У Х В А Л А

Іменем України

справа № 610/1029/16-к

провадження 1-в/610/292/2016

м. Балаклія 16.03.2016 року
Балаклійський районний суд Харківської області -
головуючий: ОСОБА_1 ,

за участі

представника ЖВК (№ 17): ОСОБА_2 ,

представника СЛК: ОСОБА_3 ,

прокурора: ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Жовтневської виправної колонії УДПтС України в Харківській області (№17) про звільнення від покарання за хворобою
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Покотилівка Харківського району Харківської області, раніше судимого 4-ри рази, засудженого

22.12.2015 року Апеляційним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. За ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 04.02.2016р. строк попереднього ув`язнення зарахований за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, -

в с т а н о в и в:

Подання обґрунтоване тим, що за висновком спеціальної лікарської комісії (далі - СЛК) виявлена у засудженого хвороба передбачена Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

Представники ЖВК (№ 17) і СЛК подання підтримали з наведених в ньому підстав.

Прокурор вважав подання таким, що підлягає задоволенню.

Засуджений просив розглянути подання за його відсутності, підтримав подання.

Частина друга статті 84 КК України передбачає можливість звільнення засудженого від покарання або від подальшого його відбування за сукупності таких умов:
oособа захворіла на іншу тяжку хворобу, крім психічної;

oтака тяжка хвороба об`єктивно перешкоджає подальшому відбуванню покарання;

oце сталося після вчинення злочину або постановлення вироку.
При вирішенні цього питання суд має враховувати тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи. Сам по собі факт захворювання засудженого на тяжку хворобу не тягне обов`язкового звільнення від відбування покарання.

Дійсно, зазначена у висновку СЛК від 22 лютого 2016 року хвороба засудженого на прогресуючий інфільтративний туберкульоз легенів (казеозна пневмонія) з проявами легенево-серцевої недостатності III ступеня відноситься до тяжких хвороб, передбачених Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572 (п.п. 1.1. Порядку).

Однак, захворювання на тяжку хворобу є підставою для звільнення особи від покарання або від подальшого його відбування лише у випадку, якщо ця хвороба не лише за своєю тяжкістю, а й за характером перешкоджає відбуванню покарання, тобто коли подальше відбування покарання загрожує життю особи або може призвести до серйозного погіршення стану здоров`я чи інших тяжких наслідків.

З висновку СЛК не убачається про те, що вказана хвороба засудженого перебуває на тій стадії розвитку коли вона вже перешкоджає відбуванню ним покарання, що подальше відбування покарання загрожує життю особи або може призвести до серйозного погіршення стану здоров`я чи інших тяжких наслідків.

Буквально вказано лише про те, що не заважаючи на лікування стан хворого прогресивно погіршується.

Суду повинні бути надані заслуговуючи на увагу дані про те, що за умови звільнення від покарання засудженому буде надана медична допомога більш якісного рівня, що він має можливість продовжити лікування, однак таких даних не надано.

На даний час засуджений відбуває перебуває на лікуванні в ЖВК (№ 17), яка є спеціалізованою туберкульозною лікарнею саме за профілем захворювання засудженого, де він безкоштовно отримує кваліфіковану медичну допомогу, йому забезпечується обстеження і дослідження у вузькопрофільних спеціалістів.

Об`єктивних підстав вважати, що засуджений на волі самостійно зможе отримати лікування якісно кращого рівня або матиме таке бажання, не убачається.

З наданих до суду матеріалів не убачається про наявність у засудженого близьких чи рідних, які б мали можливість здійснювати за ним догляд у разі звільнення і дали на це згоду, або він буде поміщений до лікувальної установи, спроможної надати йому необхідне лікування, що має істотне значення для вирішення подання.

Як було вказано вище, Закон вимагає від суду враховувати тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи (ч. 2 ст. 84 КК України). Такими обставинами можуть бути: поведінка засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, тривалість відбутого покарання, обставини, які при можливому звільненні від покарання або від його подальшого відбування можуть поставити засудженого у безвихідне становище (наприклад, відсутність постійного місця проживання, рідних чи близьких тощо), а також інші обставини.

