Ухвала
іменем україни
24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2015 року.
Вироком Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Стягнуто з ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілих: ОСОБА_6 5092, 20 грн, ОСОБА_7 3649 грн, ОСОБА_8 5234,60 грн і ОСОБА_9 500 грн.

На стадії судового розгляду постановою суду від 08 квітня 2013 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_5 у розбійному нападі на потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 і ОСОБА_13 направлено на додаткове розслідування, і це судове рішення у касаційному порядку не оскаржується.
Крім того, судом першої інстанції 25 березня 2014 року винесено окрему ухвалу стосовно неналежного виконання органами досудового розслідування доручень суду щодо здійснення приводу в судове засідання свідків і потерпілих та відсутності належного контролю виконання цих доручень прокурором Одеської області, що потягло за собою невиправдане затягування розгляду справи стосовно особи, яка перебуває під вартою.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2015 року вирок районного суду щодо ОСОБА_5 в частині його засудження за ч. 3 ст. 187 КК України за епізодами вчинення розбійних нападів на потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 скасовано і справу в цій частині направлено на додаткове розслідування.
Залишено без зміни постанову цього ж суду від 08 квітня 2013 року про направлення кримінальної справи в частині щодо інших потерпілих на додаткове розслідування.
В частині засудження ОСОБА_5 за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вирок змінено.

Виключено із мотивувальної частини вироку посилання суду як на доказ винуватості ОСОБА_5 у скоєнні розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_6 на: протокол виїмки ножа від 27 березня 2012 року, висновок експерта від 08 травня 2012 року № 172 по цьому ножу та протокол огляду речових доказів від 15 квітня 2012 року, а також посилання суду на наявність самого речового доказу ножа.

Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 3 ст. 187 КК України по епізодам щодо потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_6 до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Окрему ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 березня 2014 року по справі щодо ОСОБА_5 скасовано через її неналежне мотивування.

