АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002780 від 18.03.2016 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Федорівка Кіровоградського району Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 15.03.2005 року Знамянським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на 2 роки;

- 23.09.2005 року вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч.3 ст.185, 71 КК України на 4 роки і 6 місяців позбавлення волі, на підставі постанови Устинівського районного суду Кіровоградської області від 12.08.2008 року звільненого умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 4 місяці і 6 днів;

- 05.07.2010 року вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України на 3 роки і 6 місяців позбавлення волі; на підставі постанови Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 09.08.2012 року звільненого умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік і 21 день,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, з апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 26 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 26 травня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та із застосуванням ст.69 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.07.2010 року та остаточне покарання ОСОБА_6 визначено у виді позбавлення волі строком на 2 роки і 6 місяців. За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що він 25 лютого 2013 року близько 04 години разом з ОСОБА_8 (засудженим вироком Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2013 року за ч. 2 ст. 186 КК) та особою, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, знаходився за адресою: м. Київ, пр-т Московський, 15А. ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, почав словесно чіплятися до потерпілого ОСОБА_9 , з метою спровокувати бійку. Не досягнувши очікуваного результату, ОСОБА_8 вдарив кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_9 , після чого, з метою подолання опору потерпілого, став наносити останньому удари руками по різних частинах тіла. В свою чергу ОСОБА_6 та особа, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, приєдналися до ОСОБА_8 і теж почали наносити потерпілому удари по різних частинах тіла. Під час побиття потерпілий ОСОБА_9 на вимогу осіб, які застосували до нього насильство, віддав їм свій мобільний телефон марки «Нокіа 3103» вартістю 100 гривень із сім-карткою вартістю 15 гривень, на рахунку якої були кошти в сумі 200 гривень. В подальшому ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та особа, матеріали відносно якої виділені у окреме провадження, з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Зазначеними діями потерпілому спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 315 гривень.

В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини вчиненого злочину та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати, в зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст.69 КК України) та невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, внаслідок м`якості.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.186 КК України, в достатній мірі не врахував його особу, а саме те, що обвинувачений раніше тричі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності та вчинив новий злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Вважає, що суд у вироку необґрунтовано прийшов до висновку, що обвинувачений щиро покаявся та критично оцінює свою протиправну поведінку, сприяв розкриттю злочину та добровільно відшкодував потерпілому завдану шкоду, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.
Про відсутність щирого каяття, з позиції прокурора, свідчить той факт, що обвинувачений не повідомив правоохоронним органам та суду відомості про співучасника, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження. З позиції прокурора, цим самим ОСОБА_6 намагається уникнути справедливого покарання.
Таким чином прокурор вважає, що суд за відсутності передбачених законом підстав застосував положення ст.69 КК України при призначенні покарання, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
З огляду на наведене вважає, що обвинуваченому призначено явно несправедливе та невиправдано м`яке покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.07.2010 року, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки і 6 місяців.
На апеляційну скаргу прокурора обвинуваченим подані заперечення, в яких він зазначає, що з урахуванням обставин, що пом`якшують його покарання щире каяття, сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування потерпілому завданого збитку, суд обґрунтовано застосував ст.69 КК України та призначив йому покарання нижче нижчої межі, визначеної санкцією частини 2 статті 186 КК України. Просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва та просив її задовольнити, обвинуваченого, який заперечував проти поданої апеляційної скарги та вважав вирок законним і справедливим, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.349 КПК України суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу винного.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого злочину та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України учасниками кримінального провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання по ч.2 ст.186 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який законом віднесений до категорії тяжких, дані про особу винного, який не одружений, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується формально позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше тричі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності та вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої потерпілому шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд визнав обставини, що пом`якшують покарання, такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, та з урахуванням особи винного призначив йому основне покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.186 КК України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, з огляду на наступне.
За вимогами статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу або перейти до іншого, більш м`якого основного виду покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, та в сукупності з встановленими судом даними про особу винного, давали суду правові підстави застосувати положення ст.69 КК України і призначаючи ОСОБА_6 основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.186 КК України.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 добровільне відшкодування потерпілому завданого збитку, оскільки із встановлених судом фактичних обставин ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та невстановлена слідством особа заволоділи мобільним телефоном марки «Нокіа 3103» вартістю 100 гривень із сім-карткою вартістю 15 гривень, на рахунку якої були кошти в сумі 200 гривень. Із наданих в суді першої інстанції показань ОСОБА_6 вбачається, що викрадений телефон він знайшов у снігу неподалік місця вчинення злочину та повернув потерпілому. Також обвинуваченим в ході досудового розслідування потерпілому було добровільно відшкодовано 200 грн., що також не оспорюється учасниками судового провадження.
Погоджуючись з рішення суду першої інстанції про призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено закон, колегія суддів також враховує фактичні обставини вчиненого злочину, а саме те, що вчиненню грабежу передував конфлікт між обвинуваченими та потерпілим, який виник в процесі спільного розпивання ними спиртних напоїв, роль обвинуваченого у вчиненні злочину та ступінь його участі, а саме те, що ініціатором вчинення злочину був ОСОБА_8 , який розпочав бійку з потерпілим.
Ухвалене рішення про призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання відповідає і вимогам статті 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Цим самим спростовуються апеляційні доводи прокурора про те, що суд при призначенні ОСОБА_6 покарання в достатній мірі не врахував його особу, а саме те, що обвинувачений раніше тричі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності та вчинив новий злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, та призначив явно несправедливе та невиправдано м`яке покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
З урахуванням того, що ОСОБА_6 вчинив новий злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, остаточне покарання суд вірно призначив йому за правилами ст.71 КК України, приєднавши до покарання за новим вироком невідбуту частину покарання за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.07.2010 року.
З наведених підстав апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 26 травня 2016 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 , - без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

________________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3