Справа № 396/2687/15-к
Провадження № 1-кп/396/32/16
УХВАЛА
19.05.2016 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для обвинуваченої ОСОБА_4 , посилаючись на те, що ухвалою слідчого судді від 26.11.2015 року обвинуваченій обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строк на 60 днів із визначенням розміру застави в сумі 48 720 грн., ухвалою Новоукраїнського районного суду від 22.01.2016 року строк запобіжного заходу продовжено ще на 60 днів, а саме до 22.03.2016 року. До вказаної дати закінчити судовий розгляд неможливо, а тому просить продовжити запобіжний захід, вважаючи, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу не зникли, обвинувачена неодноразово притягувалсь до кримінальної відповідальності, не має законного джерела коштів для існування, обвинувачується у вчиненні тяжкого корислового злочину, не визнає своєї вини, а тому може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та перешкоджати встановленню об`єктивної істини.
Захисник заявив клопотання, яке підтримала обвинувачена, про заміну запобіжного заходу на більш м`який, оскільки обвинувачена страждає відкритою формою туберкульозу, потребує належного лікування, яке не можуть їй забезпечити в умовах СІЗО, її стан здоров`я погіршується, ОСОБА_4 необгрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, оскільки прямих свідків вчинення нею злочину немає.
Згідно ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку.
Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, щодо того ОСОБА_4 може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків чи вчинити інше кримінальне правопорушення.
Суд, з урахуванням особи обвинуваченої, яка неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, обгрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину, не має законних джерел існування, не працює, не має утриманців, вважає, що з метою забезпечення завдань кримінального судочинства та запобігання наявним ризикам, передбачених ст.177 КПК України, вважає, що суспільний інтерес в даному кримінальному провадженні на встановлення об`єктивної істини у справі переважає право обвинуваченої на свободу пересування, а тому вважає за необхідне продовжити запобіжний захід на 60 днів.
Суд не приймає доводи захисника щодо необгрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, оскільки судовий розглдя лише розпочато і допитано тілько одного свідка, а тому відсутні підстави вважати, що обвинувачена обвинувачується у вчиненні злочину необгрунтовано.
Суд не вбачає прямої небезпеки здоров`ю обвинуваченій, оскільки стороною захисту не було надано переконливих доказів того, що обвинувачена не може утримуватися в умовах СІЗО, та як вбачається із довідок від 22.01.2016 р. і 21.03.2016 р., в ній не зазначено про неможливість ОСОБА_4 утримуватися в СІЗО, а вказано лише про необхідність подальшого спостереження, дообстеження та лікування в умовах Кіровоградської протитуберкульозної лікарні, тобто йдеться мова про проблему лікування, яка на думку суду, може бути усунена керівництвом СІЗО за умови належного забезпечення обвинуваченій необхідної медичної допомоги.
В той же час, суд вважає, у відповідності до ст.206 КПК України, із метою додержання конституційних прав обвинуваченої, зобов`язати керівництво Кіровоградської УВП-14 вжити необхідних заходів для захисту прав ОСОБА_4 на захист здоров`я, у зв`язку із наступним.
Згідно ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст.49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування.
Згідно ст.21 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана, зокрема, забезпечити осіб, взятих під варту, медичним обслуговуванням.
Таким чином, обов`язок по збереженню здоров`я особи, яка перебуває під вартою в умовах слідчого ізолятору, покладається на керівника слідчого ізолятору.
Згідно п.2.3 «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 239/5/104 від 10.02.2012 р. медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО. Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря - фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря - фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Згідно представлених довідок Кіровоградської УВП-14 не вбачається, що адміністрація СІЗО не в змозі забезпечити обвинуваченій ОСОБА_4 належного лікування у зв`язку з її захворюванням, а тому суд приходить до переконання, що адміністрація, в разі ретельного виконання вимог «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» в змозі забезпечити їй належне та необхідне медичне обслуговування.
Суд вважає за необхідне повідомити адміністрацію Кіровоградської УВП-14 про стан здоров`я обвинуваченої із метою забезпечення та надання їй необхідної медичної допомоги, в т.ч. і в порядку взаємодії із спеціалізованими медичними установами у встановленому законом порядку, попередивши про відповідальність за збереження здоров`я обвинуваченої та обов`язок надання необхідної медичної допомоги.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177,178,181,194,331 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14.30 год. 18 липня 2016 року.
З метою недопущення порушення прав на охорону здоров`я повторно попередити керівництво Кіровоградської УВП №14 про необхідність надання обвинуваченій ОСОБА_4 , у разі необхідності, належної та невідкладної медичної допомоги, а також забезпечення їй відповідних умов тримання під вартою, відповідно до медичних висновків про стан її здоров`я, згідно вимог, встановлених "Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту", затв. наказом Мінюсту України, МОЗ України від 12.02.2012 р. № 239/5/104.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1