Справа № 592/2263/16-к
Провадження № 1-в/592/660/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю особи, яка подала клопотання ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_3 ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання подане до суду ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від покарання відносно :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Карлівка, Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого: 01.02.2011 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 187 КК України покарання до 5 р. позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки; 28.10.2011 року Диканським районним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, відповідно до ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання, остаточне покарання - 5 років 2 місяці позбавлення волі, -

ВСТАНОВИВ:
За вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 25.01.2012 року ОСОБА_3 засуджений за ст. ст. 186 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі. Відповідно до ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.02.2016 року зараховано в термін відбування покарання строк попереднього ув`язнення період з 04.09.2011 року до 15.11.2011 року та з 22.11.2011 року до 23.02.2012 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок відбування покарання 04.09.2011 року, кінець строку - 23.05.2016 р.

Покарання відбуває в Сумській виправній колонії УДПтС України у Сумській області № 116, від засудженого до суду надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання.

У судовому засіданні засуджений свою заяву підтримав, просив звільнити його умовно-достроково. Суду пояснив, що в місцях позбавлення волі він не був працевлаштований, оскільки не мав такого бажання, але на його думку сумлінно виконував роботу по прибиранню території та приміщень колонії. Пояснив, що в день, що передував судовому засіданню на прибиранні території відпрацював 30 хвилин.

Адвокат ОСОБА_3 ОСОБА_4 також просила задовольнити клопотання.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що клопотання задоволенню не підлягає.

У судове засідання представник СВК №116 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Заслухавши засудженого, його адвоката, думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання може бути застосована, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довід своє виправлення.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК).

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

При розгляді клопотання засудженого судом встановлено, що ОСОБА_3 був засуджений за скоєння тяжкого злочину.

Згідно характеристики від 10.03.2016 року на ОСОБА_3 вбачається, що засуджений до Сумської виправної колонії ДПтС України в Сумській області прибув 12.07.2012 року із Полтавської виправної колонії № 64, де до праці не залучався, вимоги режиму тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

Під час відбування покарання в Сумській виправній колонії (№116) зарекомендував себе в цілому позитивно. Вимоги режиму тримання порушував, за що було проведено бесіду профілактичного характеру, стягнень не має.

В установі не працевлаштований, але залучається у відділенні до суспільно - корисної праці, яка схвалюється колективом засуджених, проявляє ініціативу. За ставлення до праці має 2 заохочення від начальника колонії

В характеристиках від 29.05.2013 року, 12.07.2013 року, 09.04.2014 року, 12.03.2015 року містяться висновки, що ОСОБА_3 своєю поведінкою не довів, що став на шлях виправлення.( а.с. 52, 54, 63, 79). І лише в характеристиках на ОСОБА_3 з 12.07.2015 року зазначено, що він став на шлях виправлення.

В матеріалах особової справи містяться відомості про виконання ОСОБА_3 функціональних обов`язків днювального, однак з пояснень самого ОСОБА_3 під час судового розгляду вбачається, що будучи працездатним та маючи навички по ремонту авто техніки він протягом всього часу знаходження в місцях позбавлення волі не намагався працевлаштуватись на виробництві, а виконання обов`язків по прибиранню території займало невеликий проміжок часу, зокрема в день, що передував судовому засіданню по розгляду його клопотання він на прибиранні приміщень та території був задіяний приблизно протягом пів години.

Судом також встановлено, що 26.06.2014 року ОСОБА_3 під час проходження санітарної обробки засуджених допустив порушення порядку відбування покарання, за що його тимчасово було поміщено в ДІЗО та проведено профілактичну бесіду ( а.с. 68).

Тобто, після вивчення особи засудженого, судом було встановлено, що до відбуття встановленої законом частки покарання для отримання права на заміну не відбутої частини покарання на більш м`яке покарання чи умовно-дострокове звільнення від покарання, засуджений не довів свого виправлення, а як тільки він відбув частину призначеного йому покарання, що дало йому формальне право на умовно-дострокове звільнення від покарання, він одразу ж змінив свою поведінку і отримав позитивну характеристику. Адміністрація колонії не направляла до суду відповідне подання про його умовно-дострокове звільнення від покарання.

Таким чином, ретельно вивчивши особу засудженого, суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_3 своєю ситуативною поведінкою всіляко намагався отримати пільгу на умовно-дострокове звільнення від покарання і що фактично він не довів, що він став на шлях виправлення. За вказаних обставин суд вважає, що до нього на даний час не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від покарання..

На підставі викладеного і керуючись ст. 81 КК України, ст. 537 КПК України, суд

ухвалив:
Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від покарання.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом 7 діб з часу її проголошення, засудженим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1

Повний текст судового рішення виготовлено 24.03.2016 року