Відповідно до вироку суду з внесеними ухвалою апеляційного суду змінами ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 25 лютого 2012 року з метою заволодіння майном громадян шляхом розбою за обставин, встановлених судом і детально викладених у вироку, протиправно проник у квартиру потерпілої ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ), котру він попередньо увів в оману стосовно причин свого приходу до неї, тобто протиправно проник у її житло, де, застосовуючи небезпечне для життя та здоров`я насильство, накинув їй на шию зашморг принесеною з собою мотузкою та почав здавлювати шию, долаючи у такий спосіб її спротив, після чого заволодів її майном та грошима в розмірі 600 доларів США, що за курсом НБУ становило 4792,2 грн, а всього заволодів майном потерпілої на загальну суму 5 092, 20 грн.
Він же, 18 березня 2012 року, будучи особою, яка раніше вчинила розбійний напад, з цією ж метою та за таких же обставин протиправно проник до квартири потерпілої ОСОБА_8 ( АДРЕСА_2 ), де, застосовуючи заздалегідь заготовлений ніж, приставив його до шиї потерпілої, подавляючи у такий спосіб її намагання чинити спротив. При цьому в ході боротьби ОСОБА_5 заподіяв їй легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я заволодів її майном: грошовими коштами в розмірі 2200 грн, 25 доларів США, що за курсом НБУ становило 199,60 грн, а також іншими речами на загальну суму 5234,60 грн.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , погоджуючись із рішеннями судів першої і апеляційної інстанції про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування за іншими епізодами його обвинувачення за ч. 3 ст. 187 КК України, просить скасувати постановлені щодо нього вирок та ухвалу нього і направити кримінальну справу за епізодами його засудження також на додаткове розслідування. Обґрунтовує це тим, що досудове та судове слідство було проведено із істотним порушенням кримінально-процесуального закону порушенням його права на захист, а саме: на стадії досудового розслідування йому не було належним чином роз`яснено його процесуальні права; він не був забезпечений перекладачем, а відтак вважає, що попри відмову від захисника, участь якого, на його думку, на усіх стадіях досудового та судового слідства є обов`язковою; йому було безпідставно відмовлено у виборі захисника на його вибір; судом його безпідставно позбавлено права на допит потерпілих і свідків. Зазначає, що внаслідок застосування щодо нього незаконних методів слідства він себе обмовив і отримані внаслідок цього його визнавальні показання суд безпідставно визнав допустимими. Стверджує, що вирок суду невмотивований, а апеляційний суд на зазначені ним порушення уваги не звернув й ухвалив незаконне рішення. Стверджує, що кримінальна справа щодо нього сфальшована, а судовий розгляд відбувся упереджено.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги засудженого, просила ухвалені стосовно нього судові рішення залишити без змін, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги засудженого, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 398 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 368, 369 КПК України щодо неповноти судового та досудового слідства, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. У зв`язку з наведеним доводи засудженого в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.
Згідно зі ст. 67 КПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів справи, висновки про доведеність вини ОСОБА_5 , який свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав, але не заперечував того, що у зазначений у вироку час він перебував у квартирах потерпілих ОСОБА_14 і ОСОБА_8 , та кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 187 КК України місцевий суд зробив на підставі зібраних у справі та детально досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності та взаємозв`язку. При цьому суд в обґрунтування обвинувачення вмотивовано послався: на показання потерпілих, які впевнено вказали на ОСОБА_5 як на особу, що вчинила стосовно них злочин та заволоділа їхнім майном, на показання свідків, на дані протоколів огляду місця події, на висновки судово-медичної експертизи стосовно характеру, локалізації і механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_8 та інші докази.
Доводи ОСОБА_5 про те, що ці докази отримані з порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а також з порушенням його права на захист через ненадання йому захисника, перекладача, а також фізичного тиску з боку правоохоронних органів колегія суддів вважає неспроможними.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що ці доводи були предметом ретельної перевірки під проведеного апеляційним судом по справі судового слідства.
Зокрема, апеляційний суд належним чином дослідив і проаналізував обставини роз`яснення засудженому на досудовому слідстві його процесуальних прав й обов`язків.
Оскільки ОСОБА_5 , протягом тривалого часу проживаючи в Україні (10 років), спілкувався російською мово, досудове слідство проведено зрозумілою йому для спілкування мовою, його численні звернення до правоохоронних органів та до суду були цією ж мовою і будь яких застережень з цього приводу він не висловлював, суди дійшли обґрунтованого висновку, що ОСОБА_5 не є особою, призначення захисника якому на стадії досудового розслідування є обов`язковим в силу ч. 3 ст. 45 КПК України 1960 року.
Зі змінами на протязі досудового слідства процесуального статусу ОСОБА_5 відповідно до вимог кримінально-процесуального закону зі складанням відповідних процесуальних документів йому роз`яснювались його процесуальні права та обов`язки.
Що стосується доводів засудженого про застосування до нього недозволених методів слідства, то в матеріалах справи відсутні будь-які заяви або скарги на дії співробітників правоохоронних органів під час досудового слідства. Крім того, в судовому засіданні були допитані оперуповноважені ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , начальник кримінального розшуку ОСОБА_17 , інші співробітники міліції ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 на предмет застосування щодо ОСОБА_5 насильства, і їх показання спростували доводи засудженого.
Також не заслуговують на увагу і доводи засудженого щодо того, що апеляційний суд не допустив до участі у кримінальній справі захисника ОСОБА_24 , оскільки цей захисник представляв його інтереси під час проведення судового слідства в суді апеляційної інстанції.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судами обох інстанцій досліджені всі обставини, які могли мати значення для справи, оцінені і проаналізовані усі зібрані докази по епізодам нападу на потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .
Підстав визнавати вказані докази винуватості ОСОБА_5 неналежними і такими, що здобуті із порушенням кримінально-процесуального закону, у суду не має.
Враховуючи наведене, а також зміни, внесені у вирок ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_5 обґрунтовано визнано винним у вчиненні злочину щодо потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , відповідно кваліфікувавши його дії за ч. 3 ст.187 КК України.

Вирок суду й ухвала апеляційного суду постановлені згідно з вимогами кримінально-процесуального закону, належним чином мотивовані.

Даних, які б свідчили про упередженість судів при розгляді цієї кримінальної справи, колегією суддів не виявлено.
Незважаючи на зменшення апеляційним судом обсягу обвинувачення, покарання ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 187 КК України цей суд визначив йому покарання у мінімальному розмірі, передбаченим санкцією ч. 3 ст. 187 КК України, керуючись тим, що з огляду на вчинене та дані про його особу, той уявляє підвищену суспільну небезпеку.
Колегія суддів вважає, що призначене покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, але в межах санкції ч. 3 ст. 187 КК України, відповідає вимогам ст. 65 КК України, є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Інших істотних порушень кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно розглянути справу і постановити законні та обґрунтовані рішення, по справі не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ, «Перехідні положення» КПК України 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2015 року щодо нього без зміни.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3