АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/903/16 Справа № 204/2134/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, українця, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
якою відмовлено у задоволенні заяви останнього про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що, за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2013 року, ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та на підставі ч.4 ст.70 КК України йому остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

В березні 2016 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове його звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції послався на те, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення, з огляду на наступне.

ОСОБА_8 відбуває покарання в СІЗО з 15.01.2014 року, вчинивши умисний тяжкий злочин, тривалий час не каявся. Сумлінне ставлення його до праці та до майна установи має місце також нетривалий час і не є доказом виправлення засудженого. Він має одне дисциплінарне стягнення, яке погашено за плином часу, заохочень не мав, що також не свідчить про виправлення засудженого, а відсутність нових стягнень свідчить лише про дотримання засудженим режиму певний проміжок часу, що є обов`язком кожного засудженого. Участь його у самодіяльних організаціях виправно-трудової установи носить лише формальний характер, оскільки ОСОБА_8 в судовому засіданні не зміг пояснити, в якій саме самодіяльній організації він приймає участь і чим там займається.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, суттєвих порушень вимог кримінально-процесуального закону. Просить застосувати до нього ст.81 КК України, так як він відбув 2/3 призначеного йому судом строку. Весь час знаходився у складі господарського обслуговування Дніпропетровського слідчого ізолятора. Дисциплінарних стягнень не має, за зразкову поведінку і добропорядне ставлення до праці неодноразово заохочувався адміністрацією ВК, на його думку, він довів своє виправлення та перевиховання, що підтверджується матеріалами, наданими адміністрацією СІЗО. Просить також врахувати його позитивну характеристику, надану адміністрацією установи, його щире каяття, відсутність до нього матеріальних претензій.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення засудженого, який повністю підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_8 був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2013 року та на підставі ч.4 ст.70 КК України йому остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі. Має два заохочення та одне стягнення, яке погашено за плином часу. Згідно характеристики від 31 березня 2016 року, відбуває покарання у складі господарчої обслуги установи, за період відбування покарання характеризується добре, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, правил внутрішнього розпорядку, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги адміністрації. До праці відноситься сумлінно, дбайливо ставиться до виробничого обладнання, бере участь у роботі самодіяльних організацій..

Однак, не зважаючи на задовільну характеристику засудженого, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 свого виправлення не довів, а наявні заохочення, які були застосовані до засудженого під час відбування покарання та його дотримання правил поведінки в установі не свідчать про реальне його виправлення, а навпаки відображають бажання засудженого отримати пільгу та достроково звільнитися від відбування покарання. Раніше ОСОБА_8 був неодноразово судимий, але на шлях виправлення не став, вчинивши знову корисливий злочин.

Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Разом з тим, від сумлінної поведінки слід відрізняти пристосування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання, тоді як реальна поведінка свідчить про негативну спрямованість особистості, або коли засуджені дотримуються вимог режиму тільки під контролем з боку адміністрації.
Про сумлінну працю засудженого додатково може свідчити отримання ним заохочень, передбачених відповідним законодавством (трудовим, кримінально-виконавчим, військовим), яких як вбачається з матеріалів справи немає.
Виходячи з матеріалів, які були предметом дослідження суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_7 під час відбування покарання є зразковою та свідчить про його повне виправлення і обґрунтовано відмовив йому у задоволенні заяви про застосування до останнього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженому, який знаходиться під вартою в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: