Провадження № 1-кп/317/228/2016
Справа № 317/2844/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2016 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000398 від 13.04.2015 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Усть-Кут Іркутської області Російської Федерації, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17.03.2014 р. № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації. На виконання зазначеного Указу, 23.04.2014 року ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 . У цей же день наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 2 від 23.04.2014 р. молодшого сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду командира інженерно-позиційного відділення військової частини польова пошта НОМЕР_1 . У цей же день ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на всі види забезпечення.
Молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.
27 вересня 2014 року молодшому сержанту ОСОБА_4 було надано відпустку терміном на 10 діб та 06 жовтня 2014 року останній повинен був прибути з відпуски до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась в районі населеного пункту АДРЕСА_2 . Проте 06 жовтня 2014 року молодший сержант ОСОБА_4 для подальшого проходження військової служби до місця несення служби з відпустки не прибув. Діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, молодший сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби, 06.10.2014 року не з`явився з відпустки на службу, а саме до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась в районі населеного пункту АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до місця несення служби та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, ухиляючись від проходження служби до 10.05.2016 р.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини, які містяться в обвинувальному акті. Також зазначив, що після того як був відправлений у відпустку він вирішив не повертатись на службу через стан здоров`я та сімейні проблеми. Так, у цей період він лікував виразку, у жовтні 2014 року був вимушений переїхати проживати до батьків через фактичне припинення шлюбних відносин з дружиною. Оскільки в той період його батько був на заробітках, рідна сестра проживала окремо, а мати, яка є пенсіонером та має статус «чорнобильця» першої категорії, потребувала допомоги, то він вирішив залишитись вдома. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 дав показання в яких повністю визнав свою вину і не оспорює фактичні обставини, враховуючи думку прокурора, який вважає, що можливо розглянути кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку обвинуваченого, який також не заперечував проти вказаного порядку розгляду провадження, а також з`ясувавши, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши обвинуваченому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, та визнати недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 408 КК України дезертирство, тобто нез`явлення з відпустки на службу з метою ухилитись від військової служби.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України належить до злочинів середнього ступеня тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем служби характеризується виключно позитивно, добровільно з`явився до правоохоронних органів з зізнанням, на обліку у нарколога чи психіатра не перебуває.
Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому суд враховує з`явлення з зізнанням, щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не виявив.

За таких обставин, враховуючи особу ОСОБА_4 , думку прокурора, зважаючи на наслідки злочину, для досягнення цілей покарання, встановлених статтею 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті.

Враховуючи, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, приймаючи при цьому до уваги те, що він не несе небезпеки соціуму, має тісні суспільні зв`язки позитивної спрямованості, є учасником антитерористичної операції, особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 2), має грамоту за сумлінне виконання військового обов`язку, враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого та його наслідків, суд дійшов висновку про необхідність звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст.76 КК України.

Суд вважає, що призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75-76 КК України, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Документально підтверджені процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Клопотання прокурором про обрання запобіжного заходу під час судового розгляду не заявлялось, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 суд за власною ініціативою не обирає.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не скоїть нового злочину.

На підставі п.п 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області, при цьому відповідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1