УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/425/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.121 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2016 року. Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги процесуального прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року, -
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, офіційно непрацюючого, неодруженого, несудимого,
засуджено за ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням протягом трьох років іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п. 2-4 ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено особисте зобов`язання.
Цивільний позов потерпілого задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 2315 (дві тисячі триста п`ятнадцять) гривень 03 коп. матеріальної шкоди та 5 000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди, заподіяної злочином.
Цивільний позов прокурора задоволено повністю. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави в особі комунальної установи «Центральна районна лікарня» Житомирської районної ради 2 227 (дві тисячі двісті двадцять сім) гривень 17 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 .
Згідно вироку, 10 листопада 2014 року близько 12 години ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 знаходились в АДРЕСА_2 , де між ними виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, у вищезазначений час та місці ОСОБА_7 ногою штовхнув ОСОБА_9 , внаслідок чого останній впав на землю, після чого ОСОБА_7 зі значною силою прикладання своєю ногою умисно стрибнув на праву ногу ОСОБА_9 , коли останній знаходився на землі, спричинивши таким чином потерпілому тілесні ушкодження у виді відкритого перелому правої великогомілкової кістки з наявністю рани по внутрішній поверхні, що сполучається з площиною перелому, та перелому правої малогомілкової кістки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
В апеляційній скарзі прокурор просить вказаний вирок в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасувати та в цій частині постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. В решті вирок Житомирського районного суду від 01.03.2016 залишити без змін.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України та кваліфікацію його дій, вважає, що вирок Житомирського районного суду від 01.03.2016 в частині призначеного покарання є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.
Вважає, що призначене судом покарання не відповідає визначеним у ст.65 КК України загальним засадам призначення покарання, а саме: ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, і не є достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Зазначає, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий умисний злочин проти здоров`я особи, внаслідок чого спричинив ОСОБА_9 , тілесні ушкодження у виді відкритого перелому правої великогомілкової кістки з наявністю рани по внутрішній поверхні, що сполучається з площиною перелому, та перелому правої малогомілкової кістки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, що стало причиною перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні в КУ ЦРЛ з 10.11.2014 по 21.11.2014.
Вказує, що відповідно ст.75 КК України звільнення від відбування покарання можливе лише тоді, коли суд дійде висновку, що виправлення засудженого можливе без ізоляції відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що пом`якшують покарання.
Під час досудового розслідування, а також під час судового розгляду кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 винним себе не визнав. Жодної матеріальної допомоги потерпілому ОСОБА_9 для лікування обвинуваченим ОСОБА_7 не надано. Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та не має наміру цього роботи.
Потерпілий під час судового розгляду наполягав на суворості покарання для обвинуваченого, оскільки останній, проявляючи зухвалу поведінку під час всього судового розгляду, будь якої допомоги на покращення здоров`я ОСОБА_9 не надав та навіть належним чином не усвідомив суспільну небезпеку своїх дій.
Вважає, що рішення суду про застосування до ОСОБА_7 ст.75 КК України не можна визнати обґрунтованим, оскільки, приймаючи його, суд не навів у вироку переконливих доводів про доцільність звільнення від покарання, а лише послався на обставину, що саме потерпілий спровокував конфлікт. Відповідно, на підставі чого суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого при звільненні його від відбування покарання - залишається незрозумілим.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 01.03.2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати, постановити новий, яким визнати останнього винним та засудити за ч.1 ст.121 КК України на 6 років позбавлення волі. Повністю задовольнити цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_7 на його користь 100 000 (сто тисяч) гривень. В решті вирок залишити без змін.
Вважає вказаний вирок суду незаконним через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, в наслідок його м`якості.
Не погоджується і з сумою задоволених позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. Суд формально послався на дотримання засад розумності, виваженості та справедливості, хоча фактично не врахував жодних обставин, а саме його моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного життя, настанні інших негативних наслідків.
Визначаючи розмір відшкодування суд не врахував обсяг його фізичних і моральних страждань, характеру немайнових втрат через тривалість лікування та реабілітації (більше 6 місяців лікування, реабілітація проходить і по цей день).
Вважає, що при призначенні покарання суд, в порушення вимог ст.65 КК України та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», проігнорував його думку про призначення суворого покарання, визначаючи ступінь тяжкості покарання, виходив лише з класифікації злочину, передбаченої ст.12 КК України та не взяв до уваги особливості вчинення даного злочину і наслідки, які настали.
Судом не надано належної оцінки та не враховано те, що він переніс декілька складних операцій, тривалий час лікувався, загальний термін перебування в лікарні перевищив два місяці, понад півроку він був прикутий до ліжка та не міг працювати, був змушений продати свій автомобіль, який використовував для роботи, - щоб утримувати сім`ю та малолітнього сина.
Зазначає, що обвинувачений не вибачився, завдані збитки не відшкодував, після нанесення йому тілесних ушкоджень швидку допомогу не викликав.
Крім того, вважає, що спосіб спричинення йому тілесних ушкоджень має ознаки особливої жорстокості та був направлений на заподіяння йому особливих фізичних страждань, а тому є обтяжуючою покарання обставиною.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка частково підтримала подану апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів та не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими та оціненими судом, як того вимагає ст.94 КПК України.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України, суд першої інстанції допустив порушення прав потерпілого, а саме не надав можливості останньому виступити в судових дебатах.
В матеріалах справи відсутні будь-які заяви потерпілого щодо розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за його відсутності, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону.
Крім того в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про повідомлення потерпілого ОСОБА_9 , а саме відсутні повістки-повідомлення на 29.02.2016р. на ім`я потерпілого та розписки останнього про їх отримання.
Відповідно до положень ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст.415 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок чи ухвалу і призначає новий розгляд в суд першої інстанції, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В даному випадку, з огляду на п.6 ч.1 ст.407 та п.3 ч.1 ст.409 КПК України, вирок суду підлягає скасуванню в зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України з призначенням нового судового розгляду.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого та скасувати вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_7 з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
При новому судовому розгляді у суді першої інстанції при винесенні рішення в кримінальному провадженні повинні бути враховані обставини, вказані в апеляційних скаргах прокурора та потерпілого.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги процесуального прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Ухвала суду набирає законної сили негайно після її оголошення й оскарженню не підлягає.
Судді: