Справа №485/931/16-к 18.11.2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Березанка, Миколаївської області, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

- якою клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишено без задоволення.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 , ОСОБА_8
засуджений ОСОБА_6
представник Снігурівської ВК№5 ОСОБА_9
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 11.10.2012р.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишено без задоволення.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений вважає, що характеристика, яку надала адміністрація Арбузинської ВК№ 83 відносно нього не відповідає дійсності.

Зазначає, що працював в колонії два роки на шкідливому виробництві. Вказує, що хворіє на тяжку хворобу туберкульоз легенів.

Водночас звертає увагу, що вперше за гратами, вину під час судового слідства визнав повністю, розкаявся в скоєному та сприяв слідству.

Крім того, апелянт вказує, що є сиротою, опікується ним бабуся, яка сама потребує стороннього догляду.

Просить суд надати можливість своєю сумлінною поведінкою стати частиною суспільства на свободі.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_6 засуджений 11 жовтня 2012 року вироком Березанського районного суду Миколаївської області за ст.185 ч.3, 70 ч.4,71 КК України до 5 років три місяці позбавлення волі.
Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 06 червня 2013 року касаційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області задоволено, вирок Березанського районного суду від 11 жовтня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 20 грудня 2012 року щодо ОСОБА_6 змінено. Виключено рішення про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.71 КК України. Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі і на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів до покарання, визначеного судом 5 років позбавлення волі.
Строк покарання за вироком суду рахується з моменту затримання з 10 вересня 2012 року, кінець строку 30 січня 2017 року.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2016 року згідно ст.72 ч.5 КК України зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 10 вересня 2012 року по 20 грудня 2012 року, а також з 19 листопада 2011 року по 19 січня 2012 року.
20 липня 2016 року до Снігурівського районного суду Миколаївської області надійшла заява засудженого ОСОБА_6 в якій він просив суд застосувати до нього умовно-достроково звільнення від покарання на не відбутий термін покарання.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишено без задоволення.

Своє рішення про відмову в задоволенні клопотання суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_6 не дбайливо ставиться до майна установи, яким користується, умисно уникає виконання робіт із самообслуговування, свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи, або перекладає їх на інших засуджених, не бере участі в організації виховних заходів та не приймає участі в програмах диференційованого виховного впливу.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, представника ВК№5, який зазначив, що ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, тому підстав для його умовно-дострокового звільнення немає, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження та особову справу засудженого, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги засудженого про незаконність ухвали суду у є необґрунтованими.
Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_6 в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання з підстав викладених в ухвалі суду.
Так, згідно зі ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» від 26.04.2002р. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
З ухвали суду вбачається, що приймаючи рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_6 від покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, з чим погоджується і апеляційний суд.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 11.10.2012р. зі змінами внесеними Вищим спеціалізованм судом України від 06 червня 2013 року засуджений за ч. 3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі.

Строк покарання за вироком суду рахується з моменту затримання з 10 вересня 2012 року, кінець строку 30 січня 2017 року.
Засуджений ОСОБА_6 фактично відбув 2/3 строку призначеного покарання.
Разом з тим, згідно характеристики затвердженої начальником Арбузинської виправної колонії №83 засуджений ОСОБА_6 характеризується посередньо, порушень вимог режиму утримання не допускав, заохочень не мав. Проте за період відбування покарання допустив порушення установлення порядку відбування покарання 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення. На даний час стягнення погашене у встановленому законом порядку. За висновками адміністрації колонії ОСОБА_6 не довів свого виправлення та не заслуговує умовно-дострокового звільнення від покарання у зв`язку з тим, що має недостатній ступінь виправлення.

Аналогічна характеристика надана ОСОБА_6 адміністрацією Снігурівської ВК № 5 де засуджений відбуває покарання з 21 квітня 2016 року. Із якої вбачається, що ОСОБА_6 за час відбування покарання на шлях виправлення не став, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи.
Дані обставини в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив представник ВК№5 - начальник відділення №5 соціально-психологічної служби ОСОБА_9 , який пояснив, що засуджений в категоричній формі відмовляється від будь-яких робіт по благоустрою установи, залучений до програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта» але фактично участі в цій програмі не приймає. Вважає, що поведінка засудженого та його відношення до праці свідчать про те, що ОСОБА_6 на шлях виправлення не став.

За таких обставин, враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, проте із характеризуючи даних та особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, колегія суддів вважає, що підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання ОСОБА_6 та задоволення його апеляційної скарги, немає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 537 КПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2012 року відмовлено залишити без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді