ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі: [1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні 25 лютого 2016 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
неодноразово судимого, останній раз вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 6 липня 2007 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, звільненого за постановою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2010 року умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяцв 27 днів,
засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців;
за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки;
за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців;
за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком приєднано частину невідбутого покарання за вироком суду від 6 липня 2007 року та остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк пять років шість місяців.
Вироком суду також вирішено питання щодо заявлених цивільних позовів, судових витрат та долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року апеляцію засудженого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок суду щодо нього без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні ним злочинів за таких обставин.

16 жовтня 2010 року, приблизно о 8-ій год. 45 хв., знаходячись поблизу дитячої поліклініки по вул. Кропоткіна, 16, у м. Жовті Води Дніпропетровської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, побачив в руках у малолітнього ОСОБА_7 мобільний телефон, яким вирішив заволодіти, та скориставшись фізичною перевагою над потерпілим, підійшов до нього і вихопив телефон з рук. З місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 686,90 грн.

13 квітня 2011 року, приблизно о 6-ій год., знаходячись в приміщенні терапевтичного відділення лікарні по вул. Петровського, 22, у м. Жовті Води Дніпропетровської області, зайшов в палату № 4, де побачив на тумбочці мобільний телефон, діючи умисно, з корисливим мотивом, скориставшись хворобливим станом здоров`я ОСОБА_9 , таємно від останнього викрав телефон, що належав його матері ОСОБА_10 . З місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 939,35 грн.

23 квітня 2011 року, приблизно о 00 год. 50 хв., ОСОБА_6 , рухаючись на мопеді під керуванням ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів, непомітно для останнього викрав з його карману мобільний телефон та банківську картку. Того ж дня, приблизно о 1-ій год. ОСОБА_6 знімав грошові кошти з цієї картки та оплачував продукти харчування у магазині. Таким чином, ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 540 грн.

29 червня 2011 року, приблизно о 20-ій год. 20 хв., знаходячись в приміщенні магазину по вул. Петровського, 51, у м. Жовті Води Дніпропетровської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, побачивши, що потерпілий ОСОБА_12 поклав грошові кошти у карман, намагався їх викрасти, але не довів свій злочинний умисел до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був викритий потерпілим та затриманий на місці вчинення злочину.

7 липня 2011 року, приблизно о 17-ій год. 45 хв., знаходячись в приміщенні приватної клініки по вул. Богуна, 77, у м. Жовті Води Дніпропетровської області, діючи умисно, з метою викрадення будь-якого майна, через незаперті двері проник у кабінет № 10, в якому нікого не було і ніхто не спостерігав за його діями, та звідки викрав тонометр та мережевий адаптер, з чим з місця вчинення злочину зник, розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши приватному підприємству матеріальну шкоду на загальну суму 332,21 грн.

16 липня 2011 року, приблизно о 7-ій год. 15 хв., знаходячись на ринку по вул. Дзержинського, 2, у м. Жовті Води Дніпропетровської області, побачивши у раніш незнайомого ОСОБА_13 портмоне, вирішив його викрасти, скориставшись тим, що останній відволікся, вчинив крадіжку портмоне. З викраденим з місця вчинення злочину зник, розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 319,90 грн.

У касаційній скарзі захисник просить про скасування судових рішень щодо засудженого ОСОБА_6 і направлення матеріалів справи на новий судовий розгляд. Прохання обґрунтовано порушеннями кримінально-процесуального закону, оскільки неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 був допитаний без присутності педагога та попереджався про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за завідомо неправдиві показання. Вказано, що судом безпідставно не притягнуто до відповідальності про адміністративні правопорушення свідків та потерпілих, які неодноразово ухилялись від явки до суду, та безпідставно відмовлялось у допиті свідків сторони захисту. Зазначено про порушення права на захист, оскільки суд не сприяв у наданні ОСОБА_6 зустрічей із захисником та відмовлено у призначенні захисника після набрання чинності вироком суду. Крім того, заперечується правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 3 ст. 185 КК України з кваліфікуючою ознакою як «проникнення» у кабінет приватної лікарні, що, на думку захисника, є загальнодоступним місцем. Також вказано про недотримання положень кримінально-процесуального закону апеляційним судом при перевірці вироку суду, що наведені порушення не усунув.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який не підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про винуватість засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, не оспорюються, як і кваліфікація дій за цими злочинами.

Доводи касаційної скарги захисника щодо неправильного застосування кримінального закону при кваліфікації дій засудженого за ч. 3 ст. 185 КК України з кваліфікуючою ознакою як «проникнення» є необгрунтованими, оскільки службовий кабінет лікаря приватної лікарні не є загальнодоступним місцем, як стверджує про це захисник

Не погоджується колегія суддів й з твердженнями щодо порушення права на захист, оскільки постановою попереднього розгляду справи ОСОБА_6 був забезпечений захисником за призначенням, який в подальшому замінювався. Після набрання законної сили вироком суду призначена захисник ОСОБА_5 , якою і була подана касаційна скарга на захист інтересів засудженого ОСОБА_6 .

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року, усі доводи апеляції засудженого, аналогічні й тим, що наведені ним у касаційній скарзі його захисником, були всебічно розглянуті апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.

Перевірялись апеляційним судом й посилання на те, що судом не було допитано свідків сторони захисту. Однак, судом неодноразово виносились постанови про їх привід та оголошувались показання тих, які були допитані на досудовому слідстві та через неможливість виконати постанову суду про їх привід в судове засідання.

З огляду на те, що кримінальний закон застосовано правильно, інші порушення кримінально-процесуального закону, на які вказує захисник, не є істотними, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України 1960 року та пунктом 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-337км16 Категорія: ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185,
ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_14
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_15
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_2