Справа № 357/222/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/563/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія Розділ 2 11.05.2016

УХВАЛА
Іменем України
11 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

при секретарі: ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами: прокурора, представника потерпілих - адвоката ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тараща Київської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
визнано винним і засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до громадських робіт на строк 200(двісті) годин.
На підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України ОСОБА_7 від призначеного покарання звільно у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 10000 (десять тисяч) гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.
З ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 10000 (десять тисяч) гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку, ОСОБА_7 19.08.2012 року, близько 03 години 20 хв., знаходячись біля кафе «Корчма» в м. Тараща по вул. Богдана Хмельницького, 2-а, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з потерпілим ОСОБА_12 , що виникли під час з`ясування стосунків із останнім з приводу неправильно поставленого автомобіля, за кермом якого був ОСОБА_12 , з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 умисно наніс останньому удар кулаком правої руки в область підборіддя зліва, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_12 наступні тілесні ушкодження: поверхнева забійна ранка із осадженням навколо неї на фоні синця в ділянці підборіддя зліва, яка згідно висновку експерта за № 154/13 від 15.07.2013 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Після цього потерпілий ОСОБА_12 сповз по автомобілю, який стояв поруч і впав на асфальтоване покриття дороги, обличчям донизу, втративши свідомість, в результаті чого йому були спричинені наступні тілесні ушкодження: синець у центрі лобної ділянки із вогнищевим крововиливом у м`які покриви голови в його проекції, три садна в правій лобно-скроневій ділянці та чотири садна в лобній ділянці зліва, які відповідно до висновку експерта за №154/13 від 15.07.2013 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Коли 19.08.2012 року, через декілька хвилин до ОСОБА_12 підійшли люди, то потерпілий вже помер. Причиною смерті потерпілого відповідно до висновку експерта за № 154/13 від 15.07.2013 року була не черепно-мозкова травма, а гостре порушення мозкового кровообігу, яке виникло за рахунок фібро пластичного лептомінингіту, прогресуючого гліоматозу та на фоні сильної алкогольної інтоксикації.

Таким чином, між захворюванням та настанням смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Між сильною алкогольною інтоксикацією та настанням смерті існує опосередкований причинно-наслідковий зв`язок. Вказана травма голови у вигляді рани, саден та крововиливів м`яких тканин утворилася незадовго до настання смерті, що підтверджується даними мікроскопічного дослідження та зазвичай не супроводжується втратою свідомості, не потребувала медичної допомоги та носить ознаки легкого тілесного ушкодження. Крововиливи в м`які тканини верхніх кінцівок та тулуба, як у своїй сукупності, так і кожен окремо, не знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 та мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону та на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років
В обґрунтуванні апеляції прокурор вказує, що відповідно до проведених експертиз по справі, смерть потерпілого настала від тілесних ушкоджень, які йому наніс обвинувачений, посилається на акт СМД № 184 від 19.08.2012 року, який ліг в основу подальших висновків СМЕ № 141д, №142д та №143д від 21.09.2012 року, вважає його обґрунтованим, твердження суду про те, що при складені вказаних висновків експертиз висновок судово-гістологічної експертизи не брався до уваги, на думку прокурора є безпідставними.
Цивільний позов ОСОБА_11 та ОСОБА_13 просить задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_10 та 72 410 грн. в рахунок відшкодування останній матеріальної шкоди.
В доповненні до апеляції прокурор ставить питання про дослідження висновків судово-медичних експертних досліджень з причин смерті потерпілого ОСОБА_12 , а також про допит експертів, що приймали участь в проведенні експертиз.
В поданій апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а висновки суду, на її думку, - не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що потягло за собою на думку апелянта, неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого та призначення йому занадто м`якого покарання.
Представник потерпілих вказує, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме: судово-медичне дослідження проведене експертом ОСОБА_14 та три судово-медичні експертизи №141 Д (т.1 а.п.102), №142 Д (т.1 а.п.108), №143 Д (т.1 а.п. 113), вказують, що потерпілий ОСОБА_12 помер на місці події від отриманого удару в область підборіддя.
