Справа № 361/2436/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/974/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 18.08.2016

ВИРОК
Іменем України

18 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000286 від 28 вересня 2015 року, за апеляційною скаргою прокурора Броварської місцевої прокуратури Київської області на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2016 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі - з випробуванням, та встановлено іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , за наступних обставин.

27 вересня 2015 року, приблизно о 21 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Ford Mondeo», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Київській в с. Скибин, Броварського району, Київської області в напрямку до м. Чернігова, в порушення вимог пунктів 2.3 «б», 2.3 «д» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, і в порушення п.13.1 Правил дорожнього руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним транспортного засобу із задньою лівою частиною автомобіля «Ford Transit», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався у попутному з ним напрямку в правій смузі для руху. Після цього, він допустив зіткнення з правою боковою частиною автомобіля «Jeep Grand Cherokee», державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_13 , який також рухався в попутному напрямку в лівій смузі руху в сторону м. Чернігова. Вказане зіткнення призвело до зміщення автомобіля «Jeep Grand Cherokee», державний номер НОМЕР_3 , на зустрічну смугу руху, у напрямку м. Києва, та зіткнення з автомобілем «Ford Fusion», державний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_10 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Ford Fusion», державний номер НОМЕР_4 ОСОБА_10 та пасажир цього автомобіля ОСОБА_11 від отриманих ушкоджень загинули на місці пригоди. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 349 від 12 листопада 2015 року смерть ОСОБА_10 настала від закритої травми грудної клітки та черева у вигляді численних переломів ребер та хребта з пошкодженням внутрішніх органів. Закрита травма грудної клітки та черева знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів при автотравмі (травма в салоні автомобіля).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 348 від 12 листопада 2015 року смерть ОСОБА_11 настала внаслідок численних переломів кісток скелету з пошкодженням внутрішніх органів. Численні переломи кісток скелету з пошкодженням внутрішніх органів знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів при автотравмі (травмі в салоні автомобіля).

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 2.3 «б», 2.3 «д», 13.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді загибелі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі прокурор Броварської місцевої прокуратури Київської області, не оспорюючи фактичні обставини провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.3 ст.286 КК України основне покарання у виді та розмірах, визначених судом першої інстанції, позбавивши при цьому обвинуваченого права керування транспортними засобами на строк 3 роки, проте без застосування ст. 75 КК України. Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт вказує про те, що суд першої інстанції при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, належним чином не мотивував свого рішення щодо можливості виправлення останнього без фактичного відбування основного покарання. Зокрема, на думку прокурора, суд в достатній мірі не врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також наслідків вчиненого кримінального правопорушення, в результаті якого дві особи загинули. За таких обставин, прокурор вважає, що застосування судом першої інстанції ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, є необґрунтованим та не відповідає положенню ст. 50 КК України щодо мети покарання.

Представник потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_8 подав до апеляційного суду письмові заперечення, в яких просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вважаючи вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який частково підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи обвинуваченого, який заперечив проти поданої апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, доводи потерпілої та представника потерпілих, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та поданих на неї запереченнях, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора Броварської місцевої прокуратури Київської області підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченим, досліджувались за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому згідно ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції в основному дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Призначаючи покарання обвинуваченому, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України судом першої інстанції обґрунтовано визнано та враховано щире каяття винного і активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування потерпілим завданої злочином шкоди. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 в ході досудового розслідування та під час судового розгляду справи встановлено не було. Також, судом були досліджені та враховані дані про особу обвинуваченого, зокрема, посередня характеристика обвинуваченого за місцем проживання, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, відсутність попередніх судимостей та позиція потерпілих стосовно покарання ОСОБА_6 .
Однак, на переконання колегії суддів, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_6 був звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням.
Згідно ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року (зі змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Обґрунтовуючи звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, суд послався на: поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його щире каяття та наслідки суспільно-небезпечного діяння. Однак, щире каяття ОСОБА_6 було враховано судом першої інстанції при призначені обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції ч.3 ст.286 КК України. Наслідки суспільно-небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_6 , на переконання колегії суддів, жодним чином не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання, а навпаки свідчать про протилежне. Дані про поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 безпосередньо після вчинення злочину в матеріалах кримінального провадження відсутні, у зв`язку з чим посилання суду першої інстанції у вироку на вказану обставину, на думку колегії суддів, є безпідставним.
При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що застосовуючи до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України, суд першої інстанції залишив поза увагою тяжкість вчиненого ним злочину, який хоча і є необережним злочином, проте відноситься до категорії тяжких, а також тяжкість наслідків, які настали в результаті вчиненого обвинуваченим злочину, а саме загибелі двох осіб.
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, належним чином не вмотивований та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного судом першої інстанції основного покарання з випробуванням, а тому вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 - підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України з ухваленням свого вироку відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України. Колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції видом покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , однак, зважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щирого каяття винного, активного сприяння розкриттю злочину та добровільного відшкодування потерпілим завданої злочином шкоди, враховуючи позитивні характеризуючі дані щодо особи ОСОБА_6 , його відношення до вчиненого, а також враховуючи, що вчинений обвинуваченим злочин не є умисним, позицію потерпілих щодо покарання, колегія суддів вважає, що є всі правові підстави для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, та призначення ОСОБА_6 на підставі ст.69 КК України основного покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.286 КК України.

Крім того, колегія суддів погоджується з обґрунтуванням та призначенням судом першої інстанції ОСОБА_6 додаткового покарання в межах санкції ч.3 ст.286 КК України та підстав для його посилення, як того просить прокурор, не вбачає. Більш того, апеляційна скарга прокурора взагалі не містить обґрунтування щодо необхідності призначення обвинуваченому додаткового покарання в максимальних розмірах санкції ч.3 ст.286 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:
Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 вважати засудженим за ч.3 ст.286 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його затримання.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

_______________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4