АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/861/2016 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.190 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ, громадянина України, українця, із неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, без постійного місця проживання, раніше судимого, -
- 08.07.2010 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровськ за ч.2 ст.190 КК України до 1 року позбавлення волі,
- 15.11.2013 року Новомосковським районним судом Дніпропетровської обл. за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі,
- 18.12.2013 року звільнений по відбуттю строку покарання, -
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Кременчук Полтавської області, громадянина України, українця, із неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, без постійного місця проживання, раніше судимого, -
- 16.10.2010 року Автозаводським районним судом м.Кременчук Полтавської обл. за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі,
- 29.03.2013 року звільненого із Полтавської ВК № 64 умовно-достроково з невідбутим строком покарання на 1 рік 6 місяців 14 днів,-
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 01 березня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , до вступу вироку в законну силу, залишено без змін тримання під вартою.

По справі вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів.
Не погоджуючись з вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 та обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.
В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок Голосіївського районного суду м.Києва від 01 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити, пом`якшивши покарання. Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і кваліфікацію дій ОСОБА_7 , апелянт вважає, що вирок підлягає зміні через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості. Судом не визначено у відповідності із ст.66 КК України пом`якшуючої обставини, як щире каяття, не дивлячись на те, що його показання в суді були логічними та послідовними. Також не наведено жодної причини, чому ОСОБА_7 має бути призначене саме максимальний розмір такого виду покарання, як позбавлення волі у виді 3 років.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій, посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, на ст.404 КПК України, Постанову пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінальних покарань» від 04.10.2003 року №7, просить вирок Голосіївського районного суду м.Києва від 01 березня 2016 року, щодо нього в частині призначеного покарання змінити, пом`якшивши його, шляхом зменшення терміну відбування покарання, обмежившись відбутим строком покарання.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок Голосіївського районного суду м.Києва від 01 березня 2016 року щодо нього скасувати, шляхом застосування ч.2 ст. 396 КК України. Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було доведено його вини та співучасті у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Крім того судом не було досліджено всіх фактичних обставин справи та критично оцінено наявні докази, тому рішення суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню. В подальшому ОСОБА_9 звернувся до Аапеляційного суду з клопотанням, в якому фактично визнав свою провину в скоєному, зазначив що щиро розкаюється та просив вирок змінити пом`якшивши йому покарання.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , їх захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 25.03.2015 р., перебуваючи неподалік дитячого садка № 121 по вул.Китаївській, 32 в м.Києві, в обідній час, побачивши потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вирішили заволодіти їх майном шляхом обману. ОСОБА_7 розробив план, згідно якого, вони підійдуть до потерпілих та звинуватять їх у викраденні кущів коноплі на велику суму грошей, оскільки бачили їх неподалік, повідомлять, що там залишились сліди взуття, та запропонують піти звірити, щоб впевнитись, що це не вони.

Згідно розподілених ролей, ОСОБА_7 буде ходити із кимось перевіряти сліди від взуття, а ОСОБА_9 буде стояти з іншим потерпілим, при цьому потерпілий який залишиться із ОСОБА_9 повинен буде передати свій телефон потерпілому, що піде із ОСОБА_7 перевіряти взуття, під приводом, щоб вони не втекли.

Після чого, ОСОБА_7 , дочекавшись слушного моменту, попросить передати речі потерпілих собі, щоб вони не втекли під час перевірки, та піде з місця вчинення злочину, не повернувши майно потерпілих, зателефонувавши до ОСОБА_9 та повідомивши останнього куди йому потрібно буде слідувати, коли майно потерпілих буде у його володінні.
Так, реалізуючи свої наміри, обвинувачені підійшли до потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , та ОСОБА_7 повідомив їм, що у них зникли кущі коноплі на велику суму, що вони бачили як потерпілі були неподалік, на місці залишились сліди від взуття та потрібно їх піти та перевірити. Після чого, ОСОБА_7 сказав, щоб потерпілий ОСОБА_14 передав потерпілому ОСОБА_13 свій мобільний телефон, щоб вони не втекли. ОСОБА_9 залишився із потерпілим ОСОБА_13 , у той час поки ОСОБА_7 з ОСОБА_13 ходили та звіряли сліди від взуття.
Коли вони повернулись, ОСОБА_7 сказав ОСОБА_13 передати телефони ОСОБА_14 , для проходження перевірки. Відійшовши від ОСОБА_9 ,який залишився із ОСОБА_13 метрів за 100-150, ОСОБА_7 сказав потерпілому, щоб той віддав йому телефони та ланцюжок із хрестиком, щоб не було наміру втекти, та розвернувся до ОСОБА_7 спиною і підняв ногу. Після того, як потерпілий ОСОБА_14 передав ОСОБА_7 мобільний телефон «LG L65 D285 Black», вартістю 1887,82 грн., із карткою пам`яті «Silscon Pover Micro SDHC», вартістю 143,45 грн., телефон «Greenbery», вартістю 1000 грн., ОСОБА_7 розвернувся, зателефонував ОСОБА_9 повідомивши напрямок свого руху, та пішов не повернувши майно потерпілому.
Таким чином, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_7 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, свої висновки щодо доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, суд першої інстанції обґрунтував на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду та які суд оцінив у відповідності до вимог, передбачених ст.94 КПК України.
Винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, повністю підтверджується сукупністю тих доказів, які були безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, суд першої інстанції обґрунтовано послався на послідовні показання потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , свідка ОСОБА_17 . Крім того в основу вироку покладено не тільки показання потерпілих і свідка, а і інші дані, які містять матеріали кримінального провадження і які були досліджені судом під час судового засідання, з наданням їм правової оцінки.

Зокрема вони містяться у:

- протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.03.2016 р., відповідно до якого, ОСОБА_13 звернувся із заявою до правоохоронних органів з приводу того, що 25.03.2015 р. о 14-30 год. за адресою: м. Київ, вул. Ягідна, 58 у нього з братом невстановлені особи відкрито викрали мобільний телефон марки «LG» (а.с. 6), про застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих у протоколі відомості відсутні,
- протокол огляду місця події від 26.03.2015 р., відповідно до якого оглянули ділянку, що у Голосіївському лісі, біля вул. Мала Китаївська в м. Києві, де відбулось кримінальне правопорушення (а.с 29-31),

Вказані докази судом першої інстанції обґрунтовано визнано належними, допустимими і достовірними.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що судом першої інстанції не було доведено його вини та співучасті у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони судом першої інстанції ретельно перевірялись, і не знайшли свого підтвердження.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, характер суспільної небезпеки ними скоєного, особи винних, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обтяжуючу обставину рецидив злочину ОСОБА_9 .

Як вірно зазначив суд у вироку, який оскаржується, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , раніше судимі, не працюють, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебувають, а тому перевиховання та їх виправлення можливо лише в ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтами не наведено і при розгляді апеляційних скарг не встановлено.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

Таким чином, вирок щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , судом першої інстанції ухвалений з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства. Підстави для його зміни - відсутні, а тому апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 та обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.
Під час апеляційного провадження обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 просили застосувати до них ч.5 ст.72 КК України, проти чого не заперечував прокурор, а тому таке клопотання підлягає задоволенню, а вирок зміні відповідно до вимог ч.2 ст.404 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, -

п о с т а н о в ил а:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м.Києва від 01 березня 2016 року, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, - змінити відповідно до вимог ч.2 ст.404 КПК України, в частині обчислення строку відбування покарання.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, у строк відбуття покарання зарахувати обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 попереднє ув`язнення, починаючи з 03.05.2015 року (день фактичного затримання) до вступу вироку в законну силу, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4