5 рішення суду,яким зобов*язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні земельною ділянкою площею 103 кв.м.по АДРЕСА_1 та надати йому вільний доступ до земельної ділянки загального користування № 3 площею 10 кв.м.за цією адресою.
В порушення вимог КПК України,з часу внесення вказаних відомостей, кримінальне провадження фактично не розслідується,підозра ОСОБА_5 не пред*явлена,кримінальне провадження до суду не направлено.
Посилаючись на те,що бездіяльність слідчих органів Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області та процесуального прокурора по даному кримінальному провадженню є незаконною,скаржник просить зобов*язати слідчого пред*явити підозру ОСОБА_5 у скоєнні злочину,передбаченого ч.1 ст.382 КК України,завершити кримінальну справу та направити матеріали до суду.
При розгляді скарги в суді ОСОБА_4 просив її задовольнити та посилався на те,що протягом останніх років він захищає свої права на користування частиною житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 ,якими незаконно заволоділа ОСОБА_5 ,котра на теперішній час також чинить перешкоди примусовому виконанню рішення суду. Окремою ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01.09.2014 р.про ці факти було повідомлено правоохоронні органи та за його наполяганням 12.12.2014 р.до ЄРДР внесено відомості про порушення кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення,передбаченого ст.382 ч.1 КК України. З цього часу слідчі органи та прокуратура фактично дієвого ефективного розслідування не проводять,підозру ОСОБА_5 не пред*явлено,справа до суду не направлена,що змусило його вже п*ятий раз звернутися до суду із скаргою на бездіяльність слідчого та процесуального прокурора.Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_4 просить скаргу задовольнити.
Слідчий ОСОБА_6 на розгляд скарги в суд не з*явився 19.09.2016 р.та 22.09.2016 р.,з невідомих причин,проігнорувавши ухвалу слідчого судді про його обов*язкову участь у її розгляді.
Прокурор ОСОБА_3 по суті скарги пояснив,що з часу порушення кримінального провадження по справі зібрані необхідні письмові докази та проведені процесуальні дії,які є достатніми для встановлення фактичних обставин. Водночас,пред*явлення підозри певній особі у даній справі є передбаченим,оскільки не прийнято остаточного рішення у цивільній справі ,де встановлюється факт виконання або невиконання судового рішення ОСОБА_5 ,за результатами розгляду якої слідчий зможе прийняти остаточне процесуальне рішення у кримінальному провадженні,а непред*явлення підозри у кримінальному провадженні не є бездіяльністю слідчого,яка може оскаржуватися в порядку ст.303 КПК України.З цих підстав просив у задоволенні скарги відмовити.
Заслухавши учасників процесу, перевіривши обґрунтованість скарги наданими матеріалами кримінального провадження,слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги,виходячи з наступного.
Як встановлено з матеріалів кримінального провадження,яке було судом витребувано та досліджено в межах скарги,12.12.2014 р.до ЄРДР в порядку ст.214 КПК України внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.382 КК України на підставі окремої ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01.09.2014 р.в порядку ст.211 ЦПК України про перешкоджання ОСОБА_5 виконанню судового рішення у цивільній справі,яким зобов*язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні земельною ділянкою площею 103 кв.м.по АДРЕСА_1 та надати йому вільний доступ до земельної ділянки загального користування № 3 площею 10 кв.м.за цією адресою.
Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
У пункті 9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій,посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках,встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами (ч.1 ст.14 ЦПК України)
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. При цьому затримка у виконанні судового рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 ст.6 Конвенції(рішення у справі «Іммобільяре Саффі», заява № 22774/93, п.74, ЄСПЛ 1999-V),у зв`язку із чим саме на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином,щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так,щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.Виконання судового рішення не може відстрочуватись на незаконних підставах.
Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб,що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен,чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі,навіть якщо таке порушення було вчинене особами,які здійснювали свої офіційні повноваження.
12.12.2014 р.кримінальне провадження було передано в провадження слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_7 ,визначена група процесуальних прокурорів.
На теперішній час кримінальне провадження перебуває у провадженні слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_6 .
Відповідно до ст.9,28 КПК України,слідчий та прокурор зобов*язані протягом розумного строку всебічно,повно та неупереджено дослідити обставини кримінального провадження,виявити всі обставини,надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних та неупереджених процесуальних рішень.
По даному провадженню протягом з 12.12.2014 р.до теперішнього часу не прийнято процесуального рішення про пред*явлення підозри певній особі,водночас,провадження по справі не закрито.
Досудове розслідування зводиться до збирання слідчим інформації з цивільних справ та виконавчого провадження,проте їм не надається правова оцінка.