Комісійну судово-медичну експертизу Київського обласного бюро СМЕ було призначено за клопотанням захисників підозрюваного ОСОБА_7 . Вказана експертиза не заперечила наявність у ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, однак вказала на виявлену у постраждалого токсично-гіпоксичну енцефалопатію, яка на думку експертів в сукупності із станом алкогольного сп`яніння потерпілого, - вплинула на настання його смерті.
Апелянт вважає, що суд у вироку безпідставно не прийняв до уваги висновки проведених експертом ОСОБА_14 експертиз та його свідчення в суді, пославшись на те, що вони, на думку суду, є неповними, помилковими, виконаними без проведення гістологічної експертизи та спростовуються висновком СМЕ №169/к від 23.11.2012 року та висновком СМЕ ДУ за № 154/13 від 15.07.2013 року.
Представник потерпілих зазначає, що допитаний в судовому засіданні член комісійної експертизи ОСОБА_15 підтвердив наявність у потерпілого внутрішньої черепно-мозкової травми, що стала причиною його смерті, а виявлене захворювання мозку та стан алкогольного сп`яніння лише сприяли більш швидкому настанню смерті. Ці свідчення узгоджуються з висновками експерта ОСОБА_14 щодо причин смерті потерпілого.
Вказуючи на недостовірність висновку експертизи № 154/13 від 15.07.2013 року апелянт посилається на те, що в даному висновку, на її думку, - не зрозумілий механізм утворення у ОСОБА_12 крововиливу в центральній частині лоба.
Представник потерпілих вважає, що суд безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_7 на ч.1.ст.125 КК України і призначив йому занадто м`яке покарання, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким кваліфікувати вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення за ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання в межах санкції даної закону.
Потерпіла ОСОБА_11 в поданій апеляційній скарзі також вважає вирок суду щодо ОСОБА_7 таким, що суперечить дослідженим в судовому засіданні доказам, оскільки, на її думку обвинувачений, протиправні дії якого призвели до смерті людини, повинен понести більш суворе покарання.
Висновок експертів №154/13 від 15.07.2013 року потерпіла вважає невірним, необґрунтованим, також вона не згодна з тим, що суд у вироку відхилив висновки попередніх проведених по справі експертиз, не прийняв до уваги покази професійних експертів та спеціалістів, допитаних в судовому засіданні, не взяв до уваги сумніви в причинах смерті ОСОБА_12 , викладені при допиті в суді членами комісійної експертизи № 154/13 від 15.07.2013 року. Потерпіла вважає наявний причинний зв`язок між ударом ОСОБА_7 і настанням смерті її сина - ОСОБА_12 .
Потерпіла просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання в межах санкції ч.2 ст.121 КК України та повністю задовольнити її позовні вимоги.
Апеляційна скарга подана потерпілою ОСОБА_10 - за змістом аналогічна апеляційним скаргам потерпілої ОСОБА_11 та їх представника адвоката ОСОБА_8 , в якій вона переконана, що ні виявлена експертами хвороба її чоловіка, ні стан алкогольного сп`яніння - не були причино смерті.
Захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності викладених у вироку висновків щодо доведеності вини ОСОБА_7 . Адвокат стверджує, що під час судового розгляду не було доведено, що саме внаслідок умисних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_12 було спричинено тілесне ушкодження. При цьому захисник посилається на показання свідка ОСОБА_16 , згідно яких ОСОБА_7 рукою лише відштовхнув ОСОБА_12 , після чого потерпілого вдарив інший невідомий їй чоловік і саме внаслідок цього удару він упав. Адвокат вважає, що суд не вправі був виходити за межі висунутого ОСОБА_7 обвинувачення. Крім того, змінюючи правову кваліфікацію вчиненого злочину і засуджуючи ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України, суд на думку захисника, прийняв таке рішення при відсутності заяви потерпілих про притягнення обвинуваченого до такої відповідальності, тому просить вирок суду скасувати та ухвалити рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.
