Справа № 278/5642/14-к
В И Р О К
Іменем України
29 червня 2016 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
потерпілої ОСОБА_10 ,
представника
цивільного відповідача ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 278/5642/14-к відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ульянівка Житомирського району та області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, працюючого сантехніком в ВПТУ м. Житомира, одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину за наступних обставин.
15.06.2013 року близько 22 години він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем Таврія-Нова, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по 6-му км автодороги Житомир-Чернівці в с. Тетерівка Житомирського району Житомирської області в напрямку м. Житомира, поблизу АЗС «АНП», порушуючи п. 12.3 Правил дорожнього руху України, будучи неуважним, під час виникнення небезпеки для руху у вигляді пішохода, яку останній об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, або безпечного об`їзду перешкоди, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який знаходився на правому краю дороги і був повернений правою задньо-боковою частиною тулубу до автомобіля.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 , отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, забійної рани голови праворуч (тім`яно-потилична ділянка), субдуральної гідроми правої гемісфери головного мозку, перелому піраміди скроневої кістки справа, субдуральної пластинчастої гематоми в лівій скроневій ділянці, саден в ділянці лівого кульшового та колінного суглобів, перелому ІІІ ребра праворуч, розриву грудинно-ключичного з`єднання праворуч, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
В подальшому 09.10.2013 року, потерпілий ОСОБА_12 під час проходження лікування у ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Отримані під час даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілим ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді геморагічних забоїв речовини головного мозку, субдуральної гематоми знаходяться в непрямому причинному зв`язку зі смертю.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Діяння ОСОБА_7 кваліфіковане за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованому діянні, цивільні позови не визнав та показав, що 15 червня 2013 року ввечері після 21 години він, керуючи службовим автомобілем Таврія, повертались разом з дружиною ОСОБА_13 з с. Ульянівка, йшов сильний дощ, дружина в цей час спала на пасажирському сидінні. Автомобіль рухався зі швидкістю 50-60 км/год. За автозаправкою за 25 м в світлі фар побачив людину в темному, яка рухалась по правому узбіччю назустріч, а потім раптово вибігла на проїжджу частину. У зв`язку з цим не встиг загальмувати або уникнути наїзду та збив пішохода передньою правою частиною автомобіля. Одразу зупинив автомобіль та вийшов з нього, пішохід лежав на узбіччі без свідомості. Обвинувачений намагався зупинити транспорт, викликати швидку, однак не додзвонився. У зв`язку з цим вирішив забрати потерпілого додому. Разом із дружиною перенесли його в автомобіль на заднє сидіння та відвезли додому в с. Тетерівка, куди згодом прибула швидка допомога, та потерпілого було госпіталізовано. Близько 1 години ночі вдома випив близько 250 г спирту, в день ДТП спиртного не вживав. Близько 6-ї години ранку до них додому приїхали працівники ДАІ, яким він добровільно вказав місце наїзду. У подальшому ніс витрати на лікування потерпілого, а після його смерті оплатив його поховання, через що потерпіла не мала до нього претензій.
Державним обвинуваченням винуватість ОСОБА_7 обґрунтовується показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , висновками експертів, протоколами слідчих дій, іншими документами.
Потерпіла ОСОБА_10 показала, що загиблий ОСОБА_12 був її батьком, після розлучення з її матір`ю проживав окремо, потерпіла бачилась із ним приблизно 1 раз на місяць. Стосунки із ним були добрі, до ДТП у батька тяжких захворювань не було, однак він постійно зловживав спиртними напоями. Про ДТП та госпіталізацію батька дізналась на 3-й день від тітки. Прибула до лікарні, де лікувався батько, той перебував у комі. Бачила декілька разів в лікарні обвинуваченого, його дочка декілька разів купувала ліки для батька потерпілої. З приводу ДТП обвинувачений пояснював, що ніби її батько раптово вискочив на дорогу. Обвинувачений після смерті батька оплатив його похорон, давав їй гроші, про що написала розписку.
