Справа № 373/165/16-к
В И Р О К
Іменем України
04 квітня 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 04.01.2016 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Гуполівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, призваного Індустріально-Самарським РВК Дніпропетровської області 28.01.2015 року, старшого радіотелефоніста відділення управління командира батареї взводу управління командира батареї військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України несудимого,
за ч.4 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 будучи призваним Індустріально-Самарським РВК Дніпропетровської області 28.01.2015 року на підставі Указу Президента України від 28.01.2015 №15/2015 «Про часткову мобілізацію» і направленим для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , 11.03.2015 року до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , наказом №58 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №204 від 12.03.2015 року призначеним на посаду старшого радіотелефоніста відділення управління командира батареї взводу управління командира батареї військової частини польова пошта НОМЕР_1 , був поставлений на всі види забезпечення. Відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» він вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Нехтуючи обов`язками, передбаченими вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, згідно яких повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України у званні «солдат», проходячи військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , на посаді старшого радіотелефоніста відділення управління командира батареї взводу управління командира батареї, в період з 21.10.2015 року по 06.11.2015 року самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин, в умовах особливого періоду, обов`язки військової служби не виконував, проводив час на власний розсуд, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України.
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України визнав повністю та показав, що він 20.10.2015 року звернувся з заявою до керівництва військової частини про необхідність відбути за місцем проживання. Будучи військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , без дозволу керівництва залишив, військову частину, оскільки йому сусідка за місцем проживання повідомила про необхідність вирішення питання щодо опалення в квартирі, в якій він проживає, в зв`язку з настанням опалювального періоду. Він міг вирішити це питання за один день, але військову частину самовільно залишив з 21.10.2015 року і повернувся добровільно 06.11.2015 року. Він жалкує про скоєне, щиро розкаюється у вчиненому, зробив для себе належні висновки і на даний період він бажає нести військову службу за контрактом.

Справа розглядалась в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.

Під час судового розгляду за згодою учасників судового провадження, за ухвалою суду, визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Обвинувачений ОСОБА_4 та сторона обвинувачення не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, правильно розуміючи зміст ч.3 ст. 349 КПК України.

Докази вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, є допустимими, достатніми, об`єктивними та такими, що не суперечать один одному.

Таким чином, з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду, відсутності будь-яких суперечностей по кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , мало місце і це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.

Суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 винний у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, оскільки він самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду.

Обвинувачений ОСОБА_4 за вчинений злочин за ч.4 ст. 407 КК України підлягає покаранню.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, що він щиро розкаюється у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, його характеристику, що він добровільно повернувся до військової частини і продовжує нести військову службу.
Пом`якшуючими обставинами суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих обставин судом не встановлено.

З врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, пом`якшуючих обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, беззастережного визнання своєї винуватості, беручи до уваги інтереси суспільства, з урахуванням вимог ст. 69 КК України, суд вважає можливим призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 нижче від найнижчої межі, і перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 407 КК України, у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання:

-за ч.4 ст. 407, 69 КК України у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1