Справа № 308/7493/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2016 місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю представника потерпілої - скаржниці ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 , на постанову старшого слідчого слідчого відділу Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області від 11 вересня 2015 року про закриття кримінального провадження про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, відомості про яке внесено 19.02.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000554, -

В С Т А Н О В И В :
Скаржник ОСОБА_4 , потерпіла у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 19.02.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000554, звернулася до слідчого судді із вищезазначеною скаргою, відповідно до якої просить скасувати постанову старшого слідчого слідчого відділу Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області від 11 вересня 2015 року про закриття кримінального провадження про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.
На обґрунтування скарги зазначає, що 11 лютого 2015 року відповідно до вимог ст. 214 КК України вона офіційно звернулася до прокуратури міста Ужгорода із письмовою заявою про те, що вона є пенсіонеркою і перебуває на обслуговуванні Ужгородського міського територіального центру соціального обслуговування з 2012 року, а після смерті сина та чоловіка проживає у своїй однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , із 07 січня 1983 року сама. Стверджує, що у її квартирі, окрім неї, більше ніхто не зареєстрований та не проживає. Після тривалого лікування з 06 по 10.2014 року у неї прооперовані очі, а у жовтні 2014 року вона виявила відсутність документів на її квартиру, копії яких вона мала надати до Ужгородського міського територіального центру соціального обслуговування.

З метою перевірки правового статусу квартири 21 січня 2015 року вона звернулася із офіційною заявою до Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, отримавши офіційні відомості про об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2 , відповідно до яких ОСОБА_5 було встановлено, що:

її квартира належить ОСОБА_6 - її племінниці;

власником квартири вона стала за договором купівлі-продажу № 2148 від 12 вересня 2013 року, укладеним з нею 12 вересня 2013 року;

попередніми власниками квартири на праві власності - приватна спільна сумісна, відповідно до інформації, значаться ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які начебто були власниками її квартири відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 13 грудня 2006 року, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради.

Однак, скаржник стверджує, що ніколи у квартирі за вказаною вище адресою, окрім неї з 1983 року ніхто не був зареєстрований (прописаний) і ніхто не проживав, а вона особисто свою квартиру нікому не передавала, не дарувала і не продавала.

Вказує, що квартира їй належить на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане 22.07.1998 року виконкомом Ужгородської міської ради згідно з рішенням № 114 від 22 липня 1998 року.

Вважає, що всі документи на квартиру, в тому числі і свідоцтво про право власності, могла забрати без її відома та дозволу моя племінниця ОСОБА_6 , яка мала доступ до квартири і скористалася ситуацією для таємного заволодіння квартирою із надією на те, що вона не виявить цього факту.

Враховуючи похилий вік, вади зору, ОСОБА_4 звернулася за захистом своїх прав на майно - зазначену квартиру із письмовою заявою від 11 лютого 2015 року до прокуратури міста Ужгорода.

За результатами розгляду вказаної заяви, відомості якої були внесені до ЄДРДР, СВ Ужгородського MB УМВС було відкрито кримінальне провадження № 0000554.

У ході досудового слідства ОСОБА_10 було визнано потерпілою, яка надала показання, що були зазначені у заяві про те, що до неї додому приходили племінниця ОСОБА_11 із своєю мамою та нотаріусом та показували якісь «папери» і надавали для підпису, однак з якого приводу надавалися «папери» для підпису ОСОБА_4 не знала, так як прочитати документ сама не могла через вади зору, а сторонні особи нотаріусом не залучалися. ОСОБА_4 вважала, що ці «папери» стосуються і будуть надаватися до Ужгородського міського територіального центру соціального обслуговування, на обліку якого вонаперебуває з 2012 року.

Про договір купівлі-продажу квартири вона дізналася лише після того, як отримала відомості із Реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції.

У скразі ОСОБА_4 стверджує, що жодних грошей в сумі 125000 грн. від ОСОБА_12 , або від її мами, або від інших осіб не отримувала, ні за квартиру, ні за інші речі, так як нічого не продавала і навіть не мала наміру продавати , ні квартиру, ні інші речі, та з цього приводу не надавала ніякі розписки.

Разом з тим, у самому договорі відсутня будь-яка письмова відмітка про те, що договір купівлі - продажу квартири оголошено нотаріусом або іншою особою вголос.

Наголошує, що до теперішнього часу досудове слідство по справі не проведено у повному обсязі, не дивлячись на те, що представник з цього приводу неодноразово звертався із відповідними заявами та клопотаннями від 02.07.2015 року, 14.08.2015 року, 21.08.2015 року до начальника СУ УМВС, прокурора міста Ужгорода та прокурора Закарпатської області, які взяли досудове розслідування на контроль.

Тільки 15 липня 2016 року у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи за позовом скаржниці до ОСОБА_6 її представник офіційно дізнався, що вказане кримінальне провадження, яке знаходилось на контролі, закрито. Постанова про закриття провадження від 11 вересня 2015 року була видана слідчим представнику скаржниці тільки 18 липня 2016 року.

