Справа № 640/9916/16-к
н/п 1-кс/640/5080/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" червня 2016 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
21.06.2016 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого Київського ВП ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на автомобіль «HYUNDAI, І 30», 2013 р.в., vin НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що на даний час зареєстрований та належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає: АДРЕСА_1 .
В ході досудового розслідування допитано потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив, що приблизно у листопаді 2013 року програв у карти ОСОБА_7 9000 грн., строк повернення не обговорювався та розписок ніхто нікому не писав, тільки до серпня 2014 року ОСОБА_6 із-за тяжкого матеріального становища повернув гроші ОСОБА_7 у сумі 8500 грн. 05.10.2014 ОСОБА_7 викликав по телефону ОСОБА_6 до кафе «Аргентина», розташованого по пр. Леніна, 20 в м. Харкові, де разом із ОСОБА_8 та невідомою особою змусили ОСОБА_6 за борг, який з їх слів виріс до 1000 доларів США, віддати їм належний йому вищезазначений автомобіль. При цьому, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невідома особа, погрожуючи, відібрали у ОСОБА_6 ключі та свідоцтво про державну реєстрацію автомобіля, зробили копії його паспорта та ідентифікаційного коду, а також примусили написати розписку про те, що ОСОБА_6 взяв у борг у ОСОБА_8 1000 доларів США під заставу автомобіля «HYUNDAI, І 30», д.н.з. НОМЕР_3 . Після цього приблизно в 10-х числах листопада 2014 року ОСОБА_6 віддав ОСОБА_8 у присутності ОСОБА_9 біля станції метро «Наукова» 500 доларів США, а коли наприкінці листопада 2014 року намагався віддати ще 500 доларів США, то ОСОБА_7 вже не відповідав на його дзвінки. На початку грудня 2014 року ОСОБА_6 уперше звернувся до правоохоронних органів, бо дізнався через знайомих, що його автомобіль було знято з обліку та реалізовано третім особам через довідку-рахунок, видану ТОВ «Примакс-автоексперт». Сам ОСОБА_6 свій автомобіль нікому не продавав, у зв`язку із цим у ДАІ не був. Крім того, згідно почеркознавчої експертизи підписи у заяві, акті передпродажної підготовки та договорі купівлі-продажу виконані не ОСОБА_6 .
Також під час слідства допитано у якості свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що приблизно наприкінці грудня 2014 року до нього звернулися дві незнайомих особи та попросили за 1000 грн. переоформити на себе автомобіль одного з них, щоб не ділити майно з його дружиною, він погодився та наступного ранку поїхав із даними особами до Обласного ДАІ по вул. Шевченка м. Харкова. Там він побачив автомобіль «HYUNDAI», який було оглянуто міліціонером та «бігунком», якому він передав копії свого паспорта та коду для оформлення документів, а потім ОСОБА_10 одержав свідоцтво про реєстрацію автомобіля та державні реєстраційні номери, які за гроші передав незнайомим особам, які його про це просили. В подальшому за їх же проханням він їздив до нотаріуса, де посвідчив генеральну довіреність на даний автомобіль на ім`я третьої особи ( ОСОБА_11 ), що їх чекала біля нотаріуса. Більше з незнайомим не спілкувався та до автомобілю ніякого відношення не мав. На одночасному допиті з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 . ОСОБА_10 пояснив, що при посвідченні генеральної довіреності був присутній знайомий йому ОСОБА_7 .
Допитаний у якості свідка ОСОБА_12 (директор ТОВ «Примакс-автоексперт») пояснив, що 03.12.2014 йому зателефонував незнайомий та поінтересувався переоформленням автомобіля за довідкою-рахунком, після чого він зустрівся приблизно о 13 години біля ВРЕР № 2 по вул. Шевченка з двома незнайомими особами, що телефонували йому. ОСОБА_12 зрозумів, що один із цих осіб продавець, а інший - покупець автомобіля «HYUNDAI, І 30», д.н.з. НОМЕР_3 , він взяв у них особисті документи та документі на автомобіль, через працівника ДАІ перевірив наявність будь-яких обтяжень стосовно даного автомобіля, таких не було. Після цього він прийняв від продавця автомобіля ОСОБА_6 заяву, склав акт передпродажної підготовки та договір купівлі-продажу, які були підписані продавцем ОСОБА_6 , покупцем ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , в подальшому він склав довідку-рахунок, яку передав своєму знайомому ОСОБА_13 , що допомагає йому в роботі.
