УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" вересня 2016 р. м.Київ
Досудовим розслідуванням встановлено групу підприємств, які здійснюють купівлю-продаж, емісію цінних паперів. Так, останні надають послуги реальному сектору економіки з обготівкування грошових коштів, формування фіктивного уставного капіталу, ухилення від сплати податку на прибуток, виводу валюти за кордон.
Згідно відомостей про отримані доходи за зазначений період вказаними фізичними особами, в тому числі ОСОБА_6 доходи не декларувались.
Встановлено, що фізичними особами було виписано довіреності на ім`я гр. ОСОБА_18 та ОСОБА_6 на отримання коштів та на відкриття рахунків в ПАТ «Український професійний банк».
Також, в ході проведених обшуків було виявлено та вилучено комп`ютерну техніку, жорсткі диски, флеш-накопичувачі, які свідчать про незаконну діяльність групи осіб, в тому числі ОСОБА_6 , які використовують ряд підприємств з метою прикриття незаконної діяльності.
Матеріали кримінального провадження свідчать про заплутаний та незвичний характер проведених фінансових операцій, що не мають очевидного економічного сенсу та очевидної законної мети, а отже відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та Кримінального процесуального Кодексу є підстави достатні підстави в накладені арешту на рухоме та нерухоме майно.
З метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно ОСОБА_6 .
Так, відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч.2 п.1 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Так, відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до матеріалів Державної служби фінансового моніторингу №049/2014/ДСК від 18.08.2014 року та протоколу огляду даного матеріалу від 03.08.2015 р., встановлено, що за інформацією ПАТ «УПБ» (МФО 300205), ОСОБА_6 (і.п.н. НОМЕР_2 ), за період з 18.11.2011 по 01.10.2013, було знято готівкових коштів, на загальну суму 106,53 млн. грн., з власного рахунку та рахунків ряду інших фізичних осіб, які відкрито в зазначеній банківській установі.
В подальшому, майже одразу, зазначені кошти було знято фізичними особами, в якості поточних витрат.
При цьому, прослідковується невідповідність вхідних грошових потоків вихідним грошовим потокам, що може вказувати на відсутність економічного сенсу проведення таких операцій.
Загальна сума готівки, знята ОСОБА_6 з власного рахунку та з рахунків ряду фізичних осіб, у т.ч. ОСОБА_5 , за довіреностями, за період з 18.11.2011 по 01.10.2013, склала 106,53 млн. гривень.
Тому, вчинені фінансові операції чи правочини за участю з ОСОБА_6 з коштами або іншим майном, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких коштів або іншого майна чи володіння ними, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження при доказуванні ст. 209 КК України, та в подальшому могли бути використані на купівлю земельних ділянок, жилих та нежилих приміщень.
Підсумовуючи вищевикладене, можна дійти до висновку, що походження грошових коштів носить сумнівний характер, а також грошові кошти могли бути використані при купівлі рухомого та нерухомого майна ОСОБА_6 .
Відповідно до ч.7 ст.170 КПК України арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визнано необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
В органу досудового розслідування є підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, зникле, знищене, втрачене, використане, перетворене, зіпсоване, передане або відчужене.
Згідно наявної інформації, існує реальна загроза продажу даного нерухомого майна, в зв`язку з чим судове засідання по розгляду клопотання доцільно провести без участі ОСОБА_6 .
У судовому засіданні слідчий у повному обсязі підтримала своє клопотання, послався на обставини, які у ньому були викладені, просив суд арештувати майно, вказане в клопотанні.
Власник майна в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання
Вислухавши доводи та пояснення слідчого, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали у їх сукупності, слідчий суддя доходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Клопотання слідчого, погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 . У ньому зазначено підстави, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт майна та конкретизовано майно, що належить арештувати, тобто клопотання оформлене відповідно до вимог ст.171 КПК України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження та долучені документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, та обставини, викладені у клопотанні.
Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Таким чином, слідчим суддею встановлено, що існують підстави, визначені у ч.2 ст.170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на зазначене вище майно.
Враховуючи викладене, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, з урахуванням принципу розумності та співрозмірності, слідчий суддя приходить до переконання, що незастосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до зникнення або втрати майна, зазначеного у клопотанні слідчого, що визнано речовим доказом, чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Керуючись ст.ст. 170-175, 309, 372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя, -
Копію ухвали негайно направити для відома власнику майна.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. У разі якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Ухвала підлягає негайному виконанню. Подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.
Слідчий суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1