АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1142/16 Справа № 208/1976/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 квітня 2016 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

04 січня 2016 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України, визнано винним та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 2 (два) роки.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження :

прокурор - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 квітня 2016 року, ОСОБА_7 визнано винним за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Відповідно до ст. 71 КК України, до покарання призначеного цим вироком приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області від 14.01.2016 року і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки і 2 (два) місяці.

Прийнято рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Обрано запобіжний захід тримання під вартою.

Встановлено початок відбуття покарання з 13 квітня 2016 року.

Вирішено питання про речові докази в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним за те, що він 30.01.2016 року близько 17.00 годині, з метою крадіжки прибув до кв. АДРЕСА_2 , де проживає разом матір`ю, звідки шляхом вільного доступу, таємно, повторно, викрав належну їй пральну машину «Самсунг WF-F 862», вартістю 1728,72 гривень і з викраденим, з місця події зник.
Не погодившись з прийнятим рішенням заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в який не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину і правильність кваліфікації його діяння, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 3 (три) роки 4 (чотири).

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком приєднати частково невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.01.2016 року і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність у зв`язку з незастосуванням закону, який підлягав застосуванню.

Свої доводи мотивує тим, що при постановленні вироку суд встановивши наявність пом`якшуючих обставин передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, при призначенні покарання, безпідставно не застосував положення ст. 69-1 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора в повному обсязі, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але вправі вийти за межи апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неповнота судового розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Основною умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Цих вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції, під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , не дотримався

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, (журналу судового засідання та звукозапису судового розгляду) обвинуваченим ОСОБА_7 в судовому засіданні від 31 березня 2016 року не було фактично визнано вину в повному обсязі, оскільки останній не заперечував факт того, що взяв пральну машину своєї матері. Показав, що не мав наміру вкрасти її, а мав на у зв`язку з нестачею коштів лише бажав заложити її, а потім викупити та повернути. На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та в супереч ст. 349 КПК України в судовому засіданні від 31.03.2016 року прийняв рішення не досліджувати докази по кримінальному провадженню.

Зазначені порушення кримінального процесуального закону призвели до істотного обмеження процесуальних права обвинуваченого, у тому числі права на захист

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, підлягають дослідженню судом апеляційної інстанції лише у двох випадках: 1) якщо про їх дослідження учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції, або 2) якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За таких обставин апеляційний суд виходячи з вимог статей 7 і 9 КПК України не вправі встановлювати і доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції.

Виходячи з наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що допущене місцевим судом недотримання встановленої законом процедури судового розгляду, зокрема, безпідставне застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, є підставою для скасування вироку у повному обсязі з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, в тому числі й доводи обвинуваченої, що викладені в її скаргах, та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Разом з тим, скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають перевірці під час нового судового розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати, і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

_____________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4