Із контексту постанови слідчого скаржниця припускає, що досудове слідство практично не проводилось, а обмежилось допитами, її як потерпілої, свідка ОСОБА_6 , яка у постанові слідчого зазначена, як ОСОБА_13 , а не ОСОБА_14 , вилученням оригіналу договору купівлі - продажу квартири у нотаріуса та проведенням почеркознавчої експертизи.

Вважає надані нею показання у оскаржуваній постанові перекрученими, а саме щодо факту підписання договору купівлі-продажу замість неї племінницею ОСОБА_15 , оскільки такі показання вона не надавала.

Вказуючи, що у постанові слідчий зазначає про доведеність експертним шляхом, що підпис у договорі купівлі-продажу квартири у графі «продавець» проставлено нею, звертає увагу, що не оспорює цей факт, однак вважає, що слідчим не мотивовано у постанові про закриття кримінального провадження обставини, що стосуються механізму, причин і аргументів підписання спірного договору, в тому числі і безоплатності договору.

Стверджує, що з метою усунення розбіжностей у показаннях та з`ясування фактичних обставин справи слідчим:

- не проведено одночасні допити між потерпілою та ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , нотаріусом;

- не з`ясовано, у тому числі у нотаріуса, яким чином на момент підписання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири попередніми власниками квартири на праві власності - приватна спільна сумісна, відповідно до інформації ДР речових прав на нерухоме майно, значаться ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які начебто були власниками квартири відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 13 грудня 2006 року, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради, а не ОСОБА_10 ;

- не дано доручення та не встановлено можливих свідків, в тому числі із працівників Ужгородського міського територіального центру соціального обслуговування, в якому вона знаходитья на обліку з 2012 року, щодо події укладення цього спірного договору купівлі-продажу моєї квартири.

Відтак вважає, що оскаржувану постанову прийнято передчасно, без проведення повного та об`єктивного досудового розслідування.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги, просив скасувати постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий, належним чином повідомлений про розгляд скарги, у дане судове засідання не з`явився, однак, його неявка не перешкоджає розгляду скарги по суті відповідно до ст. 306 КПК України.

Вивчивши скаргу, долучені до неї документи, заслухавши пояснення представника скаржника, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 11 вересня 2015 року, прийнятою старшим слідчим СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_16 , кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000554 від 19.02.2015 року, заведене за ст. 357 ч. 1 КК України, за заявою ОСОБА_4 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Прийняття даної посанови мотивовано, зокрема, тим, що документи, про які йдеться у заяві, якими без відома та дозволу заволоділи, передані у відповідності до складеного договору купівлі-продажу, підписаного власноручно потерпілою.

Як вбачається з доданих до скарги доказів, вказана постанова згідно з супровідним листом від 18.07.2016 року №27674/106/25/1-2016 отримана представником потерпілої 18 липня 2016 року.

За приписами ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язанні всебічно, повно і неупереджено дослідити усі обставини кримінального провадження. Всебічність дослідження обставин кримінального провадження передбачає як висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення, винуватість особи, так і ретельне виявлення та перевірку обставин, що викривають чи виправдовують особу. Повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ст. 22 КПК України).

За ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Водночас, у розумінні ст. ст. 2, 284 КПК України закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

При цьому, постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

З контекстного аналізу ст. ст. 284, 303, 304 КПК України рішення слідчого, прокурора на досудовому провадженні про закриття кримінального провадження, про що приймається відповідна постанова, може бути оскаржене заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, а у разі прийняття рішення прокурором також підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, протягом десяти днів з дня отримання особою копії постанови.

У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Як вбачається зі змісту скарги ОСОБА_4 стверджує, що квартира їй належить на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане 22.07.1998 року виконкомом Ужгородської міської ради згідно з рішенням № 114 від 22 липня 1998 року, при цьому у оскаржуваній постанові слідчим не наведено вказаного документа чи був він підставою для укладення договору купівлі-продажу квартири з встановленням сервітуту від 12.09.2013 року, враховуючи, що потерпіла оспорює оформлення свідоцтва про право власності від 13 грудня 2006 року №349 на інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, яка згідно з ч. 2 цієї статті може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги.

Із аналізу вищенаведеного слідчий суддя дійшов висновку, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам чинного законодавства, в тому числі положенням ст. 110 КПК України, рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення прийнято передчасно, без надання належної правової оцінки обставинам, повідомленим потерпілою, без обґрунтування достатніми, належними та допустимими доказами. Відтак, подана скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 110, 303, 304, 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_4 , на постанову старшого слідчого слідчого відділу Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області від 11 вересня 2015 року про закриття кримінального провадження про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, відомості про яке внесено 19.02.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000554 задовольнити.

Постанову старшого слідчого слідчого відділу Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області від 11 вересня 2015 року про закриття кримінального провадження про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, відомості про яке внесено 19.02.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000554 скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1