Ці положення містяться в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1973р. № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», узагальненнях судової практики.

Визнано необхідним зазначення у поданні про наявність у засудженого близьких рідних, які мали б можливість здійснювати за звільненими особами догляд і дали на це згоду, чого дане подання не містить і в суді таких даних надано не було.

Водночас з виявленою тяжкою хворобою, засуджений має значний кримінальний досвід, неодноразово реально відбував покарання у вигляді позбавлення волі. Двічі звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, однак продовжував злочинну діяльність, що свідчить про його стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, небажання ставати на шлях виправлення і перевиховання.

Засуджений не займається суспільно корисною працею.

Участі у програмах диференційованого виховного впливу, що є складовою соціально-виховної роботи згідно до ст. 123 КВК України не приймає.

Участі у самодіяльних організаціях засуджених не приймає,.

Відповідно до ч. 2 ст. 123, ч. 2 ст. 127 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення.

Участь у самодіяльних організаціях є добровільною справою кожного засудженого, його соціально корисна активність заохочується адміністрацією колонії і враховується при визначенні ступеня його виправлення.

Тому, протягом півтора року відбування цього покарання засуджений жодного разу не був заохочений, т.я. не проявив себе позитивно, є безініціативним.

Ці факти на переконання суду не свідчать про бажання засудженого навіть стати на шлях виправлення і перевиховання, не те що дійти до висновку, що він став на цей шлях.

Поведінка засудженого враховується за ввесь період відбування ним цього покарання, у т.ч. ще до рецидиву захворювання і переведення до лікарні. Сам по собі стан здоров`я засудженого не є достатньою підставою для задоволення подання.

За висновком характеристики, відбування покарання засудженим є недоцільним через неможливість його виправлення із застосуванням заходів виправного-трудового впливу.

Однак, згідно до ч. 3 ст. 6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Тому, відповідно до закону, засоби виправлення засуджених суспільно корисною працею не обмежуються, як то вказано в характеристиці.

Попередня поведінка даного засудженого вказує на те, що він намагається маніпулювати системою на свою користь, кінцевою метою якої є отримання для себе преференцій в умовах утримання, УДЗ тощо. По факту це йому вже вдавалося.

Дані про особу засудженого, тяжкість та характер вчинених ним злочинів, характеристика за місцем відбування покарання, поведінка під час відбування покарання, ставлення до праці, ступінь виправлення, фактичне не розкаяння, яке повинно бути дієвим і відображатися у його поведінці при відбуванні покарання, відношення та оцінка ним своєї злочинної діяльності, відсутність згоди рідних та близьких на догляд за ним та відсутність переконливих даних про бажання та можливість продовжити ефективне лікування та безповоротно відмовитися від продовження злочинної діяльності, відсутність підтвердження об`єктивного перешкоджання захворюванням відбуванню покарання, інші доводи даної ухвали, не дають суду достатніх підстав для задоволення подання.

Як убачається з анамнезу захворювання, він з 2005 року лікується лише в місцях позбавлення волі, добровільно цього не робить, що і викликає рецидив захворювання. Як свідчать обставини справи, ця хвороба не перешкоджала йому продовжувати злочинну діяльність. Палить, що вочевидь не сприяє лікуванню. Це убачаться з висновку СЛК.

А тому його звільнення від покарання за хворобою є передчасним, засуджений залишається небезпечним для суспільства.

Невідбута частина покарання є значною. У засудженого може виникнути право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за визначених Законом умов.

На підставі викладеного, керуючись ст. 84 КК України та ст.ст. 537-539 КПК України,
у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні подання Жовтневської виправної колонії УДПтС України в Харківській області (№17) про звільнення від покарання за хворобою засудженого ОСОБА_6 .
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 днів з дня її оголошення, через Балаклійський районний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Головуючий ОСОБА_1