В запереченні на апеляцію прокурора, представника потерпілих та потерпілих, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_17 просить залишити вказані апеляції без задоволення та задовольнити апеляцію захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , вказує, що викладені у вироку суду висновки про недоведеність обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України є обґрунтованими, оскільки підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України,
Заслухавши доповідача, потерпілу ОСОБА_10 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_11 та свого представника, частково підтримала апеляційну скаргу прокурора та не підтримала апеляційну скаргу захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_9 , просила стягнути з обвинуваченого 600 000 тис. моральної шкоди та 81 369 тис. матеріальної шкоди, потерпілу ОСОБА_11 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_10 та свого представника адвоката ОСОБА_8 , апеляцію прокурора просила задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого 300 тис. моральної шкоди, представник потерпілих підтримала повністю свою апеляційну скаргу та апеляційні скарги потерпілих, прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора та справу повернути на новий судовий розгляд, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_9 , перевіривши матеріали кримінальної справи і доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
Згідно п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку обов`язково зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, а також докази на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви зміни обвинувачення та підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Однак, суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 зазначених норм кримінального процесуального закону не дотримався, що призвело до прийняття судового рішення, сумнівного з точки зору його відповідності вимогам ст.370 КПК України.
Як вбачається з вироку, ухваленого щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції конкретно не сформулював обвинувачення, визнаного судом доведеним та перерахував всі докази, які досліджувалися в ході судового розгляду кримінального провадження, але фактично належної оцінки вказаним доказам не надав. Суд не зазначив переконливих мотивів, з яких частину вказаних доказів він не приймає до уваги, в тому числі вибірково неврахованих частин із висновків судово-медичних експертиз, чим порушив вимоги ст.374 КПК України.
Тобто, не оцінивши належним чином, у відповідності до вимог ст.374 КПК України, докази в даному кримінальному провадженні, суд робить сумнівний висновок про те, що наведені у мотивувальній частині вироку докази свідчать про те що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ст.125 КК України.
Також, суд першої інстанції у оскаржуваному вироку взагалі не зазначив конкретних доказів, які, на його переконання, підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Досить сумнівними, на думку колегії суддів, є і висновки суду першої інстанції щодо не заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , чи його необережне вбивство обвинуваченим.
При цьому, судом глибоко не проаналізовано та не надано належної оцінки наявним у матеріалах кримінального провадження висновкам судово-медичних експертиз №141Д, №142Д, №143Д від 21.09.2012 року та №169/К, яка була розпочата 12.11.2012 року та закінчена 23.11.2012 року, виконаних професійними експертами з багаторічним досвідом роботи.
Тому колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що смерть потерпілого ОСОБА_12 наступила від гострого порушення мозкового кровообігу, який суд зробив лише на підставі висновків останньої комісійної експертизи №154/13 від 15.07.2013р.
Відповідно до вимог ч.3 ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Такі ж вимоги зазначені і в ч.3 ст.62 Конституції України.
Крім того, відповідно до ст.477 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення є провадженням, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема ст.125 КК України.
Статтею 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Згідно п.6 вказаної статті, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частини 1-3 цієї статті поширюється на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи.
У даному кримінальному провадженні, у в`язку зі смертю ОСОБА_12 , потерпілими визнані ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які і мали право написати заяву про притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за ст.125 КК України.
Однак, в порушення вимог закону, за відсутності вищезазначеної заяви потерпілих, за власної ініціативи перекваліфікував дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.125 КК України.
Також згідно положень ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду містять істотні суперечності.
Так, як вбачається з вироку суду, не дивлячись на те, що злочинні дії ОСОБА_7 перекваліфіковані судом з ч.2 ст.121 на ч.1 ст.125 КК України, в мотивувальній частині вироку зазначено, що ОСОБА_7 під час з`ясування стосунків із ОСОБА_12 з приводу неправильно поставленого автомобіля, на якому потерпілий приїхав до кафе «Корчма», з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 умисно наніс останньому удар кулаком правої руки в область підборіддя, що суперечить висновкам суду про кваліфікацію вчиненого ОСОБА_7 злочину за ч.1 ст.125 КК України.
На переконання колегії суддів, зазначені порушення вимог ст.374 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Таким чином, допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також зазначені вище суперечності, на думку колегії суддів, ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, ухваленого щодо ОСОБА_7 .
Суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.404 КПК України, переглядає судові рішення в межах доводів апеляційної скарги.
Так як апеляційні скарги на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2015 року не містять вимоги безпосереднього дослідження всіх доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК України, тому апеляційний суд позбавлений можливості самостійно дослідити докази, дати їм відповідну оцінку та прийняти рішення в даному кримінальному провадженні.
А відтак, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії судового розгляду.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційних скарг підлягають ретельній перевірці під час нового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Головуючий:

Судді: