Номер провадження 11-кп/788/240/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 січня 2016 року, якою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від покарання, -

ВСТАНОВИЛА:
16 грудня 2015 року до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України. В судовому засіданні суду першої інстанції мотивував свої вимоги тим, що під час відбування покарання постійно працював на виробництві, був переведений на дільницю ресоціалізації, працює днювальним в медчастині, при цьому не заперечив випадок вживання алкогольних напоїв, у чому щиро розкаявся. Вказував, що установа виконання покарання неправомірно відмовила йому у зверненні з клопотанням до суду про застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 січня 2016 року клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення залишено без задоволення. Суд мотивував свої висновки тим, що ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, оскільки є злісним порушником установленого порядку відбування покарання, крім заохочень має два стягнення, у тому числі поміщення до ДІЗО, а з часу накладення останнього стягнення пройшло менше року, що позбавляє можливості застосувати до нього умовно-дострокового звільнення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить зазначену ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Обґрунтовує свої апеляційні вимоги тим, що стягнення, на які посилається у своїх висновках суд, погашені та зняті в установленому порядку, а факт його відмови від попередньої пільги, передбаченої ст. 82 КК України, не є підставою для відмови йому у задоволенні цього клопотання, крім того суд першої інстанції взяв до уваги лише окремі характеристики про особу засудженого і не врахував те, що він відвідує масові заходи виховного впливу в церкві колонії, частково відшкодував збитки завдані злочином, працевлаштований в установі, а тому є всі підстави застосувати до нього пільгу, передбачену ст. 81 КК України.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи засудженого ОСОБА_7 , який підтримав свої апеляційні вимоги і просив застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, доводи прокурора про залишення ухвали суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" та ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув визначену ч.3 ст. 81 КК України частину строку покарання, призначеного судом. При цьому, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , в повній мірі дотримався цих вимог Закону і врахував особу засудженого, його поведінку за весь час відбування покарання та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б свідчили про виправлення засудженого, що є основною умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Вироком Сумського районного суду Сумської області від 16 липня 2012 року ОСОБА_7 був засуджений за ч.3 ст. 186, ч.1 ст. 304, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Як вбачається з матеріалів провадження, за час відбування покарання у Сумській ВК №116 засуджений ОСОБА_7 грубо порушував вимоги режиму відбування покарання, за що на нього було накладено два стягнення, в тому числі поміщення до ДІЗО, які на даний час погашено та знято в установленому порядку, має також п`ять заохочень за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених "Духовне відродження" та "Підготовка до звільнення".

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_7 хоча і зарекомендував себе позитивно та мав декілька заохочень, проте за час відбування покарання в зазначеній установі виконання покарань грубо порушував установлений порядок відбування покарання, за що був переведений з дільниці соціальної реабілітації до дільниці ресоціалізації установи, мав дисциплінарне стягнення у виді поміщення на 15 діб до ДІЗО, участі у житті відділення СПС №1 ДР не брав і не має бажання в подальшому брати таку участь, у програмах виховного впливу на засуджених "Духовне відродження" та "Підготовка до звільнення" участь бере не регулярно.

А тому, суд першої інстанції дійшов правильного, на думку колегії суддів, висновку про те, що встановлена поведінка засудженого ОСОБА_7 під час відбування ним покарання та його ставлення до праці не свідчать про те, що він став на шлях виправлення, що є головною умовою для застосування пільги, передбаченої ст. 81 КК.

Доводи засудженого про те, що суд не врахував факт його участі у заходах виховного впливу в церкві колонії, працевлаштованість в установі, погашення накладених стягнень в установленому порядку, є безпідставними, оскільки розглядаючи клопотання засудженого про застосування до нього умовно-дострокового звільнення, суд першої інстанції в повній мірі врахував дані характеристик на засудженого, наявні заохочення і стягнення, його ставлення до роботи та участь у житті установи відбування покарання, тобто врахував всі умови з якими кримінальний закон пов`язує можливість застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, у тому числі й ті на які посилається у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 .

Крім того, слід зазначити, що самі по собі позитивні дані характеристики, наявність декількох заохочень не свідчать про зразкову поведінку цього засудженого, і у сукупності з іншими наведеними вище даними, не засвідчують успішність процесу його виправлення.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали, як про це ставить питання в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 січня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4