Провадження № 11-кп/779/231/2016
Категорія ч.2 ст.345 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури м. Івано-Франківська ОСОБА_6 на вирок Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2015 року кримінальне провадження №0003391 про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Підмихайлівці, Рогатинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.125, ч.2 ст.345 КК України ( далі КК ), за участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :
вироком Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженець с. Підмихайлівці, Рогатинського району Івано-Франківської області, житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, розлучений, непрацюючий, інвалід III групи, згідно ст.89 КК раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.345 КК, та йому призначено покарання: за ч.2 ст.125 КК - 120 годин громадських робіт; за ч.2 ст.345 КК - 3 ( три ) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 3 ( трьох ) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на іспитовий строк 1 ( один ) рік.

Відповідно до ст.76 КК ОСОБА_7 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Як встановлено вироком суду ОСОБА_7 заподіяв умисно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, потерпілій ОСОБА_10 та умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків за таких обставин.

27.10.2014 року, близько 07 год. 20 хв., в приміщенні ванної кімнати загального користування, на п`ятому поверсі будинку АДРЕСА_2 , між ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_10 виник словесний конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході якого ОСОБА_7 умисно наніс один удар лівою рукою в обличчя та декілька ударів ногами по правій нозі потерпілій ОСОБА_10 , внаслідок чого заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я, а також синця в ділянці обличчя, садна в ділянці грудної клітки, синця в ділянці лівої кисті, синця в ділянці лівого стегна та синця в ділянці правої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 11.12.2014 року близько 10.00 год. ОСОБА_7 було запрошено в приміщення службового кабінету №8 Івано-Франківського МВ УМВС України в області для проведення процесуальних дій, а саме оголошення повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК. Під час проведення процесуальної дії ОСОБА_7 почав поводити себе агресивно, на законні вимоги слідчого ОСОБА_11 не відреагував та під час того, коли вона наблизилась до ОСОБА_7 , з проханням заспокоїтись, останній, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, сидячи на дивані, наніс один удар двома ногами у область живота вказаній слідчій.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 слідча ОСОБА_11 під час виконання своїх службових обов`язків отримала тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правого кульшового суглоба, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь в суді першої інстанції, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, покликається на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що суд призначив обвинуваченому надто м`яке покарання, безпідставно звільнив його від відбування покарання, застосувавши положення ст.75 КК, не врахувавши при цьому, що ОСОБА_7 вчинив злочин проти авторитету органів державної влади, який відповідно до ст.12 КК віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості

Вважає, що призначене обвинуваченому покарання є незаконним та несправедливим внаслідок м`якості, суперечить вимогам ст.65 КК, оскільки є недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових злочинів.

Просить скасувати вирок суду та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч.2 ст.125 КК - штраф у розмірі 50 ( п`ятдесят ) неоподаткованих мінімумів доходів громадян; за ч.2 ст.345 КК - 2 ( два ) роки позбавлення волі, а на підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 2 років позбавлення волі.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, просить вирок скасувати за

м`якістю призначеного обвинуваченому покарання та постановити новий вирок, яким призначити реальне покарання у виді позбавлення волі;

- обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому, заперечив доводи

апеляційної скарги та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення;

- захисник ОСОБА_9 вважає призначене покарання таким, що відповідає вимогам ст.65

КК та просить залишити вирок без зміни.

З`ясувавши всі обставини кримінального провадження, заслухавши прокурора про скасування вироку та постановлення нового вироку, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які вважали вирок суду в частині призначення покарання законним та обґрунтованим, повторно дослідивши обставини, на які покликається прокурор в апеляційній скарзі, обговоривши її доводи і мотиви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга старшого прокурора прокуратури м. Івано-Франківська ОСОБА_6 підлягає до часткового задоволення, а вирок суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового вироку з таких підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивиованм.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, застосовуючи закон про кримінальну відповідальність та призначаючи покарання ОСОБА_7 , не в повній мірі дотримався даних вимог закону.

Так, суд призначив ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125 КК у виді громадських робіт на строк 120 годин, тобто нижче від найнижчої межі ( 150 годин ) встановленої в санкції зазначеної норми закону. При цьому не обґрунтував необхідність призначення покарання у такому розмірі та не застосував положення ч.1 ст.69 КК.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст.69 КК при призначенні покарання за ч.2 ст.125 КК, тому вважає призначене судом покарання за даною нормою закону надто м`яким, а доводи прокурора про м`якість призначеного покарання в цій частині обґрунтованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованого, на його думку, звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, то вони є непереконливими, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.65 КК суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті ( санкції частини статті ) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом ч.1 ст.75 КК, якщо суд при призначені покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції даних вимог закону дотримався у повній мірі.

Так, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд урахував як ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст.12 КК є злочинами невеликої та середньої тяжкості, так і дані про особу винного: що він згідно ст.89 КК є несудимим, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку в Івано-Франківському ОНД, є інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням. Враховано також обставини справи та відсутність у потерпілих претензій матеріального характеру.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ч.2 ст.20 КК при призначенні покарання врахував і обмежену осудність обвинуваченого, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №397 від 17.12.2014 року ОСОБА_7 виявляє ознаки органічного розладу особистості ( епілептичного та судинного характеру ), на період часу, що відносяться до інкримінованих йому дій перебував та перебуває в стані, при якому не здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Також судом враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, і обставини, що його пом`якшують, - щире каяття у вчиненому, визнання винуватості та активне сприяння розкриттю злочинів.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_7 вчинив злочин проти авторитету органів державної влади, то вони не ґрунтуються на вимогах закону, так як ст.65 КК визначено загальні засади призначення покарання, яких суд дотримався.

Враховуючи, що судом першої інстанції допущені порушення закону при призначенні покарання за ч.2 ст.125 КК, то колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку в частині призначення ОСОБА_7 покарання та ухвалення свого вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить визнання винуватості, щире каяття та активнее сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Враховуючи тяжкість вчинених ОСОБА_7 злочинів, які відповідно до ст.12 КК є злочинами невеликої та середньої тяжкості, особу винного: що він згідно ст.89 КК є несудимим, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку в Івано-Франківському ОНД, стан його здоров`я - є інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням, а також інші обставини справи, зокрема відсутність у потерпілих претензій матеріального характеру, а також обмежену осудність обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів таке покарання у даному конкретному випадку буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.373-376, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

засудила :
апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури м. Івано-Франківська ОСОБА_6

задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч.2 ст.125 КК - 150 годин громадських робіт;

- за ч.2 ст.345 КК - 3 ( три ) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 3 ( три ) роки.

Згідно положень ст.75 КК ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 ( один ) рік.

Відповідно до ст.76 КК покласти на засудженого ОСОБА_7 такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржений учасниками судового провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4