Свідок ОСОБА_13 показала, що 15 червня 2013 року вона з чоловіком на його службовому автомобілі поїхали у с. Ульянівку. Додому поверталися ввечері близько 22 години, їхали з невеликою швидкістю, автомобілем керував чоловік, свідок сиділа поруч. Йшов сильний дощ, і вона задрімала. Прокинулась від різкого гальмування, чоловік повідомив, що ніби збив людину. Вийшли з авто і свідок побачила людину, що лежала неподалік від автомобіля, яка була без свідомості, однак подавала ознаки життя. Чоловік намагався додзвонитись в швидку, однак не зміг. Тоді вони з чоловіком віднесли пішохода в автомобіль на заднє сидіння та відвезли до себе додому. Через 2-3 хвилини прибула швидка та потерпілого було госпіталізовано. Після цього чоловік вжив близько 250 г спирту. Про ДТП чоловік повідомив, що пішохід раптово вибіг на проїжджу частину, у зв`язку з чим чоловік не зміг уникнути наїзду. Службовий автомобіль чоловік зберігав у них вдома.
Свідок ОСОБА_14 (дочка обвинуваченого) відмовилась давати показання на підставі ст. 63 Конституції України.
З рапорту оперативного чергового Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області вбачається, що 16.06.2013 о 0 год. 50 хв. надійшло повідомлення від чергового лікаря обласної лікарні про те, що до лікарні з с. Тетерівка, вул. Щорса, 15 доставлено невідомого чоловіка з політравмою та забійною раною тім`яної ділянки голови (а.п. 7).
Згідно протоколу огляду місця події від 16.06.2013 у період часу з 6 год 20 хв. по 7 год. 30 хв. в присутності ОСОБА_7 оглянуто його домоволодіння в АДРЕСА_1 , на подвір`ї якого виявлено автомобіль ЗАЗ-110206 д.н.з. НОМЕР_2 білого кольору. На автомобілі виявлені пошкодження в правій передній частині (розбиті передня права фара, відсутнє праве дзеркало заднього виду, яке знаходиться на передньому пасажирському сидінні). З приводу виявлених пошкоджень на автомобілі ОСОБА_7 показав, що вони виникли внаслідок наїзду на пішохода 15.06.2013 (а.п. 10-12).
Відповідно до протоколу огляду місця ДТП від 16.06.2013 у період часу з 8 год. 10 хв. по 8 год. 50 хв. оглянуто пряму ділянку автодороги Житомир-Чернівці, яка має дві смуги руху, по обох сторонах узбіч лісопосадка. На правому узбіччі під краєм проїзної частини виявлено осип скла фари автомобіля, також на правому узбіччі виявлено сліди взуття та пляму речовини бурого кольору (а.п. 14-21).
З висновку № 1243 щодо результатів медичного огляду вбачається, що 16.06.2013 о 9 год. ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.п. 23).
Згідно висновку судової трасологічної експертизи цілого по частинам від 23.07.2013 № 1/1136 вилучена під час огляду місця події 16.06.2013 в домоволодінні ОСОБА_7 частина кріплення правого бокового дзеркала заднього виду становила одне ціле з частиною такого кріплення на правій двері автомобіля «Таврія» (д.н.з. НОМЕР_1 ) та була відокремлена шляхом розлому кріплення (а.п. 35-40).
Відповідно до висновку трасологічної експертизи цілого по частинам від 16.07.2013 № 1/1135 частина вилучених під час огляду місця ДТП 16.06.2013 на правому узбіччі автодороги уламків скла фари до розділення була одним цілим склом фарного розсіювача правої освітлювальної фари автомобіля «Таврія Нова» (д.н.з. НОМЕР_1 ), утворились шляхом розбиття скла фарного розсіювача (а.п. 45-51).
