Справа № 629/4499/16-к
Номер провадження 1-кс/629/900/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2016 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю

власника майна ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні № 0003049,

в с т а н о в и в:
Заявник ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого, в якій зазначає, що 17 листопада 2016 року Лозівським міськрайонний судом Харківської області накладено арешт на автомобіль «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , заборонивши їй будь-яким способом відчужувати, розпоряджатися даним транспортним засобом, який передано на зберігання до Лозівського ВП ГУНП в Харківській області. Постановою слідчого Лозівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 21.11.2016 року, було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про повернення їй у користування вищевказаного автомобіля, виходячи з того, що в ухвалі слідчого судді не зазначено про необхідність повернення автомобіля власнику.

ОСОБА_3 просить суд визнати бездіяльність слідчого Лозівського ВП ГУПН в Харківській області та зобов`язати слідчого та прокурора у провадженні яких перебуває кримінальне провадження № 0003049 від 14.11.2016 року, негайно повернути власнику у користування автомобіль «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 .

У судовому засіданні заявник скаргу підтримала, наполягала на її задоволенні, з підстав зазначених у скарзі.

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату час та місце розгляду справи належним чином, що у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Суд, вислухавши думку власника майна, дослідивши доводи скарги та матеріали надані до неї, приходить до наступних висновків.

Стаття 303 ч. 1 п. 1 КПК України передбачає можливість оскарження володільцем тимчасово вилученого майна бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 173 ч. 5 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.
Ухвалою слідчого судді від 17.11.2016 року було накладено арешт на тимчасово вилучений автомобіль «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , із забороною відчужувати та розпоряджатися цим автомобілем, при цьому судом не були встановлені заборони щодо користування майном.
Згідно постанови слідчого Лозівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 21.11.2016 року у кримінальному провадженні № 0003049, було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про повернення у користування автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , з тих підстав, що ухвала слідчого судді від 17.11.2016 року не містить вказівки про необхідність повернення автомобіля власнику.

З урахуванням вищенаведених норм КПК та обставин справи, суд приходить до висновку, що внаслідок накладення арешту на автомобіль «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 не була позбавлена права користування транспортним засобом, у зв`язку із чим слідчим безпідставно та необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання власника майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, вимоги скарги щодо визнання бездіяльності слідчого, не входять до повноважень слідчого судді при вирішенні скарги.

Крім цього, скарга стосується рішення, яке прийнято слідчим у кримінальному провадженні, у зв`язку із чим, суд не вирішує питання щодо зобов`язання прокурора вчинити певні дії.

Враховуючи те, що автомобіль «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 , має значення речового доказу у кримінальному провадженні, суд вважає можливим передати даний транспортний засіб на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_3 .

За таких обставин, скарга власника майна ОСОБА_3 є такою, що підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303-307, 309 КПК України, суд

у х в а л и в:
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні № 0003049 задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого Лозівського ВП ГУНП в Харківській області, уповноваженого здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003049 від 14.11.2016 року, негайно передати на відповідальне зберігання ОСОБА_3 автомобіль «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1 .

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1