Провадження № 11-кп/792/341/16
Справа № 688/852/16-к Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницького області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене 6 листопада 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000530, за апеляційними скаргами прокурора, потерпілої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , цивільного позивача Полонської районної ради на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 березня 2016 року,-

В с т а н о в и л а :
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 березня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 6 листопада 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000530 щодо ОСОБА_9 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, повернуто Полонському місцевому прокурору Хмельницької області, продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою по 20 травня 2016 року включно. Прийнято цивільний позов прокурора про стягнення витрат на лікування та визнано Хмельницьку обласну раду цивільним позивачем, а ОСОБА_9 відповідачем в справі.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору через невідповідність останнього вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, суд першої інстанції звернув увагу, що за сформульованим в обвинувальному акті обвинуваченням ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що він діяв умисно, з мотивів особистої неприязні, з метою вбивства двох осіб, а саме: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , спричинення тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, що призвели до смерті ОСОБА_10 , в спричиненні ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення, дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, як замах на вбивство двох людей. При цьому суд першої інстанції, вказавши не суперечливість обвинувачення та кваліфікації, вказав, що з пред`явленого обвинувачення незрозуміло, від якого злочину обвинувачений ОСОБА_9 має захищатись в суді: умисного вбивства ОСОБА_10 ; замаху на вбивство ОСОБА_11 , чи замаху на вбивство їх обох, що є порушенням конституційних прав обвинуваченого на захист та справедливий суд та позбавляло його самого викласти свою позицію щодо обвинувачення, заперечувати його. Суд також вказав, що викладене в обвинувальному акті обвинувачення позбавляє суд, відповідно до ч. 1 ст. 348 КПК України, роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення, і, як наслідок, з`ясувати в обвинуваченого, чи визнає він себе винним.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати в зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду. Вважає, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору, без проведення судового розгляду та дослідження доказів, фактично вдався до оцінки доказів та оцінки кваліфікації дій обвинуваченого, що є неприпустимим під час підготовчого судового засідання, формулювання обвинувачення, на думку прокурора, є чітким та зрозумілим, а правова кваліфікація вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення повністю відповідає вимогам ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 1 ст. 115 КК України. Вважає, що висновки суду першої інстанції про порушення конституційного права на захист є помилковим, зважаючи, що його захист здійснює адвокат, також судом порушено вимоги КПК України під час продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. Апелянт вважає, що повернення обвинувального акту неіснуючому прокурору вказує про незаконність судового рішення, також судом не враховано, що прокурором в справі заявлено три позови, однак суд, не викликаючи цивільних позивачів, порушив їх права, як потерпілих, прийняв лише один цивільний позов, визнавши Хмельницьку обласну раду позивачем, що є підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції.

Потерпіла ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурору, призначивши новий розгляд справи (підготовче засідання) в іншому складі суду. Вважає, що будь-які факти незрозумілості та нечіткості викладу формулювання обвинувачення в обвинувальному акті відсутні, суд першої інстанції без проведення судового розгляду та дослідження доказів, прийшов до передчасного висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, ухвала суду має ознаки оцінки доказів, що є неприпустимим на цій стадії судового провадження. Апелянт вважає, що повернення обвинувального акту неіснуючому прокурору, є грубим порушенням закону, може призвести до непритягнення винної особи до кримінальної відповідальності, а ухвалення прийнятих судом рішень одним процесуальним документом, в сукупності з іншими доводами апелянта, вказує про наявність підстав для скасування ухвали суду та призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати з направленням обвинувального акту до того ж суду, але в іншому складі суду, для проведення підготовчого провадження. Вважає, що суд першої інстанції всупереч вимогам кримінального процесуального закону вдався на стадії підготовчого судового засідання до оцінки кваліфікації дій обвинуваченого та доказів в провадженні, з порушенням вимог КПК України розглянув питання продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, провів підготовче судове засідання в відсутність цивільних позивачів Хмельницької обласної ради та Полонської районної ради Хмельницької області, чим порушені їх права, як потерпілих, що є, на думку апелянта, безумовними підставами для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

В своїй апеляційній скарзі цивільний позивач Полонська районна рада просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурору, призначивши новий розгляд справи в іншому складі суду. Вказує, що Полонська районна рада, як цивільний позивач, має права потерпілого, а проведення підготовчого судового засідання в відсутність її представника, є істотним порушенням вимог КПК України, та є підставою для скасування ухвали суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який частково підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції, підтримав апеляційні скарги інших учасників судового провадження; пояснення захисника ОСОБА_7 в підтримання доводів поданої ним апеляційної скарги, який підтримав апеляційні скарги інших учасників провадження, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, ухвала суду про повернення обвинувального акту зміні, апеляційні скарги Полонської районної ради Хмельницької області та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України в підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст. 291 КПК України.

Згідно вказаної норми Закону, обвинувальний акт, зокрема, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частина 1 статті 91 КПК України передбачає, що в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення, а саме, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Тобто формулювання обвинувачення має містити дані щодо події злочину із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті (частини статті) Кримінального кодексу України, можна встановити наявність в діях обвинуваченого складу злочину. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено приписами ст. 337 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого суду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пільсьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Суд першої інстанції підставно звернув увагу, що викладаючи в обвинувальному акті фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, а також сформульоване обвинувачення, останній, зокрема, вказав, що ОСОБА_9 обвинувачувався в тому, що він діяв умисно, з мотивів особистої неприязні, з метою вбивства двох осіб: а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, що призвели до смерті ОСОБА_10 ; в спричиненні ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення, та кваліфіковані його дії за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України. При цьому суд першої інстанції підставно звернув увагу, що формулювання обвинувачення є нечітким, є незрозумілість викладу формулювання обвинувачення, оскільки є незрозумілим, від якого злочину має захищатись ОСОБА_9 : умисного вбивства ОСОБА_10 , замаху на вбивство ОСОБА_11 чи замаху на вбивство їх обох, а доводи апеляційних скарг прокурора, потерпілої та захисника не спростовують таких висновків суду. Підстави вважати, що при новому розгляді справи суд вдався до оцінки доказів в провадженні, давав оцінку правильності кваліфікації дій обвинуваченого, про що вказують в своїх апеляційних скаргах прокурор, потерпіла та захисник, в колегії суддів відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутність чіткого сформульованого обвинувачення порушує один з основних конституційних принципів права обвинуваченого на захист та справедливий судовий розгляд, позбавляє права обвинуваченого знати, в яких конкретно діях його обвинувачують та за якими фактичними обставинами, подальшій можливості викладення своїх показань, заперечень, в тому числі щодо прийнятих процесуальних рішень, а також позбавляє місцевий суд належним чином встановити істину в кримінальному провадженні, а також позбавляє суд, відповідно до приписів ч. 1 ст. 348 КПК України, роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення. Визначення неконкретного обвинувачення ОСОБА_9 суперечить загальним засадам кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, яке знаходить свій прояв не лише в наданні можливості обвинуваченому мати захисника, а й можливості реалізувати інші надані йому права, зокрема право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. За таких обставин доводи прокурора в апеляційній скарзі, що в провадженні обвинувачений має захисника, в зв`язку з чим висновки суду першої інстанції про порушення права обвинуваченого на захист необгрунтовані, не можуть бути прийнятими до уваги та не вказують про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Встановлені судом першої інстанції недоліки не давали суду першої інстанції підстав для призначення справи до судового розгляду, а обвинувальний акт в зв`язку з невідповідністю останнього вимогам п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України повернутий прокурору.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційних скарг прокурора, потерпілої ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , що обвинувальний акт відповідав вимогам ст. 291 КПК України, що в суду були всі підстави для призначення судового розгляду, та що суд повернув обвинувальний акт прокурору з надуманих причин.

Як видно з даних запису фіксування судового засідання технічними засобами, журналу судового засідання ухвала суду постановлена в нарадчій кімнаті, відтак доводи прокурора, потерпілої та захисника про те, що ухвала суду не постановлялась в нарадчій кімнаті, на увагу не заслуговує. Положення глави 27 КПК України не забороняють суду при поверненні обвинувального акту вирішувати й інші питання, відтак доводи прокурора, потерпілої, захисника про те, що суд, за наслідками підготовчого судового засідання, прийняв рішення про повернення прокурору обвинувального акту, продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та питань, пов`язаних з цивільним позовом прокурора в інтересах Хмельницької обласної ради, що, на їх думку, є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, не можуть бути прийнятими до уваги. Апелянти не наводять обґрунтованих підстав, які б вказували про істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства під час вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, їх доводи не вказують про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з призначенням нового розгляду справи, на чому наполягають апелянти.

Колегія суддів зауважує, що дійсно в матеріалах провадження наявні два цивільні позови, пред`явлені прокурором в інтересах Хмельницької обласної ради (а.м.к.п. 57-60, 146-149) та один в інтересах Полонської районної ради (а.м.к.п. 61-64) до ОСОБА_9 про стягнення витрат на стаціонарне лікування. Оскарженою ухвалою суду прийнято цивільний позов прокурора про стягнення витрат на лікування, визнано Хмельницьку обласну раду позивачем, а ОСОБА_9 відповідачем в справі. Колегія суддів враховує, що питання, пов`язані з прийняттям цивільного позову прокурора в інтересах Полонської районної ради, можуть бути вирішені під час підготовчого судового засідання при повторному направленні обвинувального акту щодо ОСОБА_9 до суду після усунення недоліків обвинувального акту.

Доводи апелянтів про те, що проведення підготовчого судового засідання в відсутність представників цивільних позивачів є підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, не можуть бути прийнятими до уваги з наступних підстав.

Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України дійсно передбачено, що судове рішення в будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Положення ст. 55 КПК України чітко регламентує, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушеннями завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. При цьому права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Цивільним позивачем, в розумінні ч. 1 ст. 61 КПК України, є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила позов.

За змістом ч. 3 ст. 61 КПК України, цивільний позивач має ті ж права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення.

З врахуванням викладеного, а також тих обставин, що Полонська районна рада Хмельницької області в даному провадженні не має статусу потерпілого; цивільний позивач в розумінні ст. 61 КПК України має права потерпілого лише в частині, що стосується цивільного позову, колегія суддів приходить до висновку, що положення п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України, які вказують на наявність підстав для скасування судового рішення, стосуються лише потерпілого, яким Полонська районна рада Хмельницької області в даному провадженні не є.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора та потерпілої ОСОБА_8 про те, що повернення обвинувального акту неіснуючому органу прокуратури неможливе, відтак в цій частині ухвала суду підлягає зміні. Колегія суддів враховує, що згідно Додатку до Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ (в редакції закону України від 2 липня 2015 року № 578-VІІІ) «Перелік та територіальна юрисдикція місцевих та військових прокуратур» немає Полонської місцевої прокуратури, а місцевою прокуратурою є Шепетівська місцева прокуратура.

Інші підстави для скасування чи зміни ухвали суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково, апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , цивільного позивача Полонської районної ради залишити без задоволення.

Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 березня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акту в кримінальному провадженні № 0000530 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, змінити.

Вважати, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000530 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, повернуто прокурору Шепетівської місцевої прокуратури.

В решті ухвалу залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2