АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
06 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Казанка Казанківського р-ну Миколаївської обл., українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, мешкає: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
?14.12.2006 Деснянським районним судом, м.Києва за ч.2 ст.187, 69 КК України до 3-х років позбавлення волі,
?21.01.2009 Деснянським районним судом м.Києва за ч.2 ст.186, ч.2 15, ч.2 ст.186, ст.ст. 70,71 КК України до 4-х років 3-х місяців позбавлення волі, звільнився 16.09.2011 умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 15 днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,?
за участі:
прокурора ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
Від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та прокурора прокуратури Деснянського району міста Києва ОСОБА_7 надійшли апеляційні скарги на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 25.09.2015.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить суд апеляційної інстанції змінити вирок Деснянського районного суду міста Києва відносно ОСОБА_5 , перекваліфікувавши його дії з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.186 КК України не пов`язане з позбавленням волі, з застосуванням ст.75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.
Інша апеляційна скарга надійшла від прокурора прокуратури Деснянського району м.Києва ОСОБА_7 , в якій вона просить скасувати вирок Деснянського районного суду міста Києва від 25.09.2015 відносно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання та ухвалити новий, за яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.187 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна; у решті ? вирок залишити без змін.
Так, вироком Деснянського районного суду міста Києва від 25.09.2015, ОСОБА_5 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.187 КК України та призначено покарання у виді 7-ми (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, за виключенням житла. Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислюється з 26.04.2015 згідно протоколу затримання. Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишено без змін ? тримання під вартою.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, захисник ОСОБА_6 , обґрунтовуючи прохання про зміну вироку відносно ОСОБА_5 та перекваліфікацію його дій, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність. Так, на думку адвоката, по-перше, фактично всі процесуальні документи, які слідчим були здобуті в ході досудової розслідування та на які в суді посилався прокурор, як на докази винуватості ОСОБА_5 в скоєні розбійного нападу, визнані судом недопустимим доказами, а саме: протокол огляду події від 26.04.2015; висновок експерта № 431 від 18.05.2015; протокол пред`явлення речей /ножа/ для впізнання від 18.06.2015. В судовому засіданні, після надання підзахисному ножа для огляду, ОСОБА_5 заявив, що цей ніж йому ніколи не належав, слідчим у нього вій не вилучався та взагалі бачить його вперше в суді. Доказів, які б спростовували покази останнього, прокурором суду, не надано. По-друге, оскаржуваний, вирок, ґрунтуються виключно на суперечливих, ні чим не підтверджених та не перевірених показаннях ОСОБА_10 . Також, як зазначає адвокат, у вироку суд безпідставно посилається на показання потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , так як жоден письмовий доказ, долучений прокурором до кримінального провадження, крім обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, судом не був визнаний належним доказом по справі. При цьому адвокат наголошує, що жодна із вказаних осіб не була безпосереднім очевидцем обставин, що відбувались між ОСОБА_5 та потерпілим 26.04.2015.
Не погоджується адвокат також із посиланням суду на свідчення співробітників міліції ОСОБА_13 і ОСОБА_15 , оскільки: по-перше, будучи допитаними у суді вони пояснили, що не пам`ятають хто саме проводив поверховий огляд, по-друге, вони не могли описати як саме виглядав ніж, по-третє, при поверховому огляді особи, без проведення обшуку особи, неможливо виявити складний ніж, так як на обвинуваченому була куртка. Крім того, співробітниками міліції ОСОБА_13 , та ОСОБА_15 , в порушення ст.ст.208, 223 КПК України, обшук обвинуваченого було проведено до офіційного затримання за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину та без участі понятих.
Також сторона захисту звертає увагу суду на те, що в ході досудового розслідування слідчим взагалі не встановлене місце кримінального правопорушення та не проведено слідчий експеримент ні з ОСОБА_5 , ні з ОСОБА_10 задля перевірки та уточнення місця вчинення кримінального правопорушення і його обставин, не дивлячись на клопотання захисту. Місце скоєння злочину, по АДРЕСА_2 в районі супермаркету «АТБ», де відповідно до вироку суду, 26.04.2015, було кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_10 взагалі не оглядалось, не вилучались відеозаписи з камер відеоспостереження в районі супермаркету «АГВ», де були зафіксовані обставини на які посилається ОСОБА_16 та які б підтверджували його свідчення і спростовували показання ОСОБА_17 про наявність у обвинуваченого ножа під час скоєння кримінального правопорушення, не складався протокол огляду місця події.
Окрім вищезазначеного, захисник зазначає, що судом першої інстанції при постановлені вироку не прийнято до уваги, що слідчим ані під час затримання, ані під час досудового розслідування у ОСОБА_5 ніж не вилучався та не описувались індивідуальні ознаки ножа. Таким чином, в ході судового провадження не була встановлено жодною доказу, який би свідчив про розбійний напад ОСОБА_5 на потерпілого ОСОБА_10 , що свідчить про неправильне застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.
Окремо адвокат ОСОБА_6 зазначає, що в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 молодого віку, має постійне місце проживання в м. Києві, позитивно характеризується, має сім`ю та має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце роботи в ТОВ «Весь мир бронедверей», позитивно характеризується з місця роботи. Проте суд першої інстанції у вироку безпідставно зазначив, що обставин, які згідно ст.66 КК України пом`якшують покарання, судом не встановлено.
Інша апеляційна скарга надійшла від прокурора прокуратури Деснянського району м.Києва ОСОБА_7 . Прокурор, неоспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію правопорушення, вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зокрема прокурор зазначає, що в порушення вимог ст.65 КПК України, ч.2 ст.50 КК України, п.3 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 за №7, судом при обранні строку покарання ОСОБА_5 не дано належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, оцінки мети і мотиву вчинення правопорушення, обставинам його вчинення та відношенню ОСОБА_5 до вчиненого ним правопорушення, який винним себе у розбої не визнав, у скоєному не покаявся. Також судом не дано належної оцінки особі обвинуваченого, який раніше судимий за умисні тяжкі корисливі злочини, в тому числі за аналогічний злочин, однак належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став; відсутності обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, обтяжуючу покарання обставину ? рецидив злочинів; відсутності критичного ставлення ОСОБА_5 до скоєного тяжкого злочину та його наслідків. А тому, прокурор вважає, що вказані вище обставини в їхній сукупності свідчать про недостатність призначеного ОСОБА_5 покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, яке є мінімальним у межах санкції ч.2 ст.187 КК України, що слугує підставою для скасування вироку суду першої інстанції, відповідно до ст.409 КПК України.
Інших апеляцій, доповнень заперечень від інших учасників кримінального провадження не надходило.
Згідно з вироком суду першої інстанції, 26.04.2015 приблизно о 04.00 год. ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, знаходячись біля супермаркету «АТБ» по проспекту Лісовому, 28 в м.Києві, з метою заволодіння чужим майном, вчинив напад на ОСОБА_10 , поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для його здоров`я, що виразилось в демонструванні перед ОСОБА_10 туристичного ножа, після чого заволодів чужим майном, яке належить ОСОБА_11 , а саме спортивним гірським велосипедом марки «AUTHOR Solution» вартістю 5000грн., з яким з місця вчинення кримінального правопорушення зник.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили апеляційний суд змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувавши дії обвинуваченого на ч.2, ст. 186 КК України і призначивши йому покарання не пов`язане з позбавленням волі та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора, який в свою чергу заперечував проти апеляційної скарги захисника та підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції, а також просив скасувати вирок відносно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання та ухвалити новий призначивши покарання у виді позбавлення волі на 08 років з конфіскацією майна, думку потерпілого ОСОБА_10 , який не підтримав апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого та підтвердив свої покази в суді першої інстанції, в тому числі в частині демонстрації ножа з метою заволодіння велосипедом, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах апеляцій, обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та апеляційна скарга прокурора прокуратури Деснянського району міста Києва ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, а оскаржуваний вирок суду підлягає зміні відповідно до вимог ч.2 ст. 404 КПК України, виходячи з наступного.
Насамперед слід зауважити, що відповідно до вимог ст.403 КПК України, судом апеляційної інстанції прийнято відмову у захисника ОСОБА_6 , погоджену з обвинуваченим ОСОБА_5 , від змін до апеляційної скарги (а.с. 176), а тому апеляційний розгляд відбувається в межах первинної апеляції захисника, про що просив адвокат ОСОБА_6 , погодивши свою позицію з обвинуваченим.
Щодо суті апеляційних скарг, то згідно із вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги. Під час перевірки колегією суддів доводів апеляції захисника ОСОБА_6 щодо неправильності кваліфікації, при судовому розгляді встановлено, що викладені у вироку суду фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами, які в свою чергу є належними, допустимими та достатніми, навіть не дивлячись на виключення з низки джерел доказів: протоколу огляду від 26.04.2015, висновку експерта № 431 від 18.05.2015 щодо ножа та протоколу пред`явлення речей для впізнання.
Так на підтвердження встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, суд першої інстанції послався на наступні джерела доказів:
Покази потерпілого ОСОБА_10 про те, що 26.04.2015 приблизно в 03.50 год. він разом з ОСОБА_11 на велосипедах заїхали в магазин «АТБ» по пр.Лісовому в м.Києві, де ОСОБА_11 пішов до магазину, а він залишився біля магазину з його та своїм велосипедами, через хвилин 5 до нього підійшов раніше незнайомий йому ОСОБА_5 та запитав про цигарки, на що він відповів ОСОБА_5 що він не курить, ОСОБА_5 поцікавився у нього чому він не курить і в цей час дістав ніж та пригрозив завданням йому тілесних ушкоджень даним ножем в разі, якщо він не віддасть йому велосипед, та почав підходити до нього, дії ОСОБА_5 по демонстрації йому ножа він сприймав як реальну загрозу своєму здоров`ю, тому почав відходити від ОСОБА_5 та кликати на допомогу, а ОСОБА_5 в цей час схопив велосипед ОСОБА_11 та поїхав на ньому, він не встиг наздогнати ОСОБА_5 на велосипеді, про вказані події він повідомив ОСОБА_11 , з яким вони на пропозицію допомогти ним з незнайомим ним таксистом в автомобілі таксі проїхались по району в пошуках ОСОБА_5 на велосипеді, після чого з працівниками патрульної служби вони також шукали ОСОБА_5 по району, через деякий час зателефонував їх знайомий ОСОБА_12 , якому вони по телефону повідомили про викрадення велосипеду, та повідомив, що він з таксистом затримали чоловіка з велосипедом ОСОБА_11 , він з ОСОБА_11 та працівниками патрульної служби під`їхали до зазначеного ОСОБА_12 місця і він відразу впізнав ОСОБА_5 як особу, яка викрала велосипед ОСОБА_11 , згодом при огляді у ОСОБА_5 був виявлений ніж, яким ОСОБА_5 йому погрожував,
Покази потерпілого ОСОБА_11 про те, що 26.04.2015 приблизно в 04.00 год. він разом з ОСОБА_10 на велосипедах заїхали до магазину «АТБ» на пр.Лісному в м.Києві, він пішов до магазину, а ОСОБА_10 залишився біля магазину наглядати за своїм та його велосипедами, через хвилин 10 до магазину забіг ОСОБА_10 та повідомив про викрадення його велосипеду, вони вибігли на вулицю, до них підійшов чоловік та запитав що трапилось, він пояснив вказаному чоловіку про викрадення велосипеду і на пропозицію даного чоловіка вони проїхались по району в пошуках грабіжника з велосипедом, однак не знайшли їх, тому пішли у відділок міліції та написали заяву про викрадення велосипеду, в цей час йому зателефонував його брат ОСОБА_12 , якому він перед цим повідомив про викрадення його велосипеду, та сказав, що він бачив його велосипед біля заправки «Шелл» по вул.Братиславській в м.Києві, він повідомив про це працівників міліції і вони з працівниками міліції поїхали на вказане місце, де ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_5 як нападника, також при ньому був його гірський велосипед марки «AUTHOR Solution» вартістю 5000грн.,
