Апеляційний суд міста Києва
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001090 щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 04.02.2004 року

за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

2) вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 12.11.2009 року

за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі,

постановою Березанського міського суду Київської області від 06.05.2011 року

звільненого умовно-достроково від покарання на строк 6 місяців 6 днів,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 6 листопада 2014 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2014 року ОСОБА_11 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

_______________________________
Справа № 11-кп/796/128/2016
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_12
Доповідач: ОСОБА_1 .
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва ОСОБА_13 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого і правильність кваліфікації його діяння, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.75 КК України, яка не підлягає застосуванню, що потягло за собою призначення ОСОБА_10 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через м`якість.

На думку прокурора, поза увагою суду залишилося те, що обвинувачений неодноразово судимий за злочини проти власності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, і вчинення нового кримінального правопорушення свідчить про те, що ОСОБА_10 на шлях виправлення не став. А тому висновки суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання вважає помилковими.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; доводи потерпілого ОСОБА_8 , який поклався на розсуд суду; доводи обвинуваченого ОСОБА_10 і захисника ОСОБА_9 , які просили залишити вирок суду першої інстанції без змін; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 5 грудня 2012 року близько 13 години ОСОБА_10 , знаходячись у приміщенні літнього будинку на території ремонтно-відстійного пункту (РВП-3) за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав торцювальну пилу DeWalt-2944, розпилочну пилу Маkita-5704 та столярний фугувальний рейсмус Корвет, що належали ОСОБА_8 , якими розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнової шкоди на загальну суму 13 700 гривень.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст.50, 75 КК України, без достатніх підстав, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, звільнив від його відбування з випробуванням, на що обґрунтовано послався в апеляційній скарзі прокурор.

Так, згідно з ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримав і, звільняючи ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 неодноразово судимий за злочини проти власності, двічі відбував покарання у місцях позбавлення волі. Крім того, до обвинуваченого вже застосовувалося як умовне засудження на підставі ст.45 КК України 1960 року, так і умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Однак належних висновків він для себе не зробив і через півтора роки, тобто незначний проміжок часу після звільнення за попереднім вироком, знову вчинив тотожний злочин, що свідчить про його небажання вести законослухняний спосіб життя.

А тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Згідно з ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому в даному випадку відповідно до вимог ст.ст.413, 420 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, що, як правильно вказує прокурор, потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_10 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

При ухваленні вироку в цій частині колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує, що ОСОБА_10 вчинив умисний злочин середньої тяжкості, особу винного, який неодноразово судимий, не працює і не займається суспільно корисною працею, конкретні обставини справи, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що його обтяжують, а тому приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, але не на строк, запропонований прокурором.

Саме таке покарання, яке полягає в ізоляції, буде відповідати вимогам ст.65 КК України за своїм видом та буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_10 та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Крім того, у вступній частині вироку, а саме, відомостях про особу обвинуваченого зазначено, що ОСОБА_10 тричі судимий, в тому числі вироком Московського районного суду м. Києва від 18.05.2000 року за ч.2 ст.142 КК України на 5 років позбавлення волі, що є неправильним.

Вказаним вироком з урахуванням змін, внесених ухвалою Київського міського суду від 13.07.2000 року, ОСОБА_10 був засуджений за ч.2 ст.142 КК України 1960 року на 5 років позбавлення волі і на підставі ст.45 КК України 1960 року ухвалено рішення про умовне незастосування покарання з сплатою штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо засуджений протягом іспитового строку тривалістю 3 роки не вчинить нового злочину (т.1 а.с.78-128, 129-145).

Згідно з п.3 ч.1 ст.55 КК України 1960 року такими, що не мають судимості, визнаються особи, умовно засуджені, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку умовне засудження щодо цих осіб не буде скасовано з інших підстав, передбачених законом.

Дані про те, що ОСОБА_10 вчинив новий злочин протягом іспитового строку, або про скасування щодо нього умовного засудження, в кримінальному провадженні відсутні, а тому судимість за вказаним вироком погашена.

Оскільки суд першої інстанції при обчисленні строку погашення судимостей не застосував закон, який підлягає застосуванню і поліпшує становище обвинуваченого, вирок в порядку, визначеному ч.2 ст.404 КПК України, підлягає зміні шляхом виключення з його вступної частини даних про судимість ОСОБА_10 за вироком Московського районного суду м. Києва від 18.05.2000 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 6 листопада 2014 року щодо ОСОБА_10 в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 /один/ рік 6 /шість/ місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 обчислювати з 21 березня 2016 року.

Зарахувати ОСОБА_10 у строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 3 лютого 2016 року по 21 березня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В порядку, визначеному ст.404 КПК України, вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 6 листопада 2014 року щодо ОСОБА_10 змінити.

Виключити з вступної частини вироку відомості про судимість ОСОБА_10 за вироком Московського районного суду м. Києва від 18.05.2000 року.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3