Дата документу Справа № 333/9578/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/643/16 Головуючий в 1-й інстанції
Єдиний унікальний №333/9578/14-к ОСОБА_1
Категорія: ст.286 ч.2 КК України Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2016 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000118, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 28 січня 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Киселево Красноярського краю РФ, громадянина України, який має вишу освіту, пенсіонера, одруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить повторно дослідити покази обвинуваченого, потерпілих та свідків, а також матеріали судово-технічних експертиз, додаткові докази, а саме лист від підприємства ЗАТ «ЗАЗ», оскільки зазначений лист було отримано вже після проголошення вироку.

Вирок скасувати, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, посилаючись на те, що:

- в обґрунтування вини обвинуваченого суд у вироку послався на покази потерпілих, свідків, експертів, проте зазначені показання мають суттєві суперечності, неточності та не відповідають обставинам, які були встановлені під час досудового розслідування та в подальшому стали підставою для проведення автотехнічних експертиз;

- покази свідка ОСОБА_12 викладені у вироку неточно та неповно, оскільки в судовому засіданні зазначений свідок надала покази, що не підтверджують винуватість ОСОБА_7 ;

- суд не поставився критично до показів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , оскільки покази зазначених свідків є непослідовними та недостовірними, при перехресному допиті ці свідки надали суперечливі відповіді. Крім того, свідок ОСОБА_13 фактично не був присутній на місці ДТП, також він не був одразу допитаний при складанні відповідних документів, не був занесений до протоколів огляду місця події, покази зазначеного свідка з`явилися в матеріалах провадження пізніше при невідомих обставинах;

- суд у вироку в якості доказу послався на протокол огляду місця події від 20.03.2014р., проте зазначений доказ не є достовірним, належним та допустимим, оскільки не містить в собі усіх обов`язкових частин (зокрема відеофіксацію проведення процесуальної дії), зазначений протокол переданий до суду в неповному вигляді, що позбавляє можливості встановити фактичні обставини у справі;

- протокол додаткового огляду місця ДТП від 07.04.2014р. також не можна вважати достовірним та належним доказом вини обвинуваченого, оскільки зазначена слідча дія проводилась всупереч вимогам КПК України;

- інші докази, покладені судом у вирок, не визначають точно та остаточно винуватість ОСОБА_7 , зокрема висновки експертиз визначають винуватість й інших учасників дорожнього руху, не можуть з точністю визначити механізм ДТП та порушення, які допустив водій ОСОБА_7 , при перехресному допиті експерти зазначили, що вони фактично не визначали механізм ДТП, а надавали відповіді на питання відповідно до вихідних даних, представлених слідчими;

- суд необґрунтовано відхилив клопотання сторони захисту про допит експертів, які проводили судово-медичну експертизу та визначали ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, чим допустив неповноту судового розгляду;

- суд не дослідив належним чином та не надав оцінки відеозапису скоєння ДТП, а саме природу його походження та законність отримання, а також обставини щодо наступного монтажу та зміни відеозапису та не визнав цей доказ недопустимим;

- суд не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_12 щодо фактичних обставин ДТП, зокрема щодо руху потерпілого на забороняючий сигнал світлофора та не зазначив чому ці покази не бере до уваги;

- також суд прийняв до уваги суперечливі покази потерпілого, оскільки його покази, надані під час досудового розслідування, істотно відрізняються від показів, наданих в подальшому.

Вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 28 січня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 3 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортним засобом.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 грн., у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 21 411 грн. 43 коп.

Стягнуто з Моторно транспортного страхового бюро України на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 46 103 грн. 93 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1 179 грн. 36 коп. за залучення експертів на проведення автотехнічних експертиз.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

Враховуючи, що представник цивільного відповідача ОСОБА_14 належним чином повідомлена про місце та час розгляду апеляційної скарги, заяв про відкладення розгляду від неї не надходило, апеляційний розгляд, відповідно до ст.405 ч.4 КПК України, здійснюється за її відсутності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції: обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурор, потерпілі, представник потерпілого заперечували проти апеляційної скарги.

Вислухавши доповідача, учасників судового провадження, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому ОСОБА_7 останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, під час судового розгляду відповідно до положень ст.ст.368, 374 КПК України судом були встановлені фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, при цьому у мотивувальній частині вироку викладено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення кримінального правопорушення та наслідків кримінального правопорушення.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину за наступних обставин.

Так, 20.03.2014р., приблизно о 08 годині, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Рено Лагуна» транзитний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині Набережної магістралі, рухаючись з боку вул.Глісерної в напрямку вул.Автозаводської, наближаючись до регульованого світлофорним об`єктом перетину Набережної магістралі з виїздом з прилеглої території АЗС «ЗАЗ.

В цей же час, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Деу Нубіра» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись на дозволяючий зелений сигнал світлофора, здійснював виїзд на проїжджу частину Набережної магістралі із прилеглої території АЗС «ЗАЗ» справа наліво за ходом руху водія ОСОБА_7 . В салоні даного транспортного засобу перебувала пасажир ОСОБА_10 .

Під час руху водій ОСОБА_7 , наближаючись до вищевказаного перетину з виїздом з прилеглою територією АЗС «ЗАЗ», діючи в порушення вимог п.8.7.3 е), п.12.3, п.16.3 Правил дорожнього руху України, маючи об`єктивну можливість виявити, що для транспорту, що рухається по Набережній магістралі, відбулася зміна сигналу світлофора на забороняючий рух червоний сигнал, та зупинити керований транспортний засіб до лінії перетину з виїздом з прилеглою територією АЗС «ЗАЗ», а продовжити подальший рух тільки після ввімкнення дозволяючого сигналу світлофора, вказаних заходів не вжив, а продовжив подальший рух, виїхавши на перехрестя.

Внаслідок вказаного грубого ігнорування вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 сталося зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля з лівою боковою частиною автомобілю «Деу Нубіра» під керуванням водія ОСОБА_9 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №1938 від 28.05.2014р., отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 ребер зліва зі зміщенням кісткових фрагментів з пошкодженням плеври і куполу діафрагми зліва, з розвитком підшкірної і міжм`язової емфіземи на рівні переломів, лівостороннього пневмотораксу (скупчення повітря в плевральній порожнині), що у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому 5-ї п`ясткової кістки лівої кисті зі зміщенням кісткових фрагментів, забоїв, гематом верхньої лівої кінцівки, що у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили довготривалий розлад здоров`я, більш 21 дня, а також тілесні ушкодження у вигляді: підшкірного крововиливу в лівій лобовій області, забоїв тулуба, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Пасажир ОСОБА_10 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №1563 від 05.05.2014р., отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів 1, 2, 3, 4, 6 ребер зліва, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили довготривалий розлад здоров`я, а також тілесне ушкодження у вигляді: синця в області правої гомілки», що кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_7 , згідно висновків судових автотехнічних експертиз №233/14 від 14.05.2014р. та №400/14 від 25.06.2014р., вимог п.8.7.3 е) Правил дорожнього руху, а також висновків судової автотехнічної експертизи №146-14 від 19.11.2014р. вимог п.п.8.7.3 е), 12.3, 16.3 Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

Зазначені висновки суду про вчинення ОСОБА_7 злочину за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на доказах, досліджених у судовому засіданні, яким дана належна оцінка.
В той же час доводи сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, на відміну від судового рішення, в апеляційній скарзі нічим не обґрунтовані.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції, незважаючи на положення ч.1 ст.47 КПК України про те, що захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені цим Кодексом з метою забезпечення з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого, а також всупереч принципу змагальності, закріпленому у ст.22 КПК України, не надав суду будь-які докази на спростування фактичних обставин справи, які містилися в обвинувальному акті. Також в підготовчому судовому засіданні стороною захисту не ставилося питання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст.291 КПК України з тих підстав, що в ньому не містилися всі ті обставини, які відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, а в мотивувальній частині обвинувального вироку відповідно до вимог ст.374 КПК України повинно бути зазначено: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин та інше.

Суд, розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , вимог КПК України дотримався, оскільки обвинувальний вирок містить всі складові, які мають бути зазначені в мотивувальній частині вироку відповідно до ст.374 КПК України.

Доводи захисника про те, що у вироку висновки суду про вчинення останнім злочину за обставин, викладених у вироку, не ґрунтуються на доказах, а також про те, що під час судового розгляду не були встановлені обставини та механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, є необґрунтованими.
Як вбачається з матеріалів провадження та тексту вироку, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на доказах, досліджених у судовому засіданні.
В той же час, стороною захисту не були надані суду першої інстанції будь-які докази на спростування тих фактичних обставин, на які посилалися сторона обвинувачення та потерпіла.
Також не були надані стороною захисту суду першої інстанції й докази, які б свідчили про заподіяння потерпілій виявлених у неї тілесних ушкоджень за інших обставин.
Зокрема, суд послався на покази потерпілого ОСОБА_9 у судовому засіданні, з яких вбачається, що 20.03.2014 року, близько 08-15 години, він їхав із сторони мікрорайону «Піски», в його салоні знаходилася дружина, зять та донька. На АЗС «ЗАЗ» висадив дружину та, виїжджаючи на набережну магістраль в сторону міста із АЗС «ЗАЗ», зупинився на забороняючий сигнал світлофора, після того як загорівся зелений сигнал світлофору почав рух, швидкість автомобіля після початку руху була приблизно 10 км/год, десь за 100 метрів до перехрестя рухався автомобіль. Виїхавши до другої полоси набережної магістралі, зліва почув удар. Після ДТП знаходився в шоковому стані, після того як потрапив в лікарню, нічого не пам`ятає.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що 20.03.2014 року, близько 08 години, під`їжджаючи до перехрестя набережна магістраль - АЗС «ЗАЗ», її батько зупинився, на протилежній стороні машини стояли, далі почали рух і вона почула удар та втратила свідомість, деталі ДТП не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_15 , який був також пасажиром на передньому сидінні в автомобілі потерпілого, суду пояснив, що в цей день, його тесть ОСОБА_9 , виїжджаючи на набережну магістраль в сторону міста із АЗС «ЗАЗ», зупинився на забороняючий сигнал світлофора, після того як загорівся зелений сигнал світлофору, почав рух. Виїхавши до другої полоси набережної магістралі з правої сторони автомобілі вже зупинились, а зліва побачив, що в їх автомобіль рухається автомобіль «Рено Лагуна» по середній полосі дороги, після чого виник удар в ліву частину їх автомобіля в районі передньої двері автомобіля та стійки. Швидкість руху автомобіля його тестя була до 20 км/год, бо ОСОБА_9 з початку руху ввімкнув першу, потім другу швидкість. Приблизна швидкість руху автомобіля «Рено Лагуна» була до 100 км/год. Після удару він відразу вийшов з автомобіля. Потерпілий ОСОБА_9 та його жінка знаходилась в автомобілі. Біля їх автомобіля був ОСОБА_7 , з яким у них виникла перепалка з приводу ДТП. Після прибуття співробітників міліції була складена схема ДТП, яку йому показували, але він добре її не пам`ятає. Крім цього вказав, що на дорозі були сліди юзу автомобіля «Деу Нубіра», інших слідів на дорозі він не бачив.

Із показів в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 вбачається, що він працює в таксі. Приблизно о 8 годині ранку, 20.03.2014 року він рухався на автомобілі зі сторони «Дубової рощі» по Набережній магістралі в сторону мікрорайону «Піски» зі швидкістю приблизно 80 км/год, в районі АЗС «ЗАЗ» загорівся попереджуючій «жовтий» сигнал світлофору, і він почав знижувати швидкість на відстані близько 200 метрів до світлофору, а автомобіль «Рено», який рухався попереду, почав набирати швидкість. На думку свідка автомобіль «Рено» намагався проїхати перехрестя, а автомобіль «Нубіра» почав виїжджати на перехрестя. Свідок вказав, що чітко бачив, що автомобіль «Рено» виїжджав на перехрестя на червоний сигнал світлофору. Після чого трапилось ДТП за участю автомобілів «Рено» та «Нубіра».

Аналогічні покази свідок ОСОБА_13 давав і при проведенні слідчого експерименту від 11.04.2014 року за його участю, згідно з якими встановлені обставини та деталі ДТП.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що показання вищевказаних осіб в судовому засіданні відрізняються від показань, які вони надавали органу досудового слідства, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Крім цього, протоколами огляду місця події від 20.03.2014 року, додаткового огляду місця події від 07.04.2014 року, схемами ДТП та фототаблицями до цих протоколів також встановлені обставини ДТП, а твердження захисника про те, що ці докази не можуть бути достовірними, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ці докази отримані у порядку, встановленому КПК України.

Згідно з висновками судової автотехнічної експертизи № 233/14 від 14.05.2014 року та № 400/14 від 25.06.2014 року в діях водія ОСОБА_7 є невідповідність вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням встановлених слідством обставин та технічної можливості водія автомобіля «Рено» ОСОБА_7 є невідповідність вимогам п.п. 8.7.3 е), 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України. Невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам п. 8.7.3 е) знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Водій автомобіля «Рено» мав технічну можливість запобігти зіткненню транспортних засобів при виконанні вимог п.8.7.3 е) Правил дорожнього руху України.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 146-14 від 19.11.2014 року в умовах місця пригоди швидкість руху автомобіля «Рено Лагуна» транзитний реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент зіткнення транспортних засобів з урахуванням сліду юзу переднього лівого колеса автомобіля «Деу Нубіра» реєстраційний номер НОМЕР_2 становила не менш ніж 108,3 км/год при коефіцієнті зчеплення коліс в поздовжньому напрямку, що становить (р=0,7, та не менш ніж 115,8 км/год. при коефіцієнті зчеплення коліс в поздовжньому напрямку, що становить ф=0,8.

Відповідно до методичних рекомендацій по визначенню моменту виникнення небезпеки, в наведеній в постанові про призначення повторної судової автотехнічної експертизи від 28.07.2014р. в дорожній ситуації, коли мало місце перехресне зіткнення транспортних засобів, небезпека для руху водію, який має право на першочерговий рух, виникає тоді, коли транспортний засіб порушника знаходиться на відстані гальмівного шляху від стоп-лінії, а якщо її немає, то від краю перехрещуваної проїзної частини.

В дорожній ситуації, обставини якої наведені в постанові про призначення повторної судової автотехнічної експертизи від 28.07.2014р., коли автомобіль «Рено Лагуна» транзитний реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснював рух на червоний сигнал світлофора, а автомобіль «Деу Нубіра» реєстраційний номер НОМЕР_2 виїхав на проїзну частину Набережної магістралі на зелений сигнал, небезпека для руху водієві ОСОБА_9 була створена водієм ОСОБА_7 з моменту, коли автомобіль «Рено Лагуна» транзитний реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходився на відстані гальмівного шляху від стоп-лінії, яка розташована на проїзній частині Набережної магістралі перед світлофорним об`єктом, який встановлений в напрямку його руху.

В момент початку поновлення руху автомобілем «Деу Нубіра» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 автомобіль «Рено Лагуна» транзитний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 знаходився на відстані (144,0/155,4)/(153,0/165,1) м від стоп-лінії, яка розташована на проїзній частині Набережної магістралі перед світлофорним об`єктом, який встановлений в напрямку його руху.

При варіанті розвитку події, коли водій ОСОБА_7 здійснював рух на червоний сигнал світлофора, а водій ОСОБА_9 виїхав з території АЗС на зелений сигнал, технічна можливість запобігти зіткнення з автомобілем «Деу Нубіра» реєстраційний номер НОМЕР_2 у водія автомобіля «Рено Лагуна» транзитний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 в даному варіанті розвитку події залежала від виконання ним вимог пунктів 8.7.3, 12.3, 16.3 Правил дорожнього руху України з моменту увімкнення для нього сигналу світлофора, який забороняє рух.

Відповідно до заданих в постанові про призначення повторної судової автотехнічної експертизи від 28.07.2014р. вихідних даних, в даному варіанті розвитку події водій автомобіля «Деу Нубіра» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 мав технічну можливість запобігти зіткнення з автомобілем «Рено Лагуна» транзитний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснював рух на червоний сигнал світлофора, екстреним гальмуванням з моменту розташування останнього транспортного засобу на відстані гальмівного шляху від стоп-лінії, яка розташована на проїзній частині Набережної магістралі перед світлофорним об`єктом, який встановлений в напрямку його руху.

Вирішити питання, чи мав водій ОСОБА_9 технічну можливість запобігти зіткнення автомобілів з моменту виявлення автомобіля «Рено Лагуна» транзитний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 , який виїхав на перехрестя, відповідно до визначених постановою про призначення повторної судової автотехнічної експертизи від 28.07.2014р. вихідних даних, не надається можливим.

Вищевказані висновки в судовому засіданні підтвердили експерти ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Посилання захисника на те, що проведені судові автотехнічні експертизи містять вихідні дані, представлені слідчим, а не інші вихідні дані, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки інших, крім вихідних даних, які були зафіксовані при огляді місця ДТП, ані захисник, ані обвинувачений на досудовому розслідуванні або в судовому засіданні не надавали, а протоколи слідчих дій були підписані без зауважень та заперечень не тільки обвинуваченим, а й захисником.

Крім цього, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1938 від 28.05.2014 року ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 ребер зліва зі зміщенням кісткових фрагментів з пошкодженням плеври і куполу діафрагми зліва, з розвитком підшкірної і міжм`язової емфіземи на рівні переломів, лівостороннього пневмотораксу (скупчення повітря в плевральній порожнині), що у сукупності кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому 5-ї п`ясткової кістки лівої кисті зі зміщенням кісткових фрагментів, забоїв, гематом верхньої лівої кінцівки, що у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили довготривалий розлад здоров`я, більш 21 дня, а також тілесні ушкодження у вигляді: підшкірного крововиливу в лівій лобовій області, забоїв тулуба, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Ушкодження виникли від дії тупих предметів та могли виникнути при ударі об предмети в середині салону автомобіля в умовах ДТП, а ОСОБА_10 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1563 від 05.05.2014 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів 1, 2, 3, 4, 6 ребер злів, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили довготривалий розлад здоров`я, а також плесне ушкодження у вигляді: синця в області правої гомілки, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Ушкодження виникли від дій тупого (тупих) предметів, а їх давність виникнення не протирічить строку вказаному в обставинах справи.

Твердження захисника про те, що ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.93 ч.1 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.13 ст.7, ч.1 ст.20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений брав особисту участь у кримінальному провадженні і мав можливість надати усні пояснення з приводу обвинувачення, користувався правовою допомогою захисника, а також реалізовував інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Однак згідно з поясненнями захисника та обвинуваченого в апеляційній інстанції ними не були надані суду першої інстанції докази на спростування тих фактичних обставин, на які посилалися сторона обвинувачення та потерпіла.
Як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі стороною захисту не були наведені доводи з посиланням на положення конкретних норм кримінального процесуального закону та конкретні обставини, які б свідчили про те, що зазначені у вироку докази є неналежними чи недопустимими, недостовірними або недостатніми.
Враховуючи, що стороною обвинувачення зібрані докази на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, які судом оцінені відповідно до вимог ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а захисник не обстояв свої правові позиції, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З матеріалів провадження вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд, відповідно до положень ст.65 КК України, врахував його тяжкість; дані про особу винного, а також обставини, що впливають на покарання.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, і відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4