Вочевидь така процесуальна бездіяльність слідчого є незаконною,формально вказує на невиконання ним своїх службових обов*язків по розслідуванню кримінального провадження.
Крім того,процесуальне керівництво прокуратури здійснювалось у формі надання кількох письмових вказівок,які слідчим,за поясненнями процесуального прокурора,в повному обсязі не були виконані,при цьому процесуальні прокурори посилаються на відсутність механізмів реагування та впливу на дії слідчого.
Враховуючи обсяг повноважень,наданих процесуальному прокурору під час проведення досудового розслідування ст.36 ч.2 КПК України,формальне листування із слідчим щодо надання йому вказівок з боку органів прокуратури не може розглядатись як процесуальний контроль за додержанням законів під час проведення досудового розслідування і містить ознаки невиконання з боку групи процесуальних прокурорів вимог КПК України щодо процесуального керівництва по кримінальному провадженню.
Крім того,процесуальний прокурор посилається на передчасність пред*явлення підозри певній особі,оскільки встановлення у кримінальному провадженні факту невиконання ОСОБА_5 рішення суду та пред*явлення їй підозри він пов*язує їз прийняттям рішення у цивільній справі,інформація про яку у кримінальному провадженні взагалі відсутня.
Таким чином,жодних дієвих заходів для ефективного досудового розслідування по даному кримінальному провадженню не було вжито ані слідчим,ані процесуальними прокурорами,внаслідок чого протягом тривалого часу справа не розслідувана, рішення по ній не прийнято.
При розгляді даної скарги прокурор не надав достатнього обґрунтування такої істотної затримки та не довели,що слідчі органи та прокуратура зробили все від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного встановлення обставин справи,фактично визнали,що досудове розслідування зводиться до очікування результатів вирішення цивільної справи.
Європейський Суд з прав людини у справі «Мащенко проти України» у рішенні від 11.06.2015 р.встановив,що розслідування кримінальної справи протягом тривалого часу,яке є неефективним,поверхневим у зв*язку з недостатністю вжитих слідчим заходів,труднощами заявника в отриманні інформації про хід розслідування та участі у прийнятті процесуальних рішень ,є порушенням статті 2 Конвенції .
Встановлені обставини вказують на те,що скарга ОСОБА_4 щодо бездіяльності слідчих органів та процесуальних прокурорів під час досудового розслідування даної справи знайшла своє підтвердження.
Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, слідчий суддя за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може скасувати рішення слідчого чи прокурора, зобов*язати припинити дію, зобов*язати вчинити певну дію, відмовити у задоволенні скарги.
За змістом скарги ОСОБА_4 просить слідчого суддю зобов*язати слідчого пред*явити підозру ОСОБА_5 у скоєнні злочину,передбаченого ч.1 ст.382 КК України,завершити кримінальну справу та направити матеріали до суду.
Підстави та порядок повідомлення особі про підозру передбачені ст.278 КПК України,зокрема,відповідно до п.3 цієї статті,повідомлення про підозру здійснюється особі за наявності достатніх доказів для підозри особа у вчиненні кримінального правопорушення.
Внаслідок бездіяльності слідчого та відсутності процесуального керівництва з боку групи процесуальних прокурорів,в порушення вимог ст.84,92 КПК України до теперішнього часу у кримінальному провадженні не встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення,не зібрано ,за поясненнями самого ж процесуального прокурора,доказів,достатніх для повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Обов*язок належним чином провести розслідування кримінального провадження та завершити його з прийняття законного рішення покладений на слідчого та процесуального прокурора безпосередньо КПК України,тому слідчий суддя в межах своєї не може приймати відповідного рішення.
Враховуючи вищевикладене,слідчий суддя, встановивши бездіяльність слідчих органів та процесуальних прокурорів під час досудового розслідування даного кримінального провадження,задовольняє скаргу частково,в іншій частині щодо зобов*язання слідчих органів та процесуального прокурора провести розслідування кримінального провадження передбачених законом підстав для задоволення скарги не вбачає.
Керуючись статтями 303-305,307 Кримінального процесуального кодексу України,слідчий суддя-
У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчих органів Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області та процесуального прокурора по кримінальному провадженню № 004511 від 12.12.2014 р.по ч.1 ст.382 КК України задовольнити частково.
Визнати незаконною бездіяльність слідчих органів Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області та процесуальних прокурорів під час досудового розслідування по кримінальному провадженню № 004511 від 12.12.2014 р.по ч.1 ст.382 КК України.
В іншій частині скаргу залишити без задоволення.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Слідчий суддя ОСОБА_1