З висновку судової експертизи технічного стану автомобіля від 15.08.2013 № 3/403 вбачається, що на момент ДТП гальмівна система, рульове керування, ходова частина, зовнішнє світлове обладнання автомобіля ЗАЗ-1102 (д.н.з. НОМЕР_1 ) знаходились в технічно працездатному стані. Яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку руху, які могли б знаходитись в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної ДТП, не виявлено (а.п. 57-69).
Згідно висновку судово-медичної експертизи від 9.10.2013 № 2824 у ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді:
- відкритої черепно-мозкової травми: забою головного мозку, забійної рани голови праворуч (тім`яно-потилична ділянка), субдуральної гідроми правої гемісфери головного мозку, перелому піраміди скроневої кістки справа, субдуральної пластинчастої гематоми в лівій скроневій ділянці, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя;
- саден в ділянці лівого кульшового та колінного суглобів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я;
- перелому ІІІ ребра праворуч, розриву грудинно-ключичного з`єднання праворуч, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.
Усі названі тілесні ушкодження могли утворитись від дії тупих твердих предметів, не виключено в термін та за обставин, зазначених в постанові про призначення експертизи, тобто 16.06.2013 внаслідок наїзду автомобіля на пішохода ОСОБА_12 (а.п. 71-73).
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 24.07.2014 № 1711 на момент утворення зазначених тілесних ушкоджень ОСОБА_12 найбільш ймовірно міг перебувати у вертикальному або близькому до нього положенні, при цьому точкою первинного контакту були прав задньо-бокові поверхні тулубу (а.п. 85-87).
Суд визнає недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні дані висновку судово-медичного експерта від 10.12.2013 № 993 (а.п. 135-137), оскільки отриманий в іншому кримінальному провадженні, не пов`язаному із кримінальним провадженням відносно ОСОБА_7 . У зв`язку з цим судом за клопотанням прокурора було призначено судово-медичну експертизу причин смерті ОСОБА_12 . Згідно висновку судово-медичної експертизи від 19.01.2016 № 283/8 смерть ОСОБА_12 настала від вираженої інтоксикації, зумовленої застійною гнійною бронхопневмонією на фоні перелому стегнової кістки, туберкульозом легень та іншими патологічними станами. Застійна гнійна бронхопневмонія розвинулась внаслідок важкої черепно-мозкової травми, що призвела до розвитку післятравматичної деменції (набуте слабоумство) з оглушенням і вираженим астенічним синдромом та контрактур (обмеження пасивних рухів у суглобах) суглобів верхніх та нижніх кінцівок. Тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми могли утворитись 15.06.2013, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Так як смерть ОСОБА_12 настала не від самої травми, а через віддалені її наслідки у вигляді застійної гнійної бронхопневмонії, то черепно-мозкова травма знаходиться в непрямому причинному зв`язку зі смертю (с.п. т. 2 а. 260-263).
Суд визнає недопустимим доказом дані рапорту оперуповноваженого СКР Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області від 16.06.2016 (а.п. 8), який містить виклад пояснень лікаря Житомирської обласної клінічної лікарні ОСОБА_15 . Відповідно до загальної засади безпосередності дослідження судом доказів, закріпленої у ст. 23 КПК України, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно; не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Показання свідка ОСОБА_15 судом не досліджувались і клопотань про допит такого свідка учасники судового провадження не заявляли.
Також суд визнає недопустимими дані протоколу слідчого експерименту від 15.05.2014 зі свідком ОСОБА_7 (а.п. 79-83), дані заснованого на його відомостях висновку судової автотехнічної експертизи від 3.07.2014 № 3/318 (а.п. 92-96) і надані на роз`яснення названого висновку показання експерта ОСОБА_16 , виходячи з наступного. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 87 КПК України в редакції, чинній на момент проведення слідчого експерименту, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. Як видно з протоколу проведення слідчого експерименту, слідчу дію проведено з метою перевірки та уточнення показань свідка ОСОБА_7 . При цьому на момент проведення слідчого експерименту було відомо, що саме ОСОБА_7 перебував за кермом автомобіля «Таврія» та 15.06.2013 здійснив наїзд на пішохода, внаслідок чого останньому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження. Отже, на момент проведення слідчого експерименту стороні обвинувачення було відомо, що єдиним підозрюваним у даному кримінальному провадженні може бути лише ОСОБА_7 . За таких обставин допит його як свідка є істотним порушенням права особи на захист.
