Справа № 304/1778/14-к
Провадження № 1-кп/304/33/2016
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2016 року м. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю обвинувача прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, одруженої, фізичної особи підприємця, українки, громадянки України, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,-
Адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заявила клопотання про допуск її в якості захисника по даному кримінальному провадженні у відповідності до договору про надання послуг (у сфері правової допомоги), укладений у відповідності до ст. ст. 55, 59 Конституції України, надавши їй можливість продовжувати проведення захисту обвинуваченої ОСОБА_4 .
Обвинувачена ОСОБА_4 просила клопотання задовольнити, оскільки бажає мати захисником виключно ОСОБА_5 .
Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просив у задоволенні заявленого клопотання відмовити, оскільки таке питання вже вирішене.
Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження, які мають значення для вирішення даного клопотання, приходить до наступного висновку.
Так, відповідно до пп. "с" п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.
Згідно рішення Європейського Суду з прав людини від 24 листопада 2011 року в справі «Загородній проти України», суд повторив, що хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну з головних підвалин справедливого судового розгляду (рішення у справ «Кромбах проти Франції»). Особа, проти якої висунуті кримінальні обвинувачення, яка не бажає захищатись особисто, повинна бути в змозі скористатись юридичною допомогою за власним вибором (рішення від 16 квітня 2009 року у справі «Ханжевачкі проти Хорватії»). Проте це останнє право також не може вважатись абсолютним і таким чином, національні суди можуть не прийняти вибір особи, коли існують відповідні та достатні підстави вважати, що того вимагають інтереси правосуддя (рішення від 25 вересня 1992 року у справі «Круассан проти Німеччини»). Більш того, законодавча вимога щодо наявності у захисника юридичної освіти не є порушенням вищезазначеного положення (рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Шабельник проти України»). У цій справі право заявника на вільний вибір свого захисника було обмежене, оскільки захисник за його вибором був юристом, але не мав свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. На думку Суду, таке обмеження права на вільний вибір захисника само по собі не порушує питання за підпунктом «c» пункту 3 статті 6 Конвенції, оскільки певна юридична кваліфікація може вимагатись для забезпечення ефективного захисту особи (див. рішення від 20 січня 2005 року у справі «Майзіт проти Росії») та безперешкодного функціонування системи правосуддя (рішення у справі «Мефтах та інші проти Франції»)...
Відповідно до ст.59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.
Згідно ч. 1 ст. 45 КПК України захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).
Відповідно до ст. 50 КПК України повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Встановлення будь-яких додаткових вимог, крім пред`явлення захисником документа, що посвідчує його особу, або умов для підтвердження повноважень захисника чи для його залучення до участі в кримінальному провадженні не допускається.
У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 01 листопада 1996 року містяться роз`яснення щодо застосування норм Конституції України, однак суд керується рішенням Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року.
Таким чином враховуючи вищевикладене та беручи до уваги посилання ОСОБА_5 на те, що вона бажає продовжити захищати обвинувачену ОСОБА_4 уже в якості фахівця у галузі права та думку обвинуваченої про те, що вона бажає мати захисником виключно ОСОБА_5 , то суд з урахуванням роз`яснень, які містяться як у рішенні Конституційного суду України від 16 листопада 2000 року, на яке посилається ОСОБА_5 , так і у більш пізньому рішенні Конституційного суду України від 30 вересня 2009 року, а також висновків, які містяться у рішеннях Європейського Суду з прав людини, зокрема «Загородній проти України», «Майзіт проти Росії», «Мефтах та інші проти Франції», вважає, що оскільки на даний час відсутній спеціальний закон, яким фахівцям у галузі права надано право брати участь у кримінальному судочинстві як захисникам, а також те, що ОСОБА_5 не надала суду відповідних документів, які за законом наділяють її повноваженнями захищати інтереси обвинуваченої у даній справі, а наявний у матеріалах справи договір про надання послуг (у сфері правової допомоги) від 25 лютого 2016 року не свідчить про таке, оскільки він укладений між ОСОБА_4 та приватним підприємцем по наданню послуг у сфері правової допомоги ОСОБА_5 , а не із захисником, як цього вимагає п. 2 ч. 1 ст. 50 КПК України, а тому суд приходить до висновку, що такій слід відмовити в участі у розгляді даного кримінального провадження в якості фахівця у галузі права.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314-316, 369 КПК України, суд, -
Відмовити ОСОБА_5 в участі у розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України в якості фахівця у галузі права.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1