Справа № 183/1278/16
№ 1-кп/183/440/16
В И Р О К
іменем України
11 квітня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000543 відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорнотисово, Виноградівського району, Закарпатської області, громадянина України, розлученого, судимого: 10.05.2012 року Виноградівським районним судом Закарпатської області за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 2 роки, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням строком 1 рік 6 місяців; ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.04.2013 року іспитовий строк скасовано та направлено для відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки; 22.01.2015 року звільнений умовно-достроково на 4 місяці 20 днів, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
28 лютого 2015 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №49 ( по стройовій частині), солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду старшого механіка-водія 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 ,яка дислокується у АДРЕСА_2 .
З наведених обставин, солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку та сумлінно і чесно виконувати обов`язки.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та згідно з текстом ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», від 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.
У відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», який вступив в силу 5 березня 2015 року, до окремих статей розділу 18 Кримінального кодексу України, внесено зміни щодо посилення відповідальності за вчинення військових злочинів в умовах особливого періоду.
Однак всупереч вищезазначеному 9 травня 2015 року так і в подальшому солдат ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
25 травня 2015 року солдат ОСОБА_5 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання свої службових обов`язків відповідно займаної посади.
Окрім того, 8 червня 2015 року так і в подальшому солдат ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
22 лютого 2016 року військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 місце знаходження солдата ОСОБА_5 було встановлено після чого останнього було доставлено до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону.
Таким чином солдат ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він в періоди з 9 травня 2015 року по 25 травня 2015 року та з 8 червня 2015 року по 22 лютого 2016 року був незаконно відсутнім за межами військової частини, свої службові обов`язки не виконував час проводив на власний розсуд не приймаючи мір для повернення до військової частини.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 обставини викладені в обвинувальному акті не оспорював та підтвердив їх. В скоєному щиро кається.
В судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.
У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Суд враховує, що обвинувачений за місцем служби характеризується незадовільно, вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких у період умовно-дострокового звільнення, раніше неодноразово судимий,

Разом з тим, судом враховується те, що обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав повністю, має на утриманні малолітню дитину, добровільно розпочав службу в лавах Збройних Сил України, що у сукупності з двома обставинами, які пом`якшують покарання дає суду підстави для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців.
На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10.05.2012 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців 5 днів.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання з 24.02.2016 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання час знаходження ОСОБА_5 під вартою з 24.02.2016 року по 11.04.2016 року включно, на підставі ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили, але не більше ніж до 07.06.2016 року включно.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_5 в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Суддя ОСОБА_1