н/п 1-кс/640/5891/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника власників майна
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,
Під час досудового розслідування встановлено, що до правоохоронних органів звернувся ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 із заявою про те, що ОСОБА_11 у 2015 році шляхом обману та зловживання довірою заволодів квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 .
Крім того, до правоохоронних органів звернулась ОСОБА_12 із заявою про те, що ОСОБА_11 в період з січня 2015 року по травень 2015 року шахрайським шляхом заволодів її грошима у сумі 20 000 доларів США.
Допитана в якості потерпілої ОСОБА_10 пояснила, що у 2005 році вона через оголошення в газеті познайомилась з «цілителем» ОСОБА_11 , який оказував їй послуги нетрадиційної медицини. Він часто приїжджав до ОСОБА_10 разом із співмешканкою ОСОБА_5 . В 2009 році ОСОБА_10 видала на ОСОБА_5 довіреність на отримання дублікату правовстановлюючих документів на квартиру. Влітку 2015 року ОСОБА_11 запропонував ОСОБА_10 дооформити документи на квартиру, а саме оформити технічний паспорт, запропонувавши передати йому оригінали документів на квартиру, запевнивши, що квартира залишиться у власності ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_10 , довіряючи ОСОБА_11 , видала на нього довіреність на оформлення документів, але з початку жовтня 2015 року ОСОБА_11 на зв`язок не виходив. В подальшому з`ясувалось, що квартира ОСОБА_10 продана, хоча вона не мала намірів продавати квартиру, грошових коштів за продаж квартири не отримувала.
Зібраними під час досудового розслідування даними встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 - 03.09.2015 року продана ОСОБА_11 , який діє від імені ОСОБА_10 ОСОБА_13 .
Крім того, допитана в якості потерпілої ОСОБА_12 пояснила, що в період с січня 2015 року по травень 2015 року її знайомий ОСОБА_11 шляхом обману заволодів її грошима у сумі 20 000 доларів США під приводом оформлення документів для придбання для родини ОСОБА_14 квартири за адресою: АДРЕСА_3 за ціною нижче ринковою. Але в подальшому ОСОБА_11 документи не оформив, грошові кошти не повернув. Також ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_11 проживав за адресою: АДРЕСА_1 разом із дружиною ОСОБА_15 .
08.07.2016 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_16 за клопотанням слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 , погодженого з процесуальним керівником прокурором відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , винесено ухвалу про проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_4 .
Слідчий вказав, що у органа досудового розслідування є підстави вважати, що вилучене майно може містити відомості, які можуть бути доказом злочинної діяльності ОСОБА_11 та інших осіб, причетних до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 КК України. На даний час необхідно ретельно дослідити вилучені речові докази, з метою встановлення відомостей, які можуть бути використані як доказ обставин кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 КПК України, встановлення причетності ОСОБА_11 до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, встановлення кола всіх осіб, які причетні до вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень, та встановлення інших важливих обставин у кримінальному провадженні, шляхом проведення додаткових слідчих (розшукових) дій, проведення додаткового огляду вилученого майна із залученням відповідних спеціалістів, призначення по вилученому майну відповідних експертиз (почеркознавчої, експертизи комп`ютерного обладнання та радіоелектронних засобів тощо), для чого потрібен тривалий час. У зв`язку з чим орган досудового розслідування вважав, що на вищезазначені речі, вилучені під час обшуку, необхідно накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів згідно з ч.2 ст. 170 КПК України.
Накладення арешту є необхідним відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.170 КПК України з метою збереження речових доказів.
Слідчий також вказав, що повернення вилучених речей та документів може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню, оскільки у разі їх повернення можуть бути вчинені дії, направлені на їх знищення, що може значно ускладнити або взагалі унеможливити встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим орган досудового розслідування вважає, що вказане клопотання необхідно розглядати без виклику осіб, у яких вилучені вказані речі та документів.
У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив про його задоволення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2016 надано дозвіл на проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_4 (а.с. 8-9).
18.07.2016 на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2016 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук, в ході якого, вилучено майно згідно протоколу обшуку від 18.07.2016 (а.с. 11-14).
Вказану ухвалу отримано прокурором 21.07.2016 р. о 15-25 (а.с. 55).
Клопотання про арешт майна направлено до суду поштою 23.07.2016 та отримано судом 27.07.2016 о 17-17 год. (а.с. 2).
Відповідно до вимог ст. 116 КПК України, строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти.
Таким чином, слідчим виконані вимоги ч. 3 ст. 172 КПК України, та дотримано вимоги закону щодо звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням про арешт майна після усунення недоліків.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказів у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна в цій частині підлягає задоволенню.
В цій частині стороною обвинувачення на теперішній час не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в цій частині клопотанні слідчого, прокурора, не доведено значення вищевказаного планшету, для встановлення обставин у вищевказаному кримінальному провадженні, та можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, а тому клопотання в цій частині задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Місцем зберігання арештованого майна визначити СУ ГУНП в Харківській області, в порядку, визначеному Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 №1104.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1