Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/405/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.04.2016 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0002583 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новолуганськ, Артемівського району, Донецької області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, який не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 16.02.2010 року Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 70, 104, 76 КК України до 2-ох років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- 18.11.2010 року Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, 70 КК України до 5-ти років 6-ти місяців позбавлення волі, 02.04.2015 року згідно постанови Бердянського міського суду Запорізької області умовно-достроково звільнений від відбування покарання, невідбута частина покарання - 8 місяців 3 дні, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом складання вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.11.2010 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази по справі, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим за повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжки), за таких обставин:

19.08.2015 року, приблизно о 17.00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні ТОВ «АТБ-маркет», що розташований за адресою: Кіровоградська область м. Олександрія вул. 6-го Грудня, 135, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно, належне ТОВ «АТБ-маркет», на загальну суму 216 гривень 98 копійок. З місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 19.08.2015 року, приблизно о 20 год. 40 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні супермаркету «АТБ», що розташований за адресою: Кіровоградська область м. Олександрія вул. Гагаріна, 12, був зупинений старшим охорони ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні крадіжки та запрошений до адміністраторської кімнати. Знаходячись в приміщенні даної кімнати, ОСОБА_7 повторно, таємно зі столу викрав мобільний телефон Nokia 105, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку "Київстар, які належали потерпілому ОСОБА_9 . З місця вчинення злочину зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 425 грн. 45 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить застосувати до нього ст. 69 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців, посилаючись на те, що вину визнав повністю, під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочину, під час судового розгляду надавав правдиві показання, потерпілій матеріальних та моральних претензій до нього не мають.

Вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є занадто суворим, не відповідає характеризуючим даним його особи і його виправлення можливе в умовах меншого терміну ізоляції його від суспільства, так як має на утриманні молодших брата та сестру, а також матір, які потребують його допомоги.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив залишити вирок суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції змінити, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 185 ч. 2 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає. Обвинувачений згоден з кваліфікацією його дій судом першої інстанції.

Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст.185 КК України, як скоєння таємного викрадення чужого майна (крадіжки) вчиненої повторно.
При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував тяжкість злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості; особу винуватого, який раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, злочин вчинив під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, не одружений, не працює, за місцем проживання скарг не надходило, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 лише за умови його ізоляції від суспільства, призначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також відповідатиме цілям покарання.

Доводи обвинуваченого про те, що він вину визнав повністю, під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочину, під час судового розгляду надавав правдиві показання, потерпілій матеріальних та моральних претензій до нього не мають не можуть слугувати підставами для пом`якшення йому покарання, враховуючи при цьому тяжкість, характер та суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, зокрема кількість епізодів кримінального правопорушення, а саме скоєння двох епізодів злочину в один день протягом короткого проміжку часу, ще й в період умовно-дострокового звільнення від покарання. Крім того, наведені обвинуваченим в апеляційній скарзі обставини, суд першої інстанції врахував при призначені покарання.

При цьому, колегія суддів враховує, що суд першої інстанції за вчинене кримінальне правопорушення призначив покарання ближче до мінімального, яке визначене санкцією статті Закону, врахувавши належним чином особу обвинуваченого та обставини кримінального правопорушення.

Думка обвинуваченого про те, що призначене судом першої інстанції покарання є занадто суворим, не відповідає характеризуючим даним його особи і його виправлення можливе в умовах меншого терміну ізоляції його від суспільства, є безпідставною, так як ОСОБА_7 вчинив повторно злочин, який посягає на власність громадян, раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, останній раз звільнений умовно-достроково від відбування покарання. Проте, перебуваючи під умовно-дострокового строку та будучи обізнаним з обов`язками, які були покладені судом під час його звільнення, ОСОБА_7 все одно не усвідомив свою негативну попередню поведінку, яка полягала у вчиненні злочинів, і знову вчинив умисний аналогічний злочин, тобто фактично не розкаявся у скоєному.

Колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку не може бути застосована ст. 69 КК України, оскільки у санкції ст. 185 ч. 2 КК України не зазначена нижча межа покарання у виді позбавлення волі, на пом`якшенні якого наполягає обвинувачений. А тому навіть за наявності підстав для пом`якшення покарання, дані положення кримінального закону не підлягають застосовуванню.

Доказів того, що апелянт утримує (є годувальником) свою матір, брата та сестру суду апеляційної інстанції не надано, крім того, враховуючі дані про особу обвинуваченого, це не може бути підставою для пом`якшення покарання.

Інших доводів, які б давали підстави для пом`якшення покарання обвинуваченому колегія суддів не знаходить.

Викладені обставини на думку колегії суддів свідчать, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливо лише за умови ізоляції його від суспільства на строк, який визначив суд першої інстанції, оскільки останньому неодноразово надавалася можливість зробити належні висновки щодо своєї поведінки та способу життя, натомість ним вчинено новий умисний тяжкий злочин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що обране обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України, відповідає меті і засадам призначення покарання, є не тільки обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання

вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, але й є справедливим.

Разом із тим, на підставі ч.2 ст.404 КК України, апеляційний суд вправі вийти за межі апеляційних скарг, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення та змінити вирок в цій частині.

Зокрема, суд першої інстанції не вірно зарахував в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 13.11.2015 року по 11.02.2016 року.

Відповідно до ст. 72 ч. 5 КК зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того ж кримінального провадження (тобто в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення) провадиться з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє

ув`язнення» - попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Тобто, визначаючи строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, суд першої інстанції не врахував, що на момент ухвалення вирок ще не набрав законної сили, та може бути оскаржений в апеляційному порядку, а тому, строк попереднього ув`язнення необхідно відраховувати з моменту затримання обвинуваченого і до набрання ним законної сили, що передбачено ст. 532 КПК України, а саме після постановлення даної ухвали апеляційним судом Кіровоградської області, а саме з 13.11.2015 року по 27.04.2016 року.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги в частині пом`якшення покарання обвинуваченому, під час апеляційного перегляду свого підтвердження не знайшли, тому вирок суду першої інстанції необхідно змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині зарахування строку відбуття покарання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, п. 2 Перехідних положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахувати засудженому ОСОБА_7 один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 13 листопада 2015 року по 27 квітня 2016 року.

В решті вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4