Справа № 1/2515/58/2012 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/795/6/2016
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 травня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 травня 2016 року задоволено заяву засудженого ОСОБА_6 про роз`яснення резолютивної частини вироку Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2012 року. Роз`яснено, що ОСОБА_6 , згідно резолютивної частини даного вироку позбавлено права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності.

Таке своє рішення суд мотивував тим, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хабарництво» від 26 квітня 2002 року № 5 організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Адміністративно - господарські обов`язки - це обов`язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпечення контролю за цими операціями тощо). Саме з огляду на такі положення, викладені в Постанові Пленуму, суд першої інстанції дійшов висновку та роз`яснив засудженому, що заборона в рішенні суду займати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій стосується підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності та поширюється на всі без виключення господарські галузі.

Не погоджуючись з таким рішенням місцевого суду, засуджений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 травня 2016 року в зв`язку з тим, що на його думку, виходячи із положень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання судам роз`яснюється, що відповідно до ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю. З огляду на санкцію ч. 3 ст. 368 КК України, за якою його засуджено, яка передбачає додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю і, на переконання засудженого ОСОБА_6 , суд мав конкретизувати у вироку яких саме посад та якою саме діяльністю він не має права займатися як засуджений. Тоді як конкретизація судом першої інстанції в ухвалі про роз`яснення вироку, що заборона займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій стосується підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності поширюється на всі без виключення господарські галузі, на переконання апелянта, суперечить діючому на той час законодавству, принципам гуманності, розумності та справедливості, гарантованих йому Конституцією України. З огляду на викладене, апелянт просить ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову, якою надати роз`яснення резолютивної частини вироку, яким його засуджено з урахуванням того, що він на час винесення вироку займав керівну посаду в органах державної влади.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого з мотивів її безпідставності та просив залишити без змін ухвалу суду першої інстанції як обґрунтовану та мотивовану; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2012 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 368 ч. 3 КК України (в редакції Закону України на момент скоєння злочину) та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією на користь держави всього належного йому особисто майна та з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 3 (три) роки.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 19 березня 2013 року вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2012 року щодо ОСОБА_6 змінено, виключено із обвинувачення один епізод та ухвалено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону України на момент скоєння злочину) із застосуванням ст. 69 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції у виді 6 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки. В порядку ст. ст. 409, 411 КПК України (в редакції 1960 року) рекомендовано суду першої інстанції вирішити питання про повернення застави, в решті вирок суду залишено без зміни.

Дані вирок та ухвала були змінені ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2013 року, виключено із обвинувачення один епізод та кваліфікуючу ознаку із іншого епізоду та призначено ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції на час вчинення злочину) із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки. Тобто рішення щодо додаткового покарання, обраного судом першої інстанції, залишилось без змін.

Згідно ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Вказана стаття КПК України передбачає можливість роз`яснення в одному судовому провадженні судом одного ухваленого ним рішення лише з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення, що перешкоджає його належному виконанню.

Виходячи зі змісту вищевказаної норми закону роз`яснення рішення - це викладення рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду.

Як вбачається із ухвали суду першої інстанції, суд, виходячи із положень вищезгаданого закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про хабарництво від 26 квітня 2002 року № 5 щодо організаційно-розпорядчих обов`язків та адміністративно-господарських обов`язків, на переконання колегії суддів, обґрунтовано дійшов висновку стосовно того, що заборона в рішенні суду займати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій стосується підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності та поширюється на всі без виключення господарські галузі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 стосовно неправильно тлумачення судом першої інстанції положень ст. 55 КК України та порушень внаслідок цього його конституційних прав, некоректні, оскільки фактично такі його доводи містять незгоду з обґрунтуванням ухвали, постановленої судом щодо роз`яснення вироку суду, а не свідчать про незрозумілість ухваленого вироку, на що вказує і не чітко сформульована ним вимога у поданій апеляційній скарзі.

Так само не заслуговують на увагу колегії суддів Апеляційного суду і його посилання на порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 409, 412, 413 КПК України, оскільки ні порушення підсудності, в силу ст. 380 КПК України, яка визначає, що роз`яснення судового рішення здійснює суд, який його ухвалив, яким і являється Новозаводський районний суд м. Чернігова, так і інші процесуальні порушення, на які апелянт посилається в своїй апеляційній скарзі, колегією суддів при перегляді даного рішення суду не виявлено, оскільки останнє ухвалене компетентним судом, з дотриманням норм кримінального процесуального закону.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 380, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 травня 2016 року, якою задоволено заяву засудженого ОСОБА_6 про роз`яснення резолютивної частини вироку Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2012 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4