Покази свідка ОСОБА_12 про те, що 26.04.2015 приблизно в 04.00 год. він разом з своїм братом ОСОБА_11 та товаришем ОСОБА_10 їхали на велосипедах додому, по дорозі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 заїхали в магазин по пр.Лісовому в м.Києві, а він поїхав далі по вул.Братиславській в м.Києві, через деякий час в телефонній розмові з ОСОБА_11 він дізнався про викрадення велосипеду останнього, рухаючись на автомобілі таксі по вул.Братиславській в м.Києві він побачив раніше незнайомого йоіму ОСОБА_5 , який вів в руках велосипед ОСОБА_11 , і який він відразу впізнав, оскільки цей велосипед відрізняється від інших аналогічних велосипедів по своєму зовнішньому вигляду, він викликав наряд міліції, разом з таксистом під`їхав до ОСОБА_18 та вказав йому, що це велосипед його брата, на що ОСОБА_19 відповів, що цей велосипед він купив біля магазину «Епіцентр», на вказане місце приїхали працівники міліції, а також під`їхали ОСОБА_11 з ОСОБА_10 , ОСОБА_10 відразу вказав на ОСОБА_20 як на крадія, який викрав велосипед та погрожував при цьому йому ножем,
Покази свідка ОСОБА_13 про те, що 26.04.2015 в ході об`їзду території в складі автопатруля був отриманий виклик по лінії 102 про викрадення велосипеду, при відпрацюванні території біля заправки «Шелл» по вул.Братиславській в м.Києві був виявлений ОСОБА_21 з велосипедом, біля якого знаходився хлопець, який сказав, що велосипед належить його брату, тому була викликана слідчо-оперативна група, ОСОБА_5 поясняв, що вказаний велосипед він купив, при проведенні поверхневого огляду у ОСОБА_5 був виявлений складний ніж, який до приїзду СОГ вони не вилучали, також на місце приїхав заявник і вказав на ОСОБА_18 як на чоловіка, який викрав у нього велосипед,
Покази свідка ОСОБА_14 про те, що в квітні 2015 року приблизно в 04.30 год. при чергуванні в складі автопатруля була отримана інформація про заволодіння велосипедом під погрозою ножа, по приїзді на місце знаходились двоє заявників, один з них повідомив прикмети нападника, при відпрацюванні території разом з заявниками біля заправки «Шелл» по вул.Братиславській в м.Києві був виявлений ОСОБА_5 з велосипедом, ОСОБА_5 пояснював, що велосипед він купив у невідомих хлопців, один заявник одразу вказав на ОСОБА_5 як на нападника і другий заявник впізнав свій велосипед, враховуючи повідомлення заявника про застосування ОСОБА_5 ножа при заволодінні велосипедом, був проведений поверхневий огляд ОСОБА_5 , в ході якого у нього був виявлений ніж, після чого була викликана слідчо-оперативна група, в подальшому вказаний ніж був вилучений.
Таким чином, оцінивши досліджені в судовому засіданні вищевказані докази, суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_5 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій і дана кваліфікація є правильною у відповідності до встановлених фактичних обставин злочину. Відповідно, доводи апеляції захисника ОСОБА_6 про нічим не підтверджені покази потерпілого ОСОБА_10 про наявність у обвинуваченого ножа, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, адже потерпілий давав в цій частині, як і в цілому, послідовні покази, в тому числі про наявність ножа у обвинуваченого, яким він погрожував йому з метою заволодіння велосипедом, що, до речі, він підтвердив і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, і що співвідноситься в цій частині з показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про наявність у обвинуваченого ножа під час затримання.
