Дата документу Справа № 325/153/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/969/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 325/153/15-к
Категорія: ст. 27 ч. 4, ст. 369 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_2 , розглянувши 19.05.2016 року апеляційну скаргу від 28.04.2016 року з доповненням до неї від 29.04.2016 року прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 30.03.2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013,
встановила:
16.05.2016 року судді-доповідачу передане кримінальне провадження за апеляційною скаргою з доповненням до неї прокурора на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 30.03.2016 року, яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Перевіривши апеляційну скаргу з доповненням до неї, вважаю її такою, що не відповідає вимогам ст. 396 КПК України, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 29.04.2016 року прокурором у встановлений законом строк була подана апеляційна скарга і в межах цього строку доповнення до неї, в якому прокурор просить апеляційну інстанцію ухвалити свій вирок, тобто ухвалити нове рішення, що відповідно до вимог ст. 23 та ч. 3 ст. 404 КПК України передбачає повторне дослідження не доказів, а обставин, встановлених під час кримінального провадження, з дотриманням законом визначених правил, згідно з якими, повторне дослідження обставин можливе за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, а також можливе дослідження доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В порушення зазначених вимог закону в апеляційній скарзі апелянтом зазначено про необхідність дослідження доказів, при цьому, не зазначені та не конкретизовані докази, які необхідно дослідити по конкретним обставинам, і не зазначені по кожному з доказів підстави, передбачені ч. 3 ст. 404 КПК України.

Не узгоджується з нормами КПК України й посилання в апеляційній скарзі на необхідність під час апеляційного розгляду повно та об`єктивно дослідити докази, надані стороною обвинувачення.

Також, ані в апеляційній скарзі, ані в доповненні до неї, апелянтом не зазначено, які саме докази були надані суду першої інстанції для дослідження і по якому, або яких з них суд допустив неповноту або дослідив з порушенням і, отже, допустив неповноту або порушення при дослідженні конкретних обставин.

Відповідно до вимог ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення, у тому числі стороною захисту, своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими кримінальним процесуальним законом.

Однак апелянт намагається свої обов`язки по доведенню обвинувачення та своєї правової позиції покласти на суд апеляційної інстанції і вдався до надання суду вказівок, що виглядає як тиск на суд і посягання на його незалежність.

Крім того, вимоги доповнення до апеляційної скарги не містять обґрунтування і не узгоджуються з обґрунтуванням первинно поданої апеляційної скарги та її вимог про скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Виходячи з обґрунтування апеляційної скарги, апелянт, звернувшись з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції, фактично бажає повторного розгляду кримінального провадженням, як судом першої інстанції, що нормами кримінального процесуального закону не передбачено і виходить за межі повноважень апеляційної інстанції. Апелянт вважає, що обвинувачений винний і при цьому цю свою позицію у спосіб, передбачений нормами КПК України на стадії апеляційного провадження, не обґрунтовує і не доводить.

Наведені обставини свідчать про невідповідність апеляційної скарги з доповненням до неї вимогам ст. 396 КПК України і унеможливлюють відкриття провадження по ній.
Відповідно до норм ст. 399 КПК України апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана без додержання вимог ст. 396 КПК України.
На підставі викладеного, вважаю за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без руху з наданням апелянту строку для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.
Керуючись ст. 399 КПК України, суддя

ухвалила:

Апеляційну скаргу від 28.04.2016 року з доповненням до неї від 29.04.2016 року прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 30.03.2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 ,залишити без руху, як таку, що подана без додержання вимог ст. 396 КПК України.

Встановити апелянту п`ятиденний строк, який відраховується з дня отримання ухвали, для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_2