В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"02" березня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001764 від 10.09.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мала Виска, Кіровоградської обл., українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, -

в с т а н о в и в:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 10.09.2014 року приблизно о 11 годині 52 хвилин знаходячись неподалік адреси: м. Київ, просп. Возз`єднання, маючи на меті пожартувати, використовуючи мобільний телефон «Nokia 5228» ІМЕІ НОМЕР_1 з підключенням до оператору мобільного зв`язку «Life», абонентський номер НОМЕР_2 , зателефонував до спецлінії «102» та завідомо неправдиво повідомив про підготовку вибуху на станції метро «Дарниця» КП «Київський метрополітен».

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Також обвинувачений зазначив, що за період, який пройшов з дня вчинення злочину, повністю переоцінив своє життя, життєві цінності, зрозумів, що нічого важливішого для себе у цьому житті не має, ніж своє самовиховання у дусі дотримання загальноприйнятних норм поведінки та моралі, створення своєї родини.

Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення, ОСОБА_5 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_5 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 259 КК України, оскільки він здійснив своїми умисними діями неправдиве повідомлення про підготовку вибуху.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочину.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, однак знаходиться на обліку у лікаря-психіатра, має постійне місце реєстрації та проживання, дані, щодо стану здоров`я, зокрема те, що згідно акту комісійної судово-психіатричної експертизи № 407 він страждає та страждав під час скоєння злочину на легку розумову відсталість у формі легко вираженої дебільності, однак ступінь розумової відсталості не позбавляє його критичних здібностей, а тому він міг під час скоєння інкримінованих йому дій та в цей час усвідомлювати свої дії та керувати ними, примусових заходів медичного характеру не потребує, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (не працює, раніше судимий, не одружений, відсутність на утриманні членів родини, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення, а саме прокурора про те, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 259 КК України у виді позбавлення волі.

При цьому, суд беручи до уваги те, що ОСОБА_5 засуджений 23.10.2013 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області за ч.1, ч.3 ст.185, 70 КК України до 3 років позбавлення волі та з застосуванням ст.75 КК України зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік ; 10.12.2013 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України на строк 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки та 03.02.2014 року ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області визначено до відбуття покарання за вищевказаними вироками у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки, а 10.09.2015 року вчинив дане кримінальне правопорушення, вважає, що остаточне покарння ОСОБА_5 слід призначити з урахуванням положень ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом складання покарань.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, фактичного їх обґрунтовування обставинами, які відповідно до норм КК України є не припустимим, оскільки не дають підстав для звільнення цих осіб від відбування покарання або ж його призначення із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, характер вчинення злочину, його спосіб, які вказують в своїй сукупності, у даному конкретному випадку, на те, що тяжкість вчиненого ним злочину та його особа з іншими вищезазначеними обставинами встановленими у цьому провадженні не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання чи за допомогою призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом враховуючи відсутність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі у межах санкції ст. 259 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні, у вигляді утримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому термін його попереднього ув`язнення, а саме з 01.04.2015 року по 02.03.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

В силу ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання визначеного ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 03.02.2014 року, остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді 4 (чотирьох) років 32 (тридцяти двох) днів позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою з утриманням у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, вважати продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з 02.03.2016 року зарахувавши в нього термін попереднього ув`язнення за період з 01.04.2015 року по 02.03.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001764 від 10.09.2014 року знищити, окрім, як мобільного телефону «Nokia 5228» ІМЕІ НОМЕР_1 , який повернути власнику (володільцю) ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

С у д д я : ОСОБА_1