Справа № 308/7857/16-к
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2016 місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю слідчого ОСОБА_3 , третьої особи (володільця майна) ОСОБА_4 , захисника третьої особи ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , розглянувши клопотання слідчого Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :

Згідно з витягом з кримінального провадження № 0002549, сформованим станом на 26.07.2016 року, органом досудового розслідування Ужгородським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області розпочато досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2016 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

02.08.2016 року до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання, згідно з яким ініційовано питання щодо накладення арешту на автомобіль марки «Chraysler Grand Voyager», д.н.з. Словацької республіки НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт гр. України НОМЕР_2 , виданий 26.12.2015 року, котрий зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з можливістю зберігання даного транспортного засобу на спецмайданчик Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області.

Вказане клопотання слідча обґрунтовує наявністю достатніх підстав вважати, що вилучений у ході огляду від 01.08.2016 року автомобіль марки «Chraysler Grand Voyager», д.н.з. Словацької республіки НОМЕР_1 , є предметом злочинної діяльності, був отриманим у ході такої, одержаний внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Метою накладення арешту слідча зазначає збереження речового доказу задля недопущення відчуження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказаного автомобіля, та подальшого призначення автотоварозновчої експертизи.

Слідча на підтвердження звернення з клопотанням зазначає, що 22 липня 2016 року до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшла ухвала Ужгородського міськрайонного суду про те, що з лютого місяця 2015 року знайомий гр. ОСОБА_6 - ОСОБА_9 незаконно, шахрайським шляхом заволодів автомобілем марки «Chraysler Grand Voyager», д.н.з. Словацької республіки НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_6 .

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 20.07.2011 на автомобіль «Chraysler Grand Voyager», д.н.з. Словацької республіки НОМЕР_1 , власником вказаного автомобіля є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитаний з вказаного приводу потерпілий ОСОБА_6 показав, що у власності має автомобіль «Chraysler Grand Voyager», д.н.з. Словацької республіки НОМЕР_1 , який на початку лютого 2015 року передав разом із двома техпаспортами на нього та 2 ключами у користування своєму знайомому ОСОБА_9 . Про термін користування вони не домовлялися, але ОСОБА_9 зобов`язався повернути автомобіль за проханням ОСОБА_6 . Гроші за користування ОСОБА_9 не передавав, ніяких договорів та доручень вони з ним не укладали. ОСОБА_9 міг користуватися автомобілем марки «Chraysler Grand Voyager», д.н.з. Словацької республіки НОМЕР_1 , на підставі техпаспортів, які він йому дав.

У лютому 2015 року ОСОБА_9 передав ОСОБА_6 автомобіль марки «Сіа Opirus», чорного кольору, номерний знак не пам`ятає, разом техпаспортом для зберігання, в якому вказаний інший власник, не ОСОБА_9 , даних його не пам`ятає. При цьому, восени 2015 року із ОСОБА_6 зв`язався власник автомобіля «Сіа Opirus» та забрав його у ОСОБА_6 . До березня 2016 року ОСОБА_9 з даного приводу пояснював, що автомобіль «Chraysler Grand Voyager», д.н.з. Словацької республіки НОМЕР_1 , є у нього у користуванні, але коли поверне його не пояснював, а з кінця березня 2016 року ОСОБА_9 взагалі перестав виходити на зв`язок і змінив місце проживання. 17 травня 2016 р. ОСОБА_6 побачив свій автомобіль «Chraysler Grand Voyager», д.н.з. Словацької республіки НОМЕР_1 , біля будинку по вул. Заньковецької в м. Ужгороді, де викликав патрульну поліцію та повідомив про те, що його автомобіль далі незаконно перебував у ОСОБА_9 , з приводу чого було написано ним заяву.

У липні 2016 ОСОБА_6 побачив оголошення про продаж свого автомобіля «Chraysler Grand Voyager», д.н.з. Словацької республіки НОМЕР_1 , на сайті «Auto Ria» від невідомої особи ОСОБА_10 , де було вказано, що даний автомобіль продається з можливістю ввезення на територію України строком на 1 рік, що неможливо зробити без власника автомобіля ОСОБА_6 . Вказаний факт викликав підозру щодо підроблення свідоцтва про реєстрацію та шахрайських дій. При цьому ОСОБА_6 відомо, що з середини червня 2016 року автомобілем «Chraysler Grand Voyager», д.н.з. НОМЕР_1 , вже користується не ОСОБА_9 , а інший незнайомий йому чоловік. До квітня 2015 року ОСОБА_6 разом із ОСОБА_9 кожні 5 днів робив зворотні ввезення-вивезення належного ОСОБА_6 зв`язок з ним не виходив і ухилявся від цього.

01.08.2016 року, за повідомленням ОСОБА_6 про місце знаходження належного йому автомобіля «Chraysler Grand Voyager», д.н.з. Словацької республіки НОМЕР_1 , слідчим в складі слідчо-оперативної групи вказаний автомобіль було оглянуто, вилучено за письмовим дозволом власника ОСОБА_6 і поміщено на спецмайданчик Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області для забезпечення його схоронності.

Слідчий у судовому засіданні заявлене клопотання підтримала, просила його задовольнити.

У судовому засіданні третя особа та її захисник заперечили проти задоволення клопотання, зазначивши, що автомобіль вилучено без згоди ОСОБА_4 , до матеріалів кримінального провадження не долучено доказів належності спірного автомобілю на праві власності саме потерпілому, при цьому, стверджують, що вилучений автомобіль належить на підставі усної домовленості між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 останньому, оскільки саме ОСОБА_4 передав кошти у розмірі 5500 Євро за вказану автомашину.

Захисник третьої особи також зауважила, що матеріали кримінального провадження містять документи, викладені іноземною мовою, без відповідного перекладу мовою кримінального провадження державною мовою, що суперечить ст. 29 КПК України.

Потерпілий та його представник у судовому засіданні наполягали на задоволенні клопотання слідчої.

Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали, долучені до клопотання, слідчий суддя встановив наступне.

За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із процесуальних джерел доказів є речові докази, за ч. 2 ст. 84 КПК України, якими відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є: 1) забезпечення збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За приписами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Згідно з ч. 5 ст. 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу.

Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Крім того, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ст. 167 КК України).

З протоколу огляду місця події від 01.08.2016 року вбачається, що при огляді вилучено автомобіль «Chraysler», сірого кольору, з д.н.з. НОМЕР_1 , який в розумінні ст. ст. 168, 237 КПК України є тимчасово вилученим майном.

Слідчий суддя, прийшов до переконання, що підставою для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, є існування сукупності розумних підозр вважати, що воно є доказом вчинення злочину.

При цьому, метою накладення арешту згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.

Оцінивши вищенаведене, враховуючи наявність сукупності розумних підозр вважати, що зазначене у клопотанні майно є речовим доказом вчинення кримінального правопорушення, відповідає критеріям, визначеним ст. ст. 98, 167 КПК України, беручи до уваги те, що слідчим у судовому засіданні доведено наявність достатніх підстав д ля накладення арешту на таке, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість внесеного клопотання. Разом з тим, до компетенції слідчого судді не відноситься вирішення питання, що становлять цивільно-правові відносини, відтак, клопотання в частині зазначення належності автомобіля ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт гр. України НОМЕР_2 , виданий 26.12.2015 року, котрий зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 167, 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «Chraysler Grand Voyager», д.н.з. Словацької республіки НОМЕР_1 , вилучений в ході огляду місця події 01.08.2016 року, з можливістю зберігання даного транспортного засобу на спецмайданчику Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1