ОСОБА_11 під час одночасного допиту з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 пояснив, що він придбав автомобіль саме у ОСОБА_10 за генеральною довіреністю, також при цьому був присутній ОСОБА_7 і ще одна особа, ОСОБА_6 до слідства не знав, а ще до придбання невідома йому особа, що була з ОСОБА_7 , показувала йому даний автомобіль.
Таким чином, на думку сторони обвинувачення, зібрані дані під час досудового розслідування дають всі підстави вважати, що продаж автомобіля, та його зняття з обліку та реєстрація провадилися в порушення законів України, та всупереч волі власника - ОСОБА_6 . Від потерпілого надійшло клопотання про накладання арешту на належний йому автомобіль.
Автомобіль «HYUNDAI, І 30», 2013 р.в., vin НОМЕР_1 , було набуто в результаті вчинення кримінального правопорушення, саме на нього і було спрямоване вищевказане кримінальне правопорушення, тобто він є предметом злочину. Тому незастосування засобу у вигляді арешту вказаного нерухомого майна із забороною на використання та розпорядження з метою забезпечення кримінального провадження та цивільного позову, може призвести до його втрати (відчуження), пошкодження, неможливості забезпечити погашення завданих потерпілому збитків або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Орган досудового розслідування зазначає, що у відповідності до довідки РСЦ МВС в Харківській області № 31/20-3350 від 15.06.2016 у теперішній час автомобіль «HYUNDAI, І 30», 2013 р.в., vin НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 . З метою забезпечення арешту майна просить розглянути клопотання без повідомлення власника.
При розгляді клопотання в судовому засіданні слідчий підтримала клопотання про арешт майна.
Оскільки сторона кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, власником може бути відчужене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, дане клопотання розглядається слідчим суддею без повідомлення власника майна.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно п.п. 1, 2, 5 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Згідно висновку експерту № 219 від 26.05.2015, підпис від імені ОСОБА_6 після рукописного запису « ОСОБА_6 в заяві від імені ОСОБА_6 від 03.12.2014 виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою. Підпис від імені Федорова в графі «Продавець» в акті проведення перепродажної підготовки та обстеження технічного стану транспортного засобу від 03.12.2014 виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_6 в графі «Продавець» в договорі № /14/650116 надання послуг при купівлі-продажу транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею «Довідки-рахунку» від 03.12.2014 виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою.
Слідчим доведено, що вищевказаний автомобіль, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, об`єктом кримінально протиправних дій, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Автомобіль «HYUNDAI, І 30», реєстраційний номер НОМЕР_2 , підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, шляхом заборони його відчуження, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає частковому задоволенню.
Прийшовши до такого висновку, слідчий суддя також враховує положення абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України відповідно до якої, не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
При цьому, не підлягає задоволенню клопотання про накладення арешту на автомобіль шляхом заборони його користування, виходячи з наступного.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Крім того, в статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Як зазначено вище, на теперішній час автомобіль «HYUNDAI, І 30», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який, згідно довідки РСЦ МВС в Харківській області № 31/20-3350 від 15.06.2016, є четвертим набувачем зазначеного транспортного засобу.
В цій частині стороною обвинувачення на теперішній час не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в цій частині клопотанні слідчого, прокурора, не доведено, що застосування заходу забезпечення кримінального провадження саме шляхом заборони або обмеження користування майном може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі вказаного транспортного засобу, а тому підстави до арешту вказаного транспортного засобу шляхом заборони його використання задоволенню не підлягає.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Накласти арешт на автомобіль «HYUNDAI, І 30», 2013 р.в., vin НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що зареєстрований за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його відчуження та розпорядження до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.
Слідчий суддя ОСОБА_1