Частиною 1 ст. 87 КПК України закріплено відомий з практики Європейського суду з прав людини принцип «плодів отруєного дерева»: недопустимими є будь-які докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Виходячи з цього принципу, відомості протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_7 є недопустимим доказом. А оскільки за визначальні вихідні дані (момент виникнення небезпеки для водія тощо) при проведенні експертом ОСОБА_16 автотехнічної експертизи механізму та обставин ДТП були взяті дані саме слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_7 , цей висновок на підставі ч. 1 ст. 87 КПК України також є недопустимим, як і показання експерта, дані на роз`яснення цього висновку.
Оцінюючи в сукупності визнані судом допустимими докази сторони обвинувачення, суд вважає, що їх сукупність підтверджує лише факт наїзду 15.06.2013 близько 22 години автомобілем «Таврія Нова» під керуванням ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_12 , внаслідок чого останньому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження. Разом з цим, ця сукупність доказів є недостатньою для висновку про допущення ОСОБА_7 порушень правил дорожнього руху, які стали причиною наїзду на пішохода ОСОБА_12 .
Зокрема, показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що пішохід раптово вибіг на проїжджу частину, та дані дослідженого судом висновку судової автотехнічної експертизи від 3.11.2014 № 68, проведеної за клопотанням сторони захисту, що є допустимим доказом, відповідно до якого обвинувачений не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода (с.п. т. 2 а. 37-40), не спростовано іншими допустимими доказами. Доводи прокурора про допущені обвинуваченим після наїзду на пішохода ОСОБА_12 порушення Правил дорожнього руху (залишив місце ДТП на транспортному засобі, не повідомив про ДТП міліцію) також не спростовують названого висновку автотехнічної експертизи про відсутність у ОСОБА_7 технічної можливості уникнути цього наїзду. Крім того, суд вважає непідтвердженою таку обставину, як перебування обвинуваченого в момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння. Зокрема, єдиним доказом на підтвердження цієї обставини суду надано висновок № 1243. Однак даний висновок зроблено після досить тривалого (понад 10 годин) з моменту ДТП проміжку часу, що не може свідчити про перебування обвинуваченого в такому стані саме під час ДТП.
Відповідно до загальної засади кримінального судочинства «забезпечення доведеності вини», закріпленої у ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом; обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 в наїзді на пішохода ОСОБА_12 відсутня, у зв`язку з чим обвинувачений на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України підлягає виправданню.
Враховуючи прийняте рішення, позови потерпілої про відшкодування моральної шкоди та прокурора про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України підлягають залишенню без розгляду.
Речові докази: автомобіль «Таврія-Нова», д.н.з. НОМЕР_1 , дзеркало заднього виду підлягають залишенню в розпорядженні власника, уламки скла фари підлягають знищенню.
Враховуючи поведінку обвинуваченого під час судового розгляду та прийняте рішення, підстав для обрання відносно нього запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись статтями 369-371, 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_7 виправдати за обвинуваченням за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку із відсутністю в його діянні складу злочину.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не обирати.
Процесуальні витрати в розмірі 2 055 грн. 72 коп., пов`язані із залученням експертів при проведенні НДЕКЦ УМВС України в Житомирській області автотранспортних та трасологічних експертиз, віднести на рахунок держави.
Цивільні позови потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 120 000 грн. моральної шкоди, заподіяної злочином, та 4800 грн. судових витрат, а також прокурора про стягнення з обвинуваченого 10 644 грн. 72 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого залишити без розгляду.
Речові докази: автомобіль Таврія-Нова, д.н.з. НОМЕР_1 , дзеркало заднього виду залишити в розпорядженні власника, уламки скла фари знищити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1