Справа № 201/9435/2016
Провадження № 1-кс/201/5924/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі : головуючого - слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю представників заявника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Індустріальні технології» про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000001, -

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Індустріальні технології» (далі ТОВ «Індустріальні технології») звернулося до суду із вищезазначеним клопотанням, обґрунтовуючи його тим, що в межах здійснення досудового слідства кримінального провадження № 0000001 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2016 року накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «ОТП Банк» (МФО 300528), який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Індустріальні технології» (). Оскільки заявник не має наразі жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні, повідомлення про підозру посадовим особам товариства не вручалося, обвинувальний акт не складався останній просить скасувати арешт на належне йому майно. Посилається також у поданому до суду клопотанні на те, що на цей час товариство позбавлено можливості здійснювати підприємницьку діяльність, розрахунки за отриманий та поставлений товар, прийняті послуги, що призведе до утворення заборгованості та погіршення фінансового становища підприємства.

Представники ТОВ «Індустріальні технології» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доводи та вимоги клопотання у судовому засіданні підтримали, просили його задовольнити з підстав викладених у клопотанні.

Прокурор та слідчий у призначене із розгляду клопотання судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Кримінальним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Зважаючи на визначені ч. 2 ст. 174 КПК України строки розгляду клопотання про скасування арешту майна, слідчим суддею з урахуванням принципу диспозитивності, закріпленого у ст. 26 КПК України, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, визнано можливим розгляд клопотання у відсутність зазначених осіб.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та матеріали справи № 201/8674/16, суд приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2016 року у справі № 201/8674/16-к (провадження № 1кс/201/5417/2016) було задоволено клопотання слідчого СУ ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , та накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «ОТП Банк» (МФО 300528), який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Індустріальні технології» ().
Згідно з відомостями, викладеними в зазначеній ухвалі, клопотання про накладення арешту мотивовано тим, що в провадженні СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 06.01.2016 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.212 КК України.
В ході досудового слідства встановлено, що службові особи ТОВ «ИНДУСТРИАЛЬНЫЕ ТЕХНОЛОГИИ» () при здійсненні фінансово-господарської діяльності у липні-грудні 2013 року в порушення п. 198.1 ст.198, п. 198.2 ст.198, п. 198.3 ст.198, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України шляхом незаконного формування податкового кредиту за результатами фінансово-господарських відносин з ТОВ «Промбуд Маркет» та ТОВ «Трейд Лайн М» умисно ухилились від сплати передбаченого п.п. 9.1.3 п. 9.1 ст. 9 Податкового Кодексу України податку на додану вартість, який входить до податкової системи та введений в установленому Законом порядку на загальну суму 3 814 577,75 грн., що призвело до фактичного ненадходження до бюджету грошових коштів у особливо великих розмірах.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.

Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013 № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Вирішуючи вимоги заявника слід зазначити, що сукупність даних, які містяться у матеріалах судового провадження та матеріалах справи, у якій вирішено питання про накладення арешту, свідчить про те, що у кримінальному провадження, яке 06.01.2016 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст 212 КК України, посадові особи ТОВ «Індустріальні технології» не є підозрюваними, обвинуваченими, засудженими та іншими особами, які несуть відповідальність за вчинення суспільно-небезпечного діяння. Зазначені обставини підтверджуються вивченими судом матеріалами справи та такі доводи підтверджено у судовому засіданні заявником. Органом досудового розслідування як на момент накладення арешту, так і на момент розгляду клопотання про скасування арешту таких відомостей і підтверджуючих документів не надано. Крім того, слід також звернути увагу на те, що у матеріалах за клопотанням відсутні будь-які дані про те, що злочинними діями завдана шкода, а також дані про те, що заявлено цивільний позов.

Цих даних у ході розгляду клопотання не надано. При цьому у ході розгляду як клопотання про накладення арешту, так його скасування, не надано жодних даних, які б підтверджували обґрунтовану необхідність подальшого арешту майна, оскільки як вбачається із досліджених матеріалів за клопотаннями про накладення арештів висновок органу досудового розслідування про доцільність накладення арешту зроблено виключно на підставі рапорту та висновку аудиторської фірми.

До того ж, слідчий суддя вважає за необхідне послатися на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

З огляду на це слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право зяавника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою , а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
При цьому у рішеннях у справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» Судом указано про те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.
Зважаючи на викладене, вимоги клопотання про скасування арешту, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2016 року, підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 173, 174, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Індустріальні технології» про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000001 задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2016 року у справі № 201/8674/16-к (провадження № 1кс/201/5417/2016) на грошові кошти, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритих у АТ «ОТП Банк» (МФО 300528), який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Індустріальні технології» (), скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1