Дата документу Справа № 321/693/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1202/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч.3 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 травня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Приморське Василівського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.389 і ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він, будучи раніше засуджений за скоєння корисливих злочинів, судимість за які в установленому законом порядку не знято і не погашено, знову скоїв кримінальні правопорушення за таких обставин.

Так, згідно вироку Михайлівського районного суду Запорізької області від 20.12.2013 ОСОБА_8 засуджений до покарання у вигляді 120 годин громадських робіт.

23.01.2014 засуджений ОСОБА_7 поставлений на облік в Михайлівському районному підрозділі КВІ, де 29.01.2014 ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт, а також попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання. Для відбування покарання ОСОБА_7 був направлений до Пришибської селищної ради.

З 30.01.2014 ОСОБА_7 неодноразово ухилявся від відбування покарання у вигляді громадських робіт. А саме: з числа запланованих в лютому 2014 року 84 годин громадських робіт відпрацював 48 годин. У березні 2014 року із запланованих 72 годин відпрацював 0 годин. Таким чином, із 120 годин громадських робіт, призначених вироком суду, відпрацював лише 48 годин.

Таким чином, ОСОБА_7 відмовився від виконання громадських робіт, тим самим порушив ст. 40 КВК України - невихід більше двох разів на протязі місяця на громадські роботи без поважної причини, що свідчить про злісне ухилення засудженим від відбування покарання у вигляді громадських робіт.

Крім того, 10.03.2014 приблизно о 19 годині, знаходячись в с. Бурчак Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи повторно з корисливих мотивів, з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, через хвіртку воріт проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , що належало ОСОБА_9 , де через незачинені вхідні двері проник до приміщення гаражу, звідки таємно викрав велосипед марки «Салют», вартістю 525 гривень, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за

ч. 2 ст. 389 КК, як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання;

ч. 3 ст. 185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.
Йому призначено покарання за
ч. 2 ст. 389 КК 6 місяців арешту;
ч. 3 ст. 185 КК 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2013 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки один день.

Вирішено питання про запобіжний захід, початок строку відбування покарання, зарахування строку попереднього ув`язнення, про речові докази у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , не оспорюючи обставин справи, доведеності своєї вини та правильності кваліфікації своїх дій, просив суд змінити вирок, призначивши більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який наполягав на задоволенні своєї апеляційної скарги; прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляції, вимагаючи вирок суду залишити без змін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право його змінити.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі обвинуваченого доведеність вини та юридична кваліфікація дій обвинуваченого не оспорено, судова колегія в цій частині вирок суду не переглядала, обмежившись дослідженням питання щодо законності і обґрунтованості визначення судом обвинуваченому покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На переконання судової колегії районний суд у недостатній мірі врахував усі обставини вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, його суспільну небезпеку та наслідки вчинення злочинів. Суд при призначенні покарання лише формально послався на обставини, що пом`якшують покарання, не надавши їм належної правової оцінки.

Так, суд зазначив, що при призначенні покарання ним враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно зі ст. 12 КК кваліфікуються як злочин невеликої тяжкості та тяжкий злочин; прийнято до уваги щире каяття обвинуваченого. Враховано особу винного, який раніше судимий, злочини вчинив не відбувши покарання за попереднім вироком суду, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується задовільно.

Не погоджуючись з цим, судова колегія дійшла переконання, що оскільки ОСОБА_7 щиро кається у вчиненні злочинів, повністю визнав свою вину, співпрацював з органами досудового розслідування, добровільно відшкодував завдану шкоду, вартість викраденого ним майна є незначною, через що потерпіла просила призначити не суворе покарання, для виправлення обвинуваченого буде достатнім призначення мінімального покарання, пов`язаного з позбавленням волі, в рамках санкції закону.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим

за ч. 2 ст. 389 КК України до 6 місяців арешту;
за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 вважати засудженим до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 грудня 2013 року і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) день.

У відповідності до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання також строк його попереднього ув`язнення з 22.04.2016 року (включно) до 25.10.2016 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той же строк від дня отримання ним повного тексту даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4