АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
представника власника майна ОСОБА_6
власника майна ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2016 року,-
В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно підозрюваної ОСОБА_7 , а саме на автомобіль Кіа CERATO 1591, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 ; житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 165,9 кв.м, частка власності 14/25 (житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами); квартиру АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , загальною площею 76,5 кв.м, частка власності 24/100.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, власниця майна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2016 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Вказує на те, що квартира розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 76,5 кв.м, на яку накладений арешт ухвалою слідчого судді, їй не належить, в 2013 році відчужена на користь третіх осіб, тобто можна дійти висновку, що слідчий суддя при розгляді справи не перевіряв обставини викладені в клопотанні слідчого. Статусу підозрюваної у відкритому кримінальному провадженні №0000409 вона не має, а тому у слідчого судді відсутні жодні підстави для накладення арешту на майно.

Крім того, враховуючи те, що розгляд клопотання слідчого проводився без повідомлення власника майна, строк на оскарження ухвали слідчого судді відповідно до вимог ч. 3 ст. 395 КПК України апелянтом не пропущено.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, представника та власника майна, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не було пропущено, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 19.05.2016 року було постановлено за відсутності особи, яка її оскаржує, копія оскаржуваної ухвали представником власника майна отримана вже після закінчення строку на оскарження, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Що стосується безпосередньо поданої апеляційної скарги, то колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.
Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи, управлінням спеціальних розслідувань Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000409 від 20.05.2014 за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України.
19.05.2016 р. слідчий в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, посилаючись на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України, а тому арешт майна, яке належить підозрюваній, необхідний для забезпечення в майбутньому виконання вироку суду в частині конфіскації майна.

19.05.2016 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання слідчого про накладення арешту було задоволено та накладено арешт на майно, належне підозрюваній ОСОБА_7 .
Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, враховано достатність доказів, що вказують на підозру у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України, наявність даних про належність майна саме підозрюваній, розумність та співрозмірність обмеження права власності останньої, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив, не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 не має у відкритому кримінальному провадженні статусу підозрюваної та те, що слідчим суддею належним чином не перевірено належність арештованого майна, не відповідають дійсності, оскільки у наданих матеріалах судового провадження міститься копія повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України, надано довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідно до якої ОСОБА_7 вказана власником переліченого в клопотанні слідчого майна.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно підозрюваної ОСОБА_7 , а саме на автомобіль Кіа CERATO1591, 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 ; житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 165,9 кв.м, частка власності 14/25 (житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами); квартиру АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , загальною площею 76,5 кв.м, частка власності 24/100 залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/2252/2016 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_18

Доповідач: ОСОБА_1