Ухвала
іменем України 16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 000173 щодо ОСОБА_5 ,
встановила:

вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року

ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по

АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Вирішені питання про судові витрати та речові докази у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винними у тому, що він 14 лютого 2015 року, приблизно о 18 год. 10 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «HYUNDAI SONATA» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався з перевищенням максимально допустимої швидкості, а саме приблизно 120 км/год., порушуючи вимоги п. 1.5, 2.3 підпункт «б», 8.7.3 підпункт «е», 8.10, 10.1,12.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, при наближенні до регульованого пішохідного переходу, перед яким в його смузі руху зупинилися на червоний сигнал світлофора транспортні засоби, виконав маневр вліво, перестроївся в крайню ліву смугу руху, при цьому перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не зупинився на забороняючий червоний сигнал світлофору перед дорожньою розміткою (стоп-лінією), продовжив свій рух та на регульованому пішохідному переході навпроти будівлі № 26 по проспекту генерала Ватутіна в м. Києві здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_6 і ОСОБА_6 , які переходили проїзну частину на зелений сигнал світлофора.

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пішоходи ОСОБА_6 та ОСОБА_6 отримали тяжкі тілесні ушкодження від яких ОСОБА_6 померла на місці пригоди, а ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Київській КЛШМД.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_4 ставить питання про зміну оскаржуваних судових рішень, просить призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Зазначає, що засуджений, вину визнав, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, не намагався втекти з місця злочину, примирився з потерпілим та вчинив заходи по відшкодуванню заподіяної шкоди. Повідомляє, що засуджений має на утриманні малолітню дитину, дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Наголошує, що вина засудженого виражена у формі необережності. Вказує, що після смерті батьків йому приходиться доглядати за бабусями, які є особами похилого віку і потребують чималих щоденних витрат, тому кошти які надходять від засудженого, який взяв на себе обов`язки допомагати його сім`ї дають йому можливість утримувати своїх рідних. Наголошує, що з урахуванням всіх обставин справи, виправлення та перевиховання засудженого можливе без ізоляції від суспільства.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Висновоксуду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого правопорушення за викладених у вироку обставин, кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 286 КК України та застосування ст. 69 КК України потерпілим у касаційному порядку не оспорюються.
Що стосується призначеного покарання, яке, на думку потерпілого, є несправедливим внаслідок суворості, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_5 судом дотримані.

Суд урахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим необережного правопорушення, усі обставини справи, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується, неофіційно працевлаштований.
Обґрунтовано визнано судом та взято до уваги обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, сприяння розкриттю злочину, знаходження на утриманні малолітньої дитини та дружини, яка перебуває у декретній відпустці та не встановлено таких, що його обтяжують.

Враховано судом і те, що ОСОБА_5 вжив заходів по відшкодуванню шкоди, примирився з потерпілим, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його стан здоров`я, поведінку після вчинення злочину, форму вини.
За наявності цих обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного призначив ОСОБА_5 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 286 КК України.
Зваживши на всі обставини справи, серед яких й ті, на які посилається потерпілий у скарзі, суд призначив ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, навів у вироку переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.
Ступінь тяжкості вчиненого засудженим необережного правопорушення, наслідком якого стала загибель двох осіб, обставини та місце вчинення, характер допущених порушень вказують на правильність висновків суду про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. Підстав для застосування ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Таким чином, рішення про призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі належним чином умотивовано, воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових правопорушень.

Доводи потерпілого, які аналогічні доводам його касації, належно перевірені апеляційною інстанцією, на них надано вмотивовані відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, касаційні вимоги потерпілого безпідставні.
Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, у касаційній скарзі потерпілого не наведено.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги потерпілого та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3