АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/790/1669/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: В порядку КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляцією захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000108 від 05.03.2014 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 межах досудового розслідування на 30 днів до 12 листопада 2016 р.

30.05.2012 р. органом досудового слідства відносно ОСОБА_9 ухвалена постанова про залучення в якості обвинуваченого за ч. 2 ст. 149 КК України.

06.06.2012 р. постановою Київського районного суду м. Харкова відмовлено в задоволенні подання прокурора про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відносно обвинуваченого обраний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 76.500 грн., з покладанням відповідних обов*язків.

05.03.2014р. відомості про кримінальне правопорушення зареєстровані у ЄРДР № 0000108 за ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 149 КК України.

16.08.2016 р. о 20-20 ОСОБА_9 фактично затриманий на підставі ст.. 191 КПК України.

17.08.2016 р. ОСОБА_9 повідомлена підозра у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 149 КК України.

18.08.2016 р. відносно ОСОБА_9 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строком до 14.10.2016 р.

07.10.2016 р. постановою першого заступника прокурора Харківської області ОСОБА_10 строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 4 місяців до 17.12.2016 р.

Задовольняючи клопотання ст.. слідчого слідчий суддя дійшов висновку, про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_9 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 149 КК України, та вважав встановленим існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилався слідчий в своєму клопотанні.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом не повністю було досліджено докази та не надана їм правова оцінка.

Заслухавши доповідь судді доповідача , захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , який наполягав на задоволенні апеляції, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді клопотання прокурора суд дійшов до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими.
Відповідно до положень ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя вказав, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відповідно до вимог ст. п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України враховано наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також, оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про обгрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення і що суд вважає, що застосування відносно підозрюваного більш мяких запобіжних заходів недостатнє для запобігання ризику, передбаченому ст.177 КПК України який не перестав існувати, а тому продовжив йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Таким чином в задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст.177,178 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив всі обставини, передбачені ст.177,178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу, належним чином мотивував своє рішення, вказавши в ухвалі про наявність ризику вказаного в клопотанні.
Крім того, відповідно до ч.4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобовязаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Судова колегія також вважає, що ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшилися і продовжують існувати, наявність ризику впливу на свідків та обгрунтованісті пред`явленої підозри встановлено попередніми рішеннями слідчих суддів та апеляційного суду що не заперечувалось учасниками процесу.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 12.10.2016 року строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 продовжений до 12.11.2016 року.

7.10. 2016 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000108 продовжено постановою першого заступника прокурора Харківської області ОСОБА_10 до 17.12.2016 року.

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо тяжких та особливо тяжких злочинів не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Подане слідчим до суду першої інстанції клопотання про продовження застосування запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.184,199 КПК України, погоджене з прокурором. В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 149 КК України; наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4,5 ч.1 ст.177 КПК України; відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на менш суворий. Щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді, прокурор посилається на великий обсяг процесуальних дій у кримінальному провадженні, які необхідно виконати для всебічного, повного та об*єктивного дослідження обставин вчинення злочинів ОСОБА_9 , а саме, з урахуванням отриманих в ході досудового розслідування фактичних даних після проведення ряду експертиз, провести слідчий експеремент за участі свідків та підозрюваного; скласти та вручити підозру в остаточній редакції, виконати із підозрюваним та захисниками вимоги ст.290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудоого розслідування (а.с.2-5).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
При розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного слідчий суддя врахував сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про обгрунтованіст підозри пред`явленої ОСОБА_9 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 149 КК України; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному; наявність ризику , передбаченого п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України; дані про особу підозрюваного вік та стан його здоров*я, характеризуючі дані і те, що він раніше не судимий; доведеність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 (а.с.135-136), з чим погоджується і апеляційний суд.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності у кримінальному провадженні ризику, передбаченого п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України, та про необґрунтоване продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_9 є неспроможними, а тому підстав для сумнівів у законності застосування саме такого запобіжного заходу не виникає. Обставини, на які посилається апелянт, досліджувались судом при застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу та при його продовженні; оцінка їм надана судовими рішеннями які в апеляційному порядку не скасовані. Посилання ж на інші нові обставини, які б свідчили про те, що заявлені ризики зменшились та не виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_9 під вартою, апеляційна скарга не містить. Доводи апелянтів про наявність стійких соціальних зв`язків, не можуть бути розцінені, як беззаперечна обставина, що свідчить про зменшення ризиків у кримінальному провадженні. Слідчий, звертаючись до слідчого судді із клопотанням, посилався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, що узгоджується із висновками слідчого судді, викладеними в ухвалі. Викладення обставин, які б свідчили, що встановлені раніше ризики зменшилися, клопотання слідчого не містить та не встановлені такі обставини і слідчим суддею. Колегія суддів вважає, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушеня свідчать що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, та доведених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, спростовуються доводи апелянта про необґрунтоване продовження застосованого до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурором доведена наявність обставин, які об*єктивно перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу.
Доводи апелянта щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, є неспроможними.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об*єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов*язана мати докази, достатні для пред*явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов*язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред*явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року). Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення обгрунтованою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

П. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 г- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Разом з тим колегія суддів вважає, що слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначено безпідставно. У розумінні положень п.4 ч.1 ст.184, п.2 ч.1 ст.194 КПК України доведення обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, покладається на слідчого та прокурора. Зазначивши у клопотанні про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий не конкретизував, яким саме чином, на думку органу досудового розслідування, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення правопорушення. А тому колегія суддів вважає, що існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, є недоведеним.

Натомість, необґрунтоване зазначення слідчим суддею про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України на правильність висновку слідчого судді щодо необхідності застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному випадку не вплинуло, а тому не є самостійною підставою для скасування судового рішення.

За викладених обставин у сукупності колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладних на нього процесуальних обов*язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені п.п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України. Застосування більш м*яких запобіжних заходів до ОСОБА_9 є недостатнім.

Окрім того, слід зазначити, що доводи апеляційної скарги захисника є взаємовиключними, оскільки захисник, стверджуючи про необґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення та недоведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тобто відсутність взагалі підстав для застосування будь-якого запобіжного заходу, просять застосувати до підозрюваного запобіжний захід, що не пов*язаний з утриманням підозрюваного під вартою.

Наведена вище взаємовиключна позиція апеляції є неприйнятною.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Посилання захисника на необхідність застосування при розгляді апеляційної скарги Рішення ЄСПЛ «Маккей проти Сполученого Королівства», «Луценко проти України», «Харченко проти України», «Корнєйкова проти України», «Єлоев проти України» заслуговує на увагу, натомість колегія суддів вважає, що прийняте судом рішення цілком узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, в тому числі і з правовими позиціями, викладеними у зазначеному рішенні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді від 12.10.2016 року належним чином мотивованою та обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляційних скарг захисників не вбачає.

Керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року щодо продовження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строку тримання під вартою в межах строку досудового розслідування - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: