У Х В А Л А
іменем України
Справа № 285/2422/16-к

провадження № 1-кс/0285/482/16

13 вересня 2016 року м. Новоград-Волинський
Слідчий суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора…………………...... ОСОБА_3

слідчого……………………….. ОСОБА_4

підозрюваного………………… ОСОБА_5

захисника………………………. ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду,

клопотання слідчого Слідчого відділення Новоград-Волинського відділу поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області,

погоджене прокурором Новоград-Волинської місцевої прокуратури,

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олевськ Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина Україна, освіта середня, не одруженого, раніше судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Слідчий 31.08.2016 року звернувся до суду з клопотанням, в якому просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 строком на 2 місяці.

Із клопотання слідує, що 29.04.016 року, близько 21 год. 45 хв. ОСОБА_5 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 , поблизу магазину «Продукти», розташованого по вул. Лесі Українки, 52 в м. Новоград-Волинський Житомирської області, здійснили грабіж, поєднаний з насильством, відносно ОСОБА_8 , яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. Із гаманця ОСОБА_8 було викрадено 900 грн., чим заподіяно останньому матеріальної шкоди на вказану суму.

Підставою для внесення клопотання стало те, що в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 п.п. 1, 5 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та пояснили, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам вчинення ОСОБА_5 інших кримінальних правопорушень чи переховуватись від слідства. При цьому сторона обвинувачення пояснила, що відносно іншого підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід не обирався. Підставою для звернення до суду з даним клопотанням стало оголошення ОСОБА_5 влітку 2016 року в розшук.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та його захисник заперечували проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим, що на сьогоднішній день досудове розслідування по справі завершено та складено обвинувальний акт, відтак відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК.

Вислухавши думки сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.
Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не підлягає розширеному тлумаченню.

Встановлено, що в провадженні органу досудового розслідування перебувають матеріали кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, відомості про які внесено до ЄРДР за № 0000675 від 30.04.2016 року.

22.06.2016 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Ухвалою слідчого судді від 31.08.2016 року надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
11.09.2016 року о 6 год. 10 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
12.09.2016 року о 17 год. 17 хв. ОСОБА_5 звільнено.
За приписами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є найбільш суворим та винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Підстави, зазначені у клопотанні щодо обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, є формальними та необґрунтованими.
Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини та практика Європейського суду з прав людини наголошує, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, при цьому, ризик переховування особи від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
В рішеннях Європейського суду з прав людини «Боцано проти Франції» та «Ходорковський проти Росії» суд відзначив, що при оцінці позбавлення свободи будь-кого, суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними.
Як слідує з пояснень прокурора в судовому засіданні, підставами обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту є наявність у нього непогашеної судимості, яку він трактує як ризик вчинення нових злочинів, та оголошення слідством його в розшук, як ризик того, що ОСОБА_5 , може переховуватись від слідства та суду.
Однак, як тяжкість вчиненого злочину, так і непогашена судимість, самі по собі, не можуть бути підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту і вирішення цього питання з цих підстав, є неприпустимим.
Твердження прокурора в судовому засіданні про те, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуваючи на волі, переховуватиметься від слідства, ґрунтуються на припущеннях і не підтверджуються жодними доказами. Та обставина, що підозрюваний 09.07.2016 року слідчим був оголошений в розшук, не може бути достатнім аргументом наявності в його діях ризику переховування від слідства та суду, оскільки даних, які б вказували на те, що ОСОБА_5 свідомо та навмисно зник зі свого місця проживання, стороною обвинувачення суду надано не було. Як слідує з матеріалів справи, після оголошення ОСОБА_5 22.06.2016 року підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, жодних слідчих дій з ним проведено не було, відтак оголошення його в розшук було безпідставним, оскільки за місцем фактичного його проживання на той момент в м. Київ, він слідчим не викликався.
Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, однак свою причетність до відкритого викрадення грошових коштів ОСОБА_8 в судовому засіданні не заперечував та повідомив, що від суду та слідства не переховувався і такого наміру не має та не мав. Він має постійне місце проживання та реєстрацію, як повідомив суду також і офіційно працевлаштований, проте дана обставина слідством не з`ясовувалась.
Відсутність в матеріалах клопотання будь-яких доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та посилання прокурора на це, без вагомих доказів, не можуть слугувати підставами для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто ізоляції його від суспільства, та неможливості застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу. На думку суду, це буде порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ст. 177 КПК України детально описує ризики, які можуть виправдати тримання під вартою. Крім того, чинний КПК України послідовно проводить концепцію, за якою тягар доведення будь-яких обставин, що свідчать на користь застосування запобіжного заходу, завжди лежить на обвинувачеві. На думку суду, прокурор не впорався із зазначеним тягарем та в судовому засіданні не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Заслуговує на увагу вибірковість сторони обвинувачення при звернені до суду з даним клопотанням, оскільки під час судового засідання було встановлено, що незважаючи на те, що другий підозрюваний по даному кримінальному провадженню ОСОБА_7 також оголошувався в розшук, запобіжний захід відносно нього слідством не обирався, однак з клопотанням щодо обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слідство звернулось лише відносно ОСОБА_5 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення клопотання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, немає.
Керуючись статтями 177, 178, 194, 309 КПК України, - слідчий суддя
УХВАЛИЛА:
У задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Житомирської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1