Також суд бере до уваги, що раніше потерпілий та обвинувачений не були знайомі і не бачили один одного, потерпілий не мав жодних підстав обмовляти обвинуваченого.
Не є переконливими і інші доводи захисника, зокрема про невстановлення місця скоєного злочину, що цілком спростовується показами потерпілих та безпідставність посилання у вироку на покази потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , оскільки немає жодних підстав не довіряти показам цих свідків, які, в тому числі, безпосередньо затримували ОСОБА_5 .
Натомість, доводи апеляції про виключення з процесуальних джерел доказів письмових доказів, долучених прокурором у кримінальному провадженні, не є визначальними, адже суд прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого на підставі інших джерел ? доказів зазначених вище, безпосередньо досліджених судом першої інстанції, які в сукупності є достатніми для визнання вини обвинуваченого.
Разом з тим, доводи в частині того, що на досудовому слідстві не був проведений слідчий експеримент ані з ОСОБА_5 , ані з ОСОБА_10 , ? суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, виходячи з того, що суд безпосередньо дослідив докази в судовому засіданні і дослідженим доказам надав оцінку. Крім того, сам обвинувачений в показах в суді не заперечував місце скоєного ним злочину біля магазину АТБ по пр.Лісовому, не заперечував факт заволодіння велосипедом, заперечуючи лише наявність ножа та погрози ним в бік потерпілого.
Щодо доводів апеляції прокурора про скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також доводи захисника про неврахування відповідно до ч.2 ст.66 КК України низки обставин, зокрема наявність постійного місяця проживання, позитивної характеристики, родини та перебування на утриманні малолітньої дитини, постійного місця роботи, молодий вік підзахисного, ? то колегія суддів виходить з наступного.
Так, суд призначив покарання обвинуваченому з дотриманням положень ст.65 КК України і врахував, що ОСОБА_5 , будучи раніше судимий за розбій, судимість за який не погашена, знову вчиняє розбій, який кваліфікується за ч.2 ст.187 КК України, тобто злочин, який відповідно до ст.12 КК України класифікується як тяжкий. Врахував особу винного в тому числі обставини, на які посилається захисник, відносячи їх до ч.2 ст. 66 КК України, які по суті є обставинами, що характеризують особу винного, відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 66 КК України, і призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.187 КК України з конфіскацією особистого майна, окрім житла, що на думку колегії суддів відповідає загальним засадам призначення покарання і принципу індивідуалізації покарання, визначеному ст.65 КК України. А отже, законних підстав для скасування вказаного вироку в частині призначеного покарання з ухваленням нового з призначенням більш суворого покарання, про що йдеться в апеляції прокурора, колегія суддів не знаходить.
Між тим, суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що обтяжує покарання ? рецидив злочину, так як ця ознака є кваліфікуючою за ч.2 ст.187 КК України. Таким чином, відповідно до ч.2 ст. 404 КПК України в цій частині вирок підлягає зміні, що в цілому не впливає на міру покарання, призначену судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні відповідно до ч.2 ст.404 КПК України.
Інших самостійних доводів апеляційні скарги учасників кримінального провадження не містять.
Строк попереднього ув`язнення підлягає зарахуванню в строк покарання відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 408, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 25.09.2015 щодо ОСОБА_5 ? залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Деснянського району міста Києва ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 25.09.2015 щодо ОСОБА_5 ? залишити без задоволення.
Відповідно до ч.2 ст. 404 КПК України змінити вирок Деснянського районного суду міста Києва від 25.09.2015, яким ОСОБА_5 , визнановинним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді 7-ми (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, за виключенням житла виключивши з мотивувальної частини вироку вказівку щодо рецидиву злочину як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 26.04.2015 по 06.10.2016, включно.
В інший частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії ухвали.

СУДДІ
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/2034/2015
Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_22
Доповідач ОСОБА_1