Справа № 755/7576/16-к
В И Р О К
іменем України
"25" травня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт за №0006235 від 28 квітня 2015 року стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2013 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. (штраф не сплачений),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що 28 квітня 2015 року потерпілий ОСОБА_5 виявив відсутність двох орденів «Вітчизняної війни ІІ ступеня», ордена «Богдана Хмельницького ІІІ ступеня», ордена «Червоної зірки ІІ ступеня» та медалі «За бойові заслуги», які знаходились за адресою його проживання, а саме: АДРЕСА_3 .

Так, ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час перебував у квартирі АДРЕСА_4 , де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Здійснюючи свої наміри, ОСОБА_4 шляхом вільного доступу, діючи з корисливих мотивів, зайшов до кімнати, що знаходиться у зазначеній вище квартирі, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до шафи, звідки дістав кітель з орденами, що належить потерпілому ОСОБА_5 .

Продовжуючи реалізацію своїх злочинних намірів, спрямованих на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що його дії є непомітними для інших осіб, ОСОБА_4 таємно викрав два ордена «Вітчизняної війни ІІ ступеня», орден «Богдана Хмельницького ІІІ ступеня», орден «Червоної зірки ІІ ступеня» та медаль «За бойові заслуги», після чого, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 1595 грн. 50 коп.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе визнав повністю, дав суду показання, які відповідають інкримінованим йому фактичним обставинам кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненому і просив суворо його не карати.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів щодо його особи.

За таких обставин, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 185 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначені обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, відшкодування завданої шкоди, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, який не працює, одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий.
Пом`якшуючими покарання обставинами відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття в скоєному.

Обтяжуючою покарання обставиною відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає рецидив злочину.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, наявності пом`якшуючої вину обставини, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом із тим, враховуючи визнання своє вини обвинуваченим ОСОБА_4 , беручи до уваги особу обвинуваченого, конкретні обставини справи, думку державного обвинувача, суд вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.ст. 75, 76 КК України.

Як убачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2013 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. (штраф не сплачений), а даний злочин було вчинено ним після постановлення попереднього вироку, а тому, виходячи зі змісту ст. 71, 72 КК України, та відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання», такі вироки мають виконуватися самостійно.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.

Згідно ст.124 КПК України із ОСОБА_4 підлягають стягненню процесуальні витрати на проведення експертизи у справі.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2013 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., у відповідності до ст.ст. 71,72 КК України, виконувати самостійно.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 368 гривень 28 копійок процесуальних витрат за проведення експертизи у справі.

Речові докази у кримінальному проваджені орден Богдана Хмельницького ІІ ступеня та орденську книжку на орден Богдана Хмельницького на ім`я ОСОБА_5 залишити у володінні потерпілого ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: