Справа № 1323/4047/12 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/1/16 Доповідач : ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

з участю прокурора ОСОБА_10 ,

засуджених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_11 за ч.3 ст. 27, п.4, п.12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_12 за ч.2 ст. 27, п.4, п.12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 за ч.5 ст. 27, п.4, п.12 ч.2 ст. 115 КК України за апеляційними скаргами засуджених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 жовтня 2013 року

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , немає судимості, відповідно до ст. 89 КК України

засуджений за п.4, п.12 ч.2 ст. 115 КК України на 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий,

засуджений за п.4, п.12 ч.2 ст. 115 КК України на 12 (дванадцять) років позбавлення волі;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, українець, з неповною середньою освітою, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 396 КК України на 2 (два) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі;

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, неодружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 396 КК України на 2 (два) роки 6(шість) місяців позбавлення волі;

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_8 , раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст. 122 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі, за ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 396 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_18 визначено у виді 3 (трьох) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 взяття під варту, до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_19 задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь ОСОБА_19 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_19 до ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Згідно з вироком ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 визнано винними у тому, що:

ОСОБА_11 та ОСОБА_12 18 грудня 2009 року в період часу з 00 годин до 01 години 19 грудня 2009 року у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , за попередньою змовою групою осіб, з особливою жорстокістю вчинили умисне вбивство потерпілого ОСОБА_20 ; ОСОБА_18 заподіяв потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_14 та ОСОБА_13 вчинив заздалегідь необіцяне приховування особливо тяжкого злочину; ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , за попередньою змовою між собою та ОСОБА_18 вчинили заздалегідь необіцяне приховування особливо тяжкого злочину за наступних обставин.

18 грудня 2009 року ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою вчинення вбивства ОСОБА_20 за попередньою змовою між собою, для реалізації злочинного наміру, направленого на вчинення вбивства ОСОБА_20 , для з`ясування обставин зникнення мобільного телефону у ОСОБА_12 , що мало місце восени 2009 року на території Пустомитівського району Львівської області, вжили заходів для доставляння потерпілого в помешкання ОСОБА_12 , де за попередньою змовою групою осіб, з особливою жорстокістю вчинили умисне вбивство потерпілого ОСОБА_20 , а саме: в період часу із 00 годин до 01 години 19 грудня 2009 року, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , реалізовуючи злочинний намір на умисне вбивство ОСОБА_20 , діючи узгоджено і цілеспрямовано, знаходячись у приміщенні кухні вказаного будинку, використовуючи свою переважаючу фізичну силу, позбавляючи потерпілого можливості закликати на допомогу, усвідомлюючи, що своїми діями завдають потерпілому особливих фізичних страждань та нестерпного болю, умисно, почергово із значною силою прикладання нанесли ОСОБА_20 : ОСОБА_11 шість ударів, а ОСОБА_12 чотири удари кулаками в життєво важливі органи тіла, а саме в грудну клітку потерпілого. Крім того, достовірно знаючи, що спричинення такої значної кількості ударів в область грудної клітки та спини є небезпечним для життя, може потягнути за собою смерть людини і бажаючи настання таких наслідків, ОСОБА_11 металевою кочергою, яку йому надав ОСОБА_12 , наніс близько десяти ударів по обох ключицях/лопатках ОСОБА_20 , а ОСОБА_12 один удар в ліву частину ключиці/лопатки, і заподіяли тим самим потерпілому тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла лівої та правої лопатки, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 27/12 від 15.05.2012 належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

В ході злочинних дій ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , на вимогу ОСОБА_11 , наніс ОСОБА_20 один удар кочергою в праве плече потерпілого, чим умисно заподіяв потерпілому тілесне ушкодження у вигляді перелому тіла правої лопатки, яке згідно з висновком судово-медичної експертизи № 27/12 від 15.05.2012 належить до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Продовжуючи виконання злочинного наміру та усвідомлюючи, що своїми діями він завдає ОСОБА_20 особливих фізичних страждань та нестерпного болю, ОСОБА_11 кочергою вдарив по металевій кружці, яку в руках перед своїм обличчям тримав ОСОБА_20 , і заподіяв тим самим останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток черепа, травматичного зламу 1, 3 зубів верхньої щелепи справа і травматичний злам 1, 2 зубів верхньої щелепи зліва, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 27/12 від 15.05.2012 відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Продовжуючи свої узгоджені злочинні дії, направлені на умисне вбивство ОСОБА_20 , бажаючи спричинити потерпілому особливий біль і страждання, ОСОБА_11 , металевою кочергою завдав один удар в ділянку голови ОСОБА_20 , достовірно знаючи, що спричинення удару в область голови є небезпечним для життя, може потягнути за собою смерть людини і бажаючи настання таких наслідків, в результаті вказаного удару потерпілий впав на підлогу, де йому ОСОБА_11 тією ж кочергою завдав близько п`яти ударів в ділянку спини, а ОСОБА_12 завдав один удар в грудну клітку потерпілого, який від сукупності отриманих тілесних ушкоджень помер на місці, і таким чином умисно вбили потерпілого з особливою жорстокістю, за попередньою змовою групою осіб.

Умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_20 . ОСОБА_11 та ОСОБА_12 нанесеними чисельними ударами кулаками та металевою кочергою потерпілому, в своїй сукупності кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент його заподіяння, і призвело, згідно з висновком експертизи № 93 від 27.06.2013, до виникнення травматичного шоку, від якого потерпілий помер на протязі незначного проміжку часу. Вказані дії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вчинені за попередньою змовою групою осіб, спрямовані на умисне вбивство з особливою жорстокістю, продовжувались від 30 до 60 хвилин і були закінчені тоді, коли потерпілий ОСОБА_20 перестав подавати ознаки життя.

З метою приховати труп і сліди вчиненого злочину ОСОБА_11 , спільно з ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_13 , які достовірно знали про вчинення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 умисного вбивства ОСОБА_20 , в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину умисного вбивства ОСОБА_20 , вчиненого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою між собою, на прохання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з метою уникнення останніми кримінальної відповідальності за вчинений злочин та з метою перешкоджання органам дізнання та досудового слідства у розкритті злочину, перенесли труп ОСОБА_20 , його куртку і черевики з будинку до ставка, розташованого на подвір`ї ОСОБА_21 на вул. Лісовій у с. Рудківці Жидачівського району Львівської області. Донісши труп до ставка, ОСОБА_14 пішов з місця злочину, а ОСОБА_11 і ОСОБА_18 розбили лід на ставку, після чого разом із ОСОБА_13 кинули труп ОСОБА_20 і його черевики у ставок. Після цього ОСОБА_13 та ОСОБА_11 залишили дане місце, а ОСОБА_18 , з метою приховування слідів злочину, біля фундаменту, що знаходився неподалік від церкви у тому ж населеному пункті, викинув куртку ОСОБА_20

У березні 2010 року, після того, як розтанув лід на вказаному ставку, ОСОБА_13 і ОСОБА_18 виявили, що труп ОСОБА_20 сплив на поверхню, та повідомили про це ОСОБА_11 , який запропонував їм витягнути труп із водоймища і закопати його. Після цього, маючи умисел на заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину умисного вбивства ОСОБА_20 , вчиненого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою між собою, ОСОБА_13 , ОСОБА_18 і ОСОБА_14 , на прохання ОСОБА_11 , в нічний час у березні 2010 року на земельній ділянці із західної сторони фундаменту, що неподалік від вказаного ставка, викопали яму, а ОСОБА_13 і ОСОБА_18 витягнули труп ОСОБА_20 з водоймища, зв`язали алюмінієвим дротом руки і ноги та перенесли труп до вказаної ями і закопали його, поклавши у верхніх шарах ґрунту цеглу з метою уникнення можливого розкопу ями тваринами, а про вказане місце розповіли ОСОБА_11 та ОСОБА_12

На вирок суду засуджені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 подали апеляції.

У своїй апеляції засуджений ОСОБА_12 просить вирок суду скасувати та направити справу на досудове розслідування. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що вирок суду є незаконний, безпідставний і такий, що підлягає скасуванню. Вказує, що досудове слідство було проведено неповно та однобічно, оскільки при розслідуванні кримінальної справи постійно здійснювався фізичний та психологічний тиск з метою визнання вини повністю; досудовим слідством не було з`ясовано та підтверджено належними доказами його вину у вчиненні злочину, передбаченого п.4, п.12 ч.2 ст.115 КК України, так як свідок ОСОБА_22 підтвердив у судовому засіданні, що всі наносили по одному удару ОСОБА_20 . Судом невмотивовано відкинуто свідчення про те, що у ОСОБА_20 , ще до подій 18 грудня 2009 року, були не численні переломи носової перегородки, а також він страждав від серцевої недостатності, що старанно приховував, і саме це, на його думку, призвело до травматичного шоку. Зазначає, що суд невмотивовано відкинув показання свідка ОСОБА_22 щодо того, що всі нанесли по одному удару в область коліна потерпілого, і таким чином умисно беручи до уваги свідчення, які дозволяли суду призначити ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та ОСОБА_14 покарання, яке явно не відповідає їхнім діям, оскільки вони були зацікавлені у приховуванні від суду своєї фактичної участі в подіях 18 грудня 2009 року та подальшого приховування слідів злочину. Вказані обставини суд не перевірив, що свідчить про неповноту досудового та судового слідства. Суд повинен перевірити не тільки обставини, що підтверджують вину засудженого, але й обставини, що виправдовують його. Вказує, що під час досудового слідства належним чином не було забезпечено його право на захист. Оскільки ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та ОСОБА_14 є зацікавленими особами, то не можна з достовірністю і впевненістю стверджувати, що вони правдиво описали всі обставини справи. Зазначає, що наявність обтяжуючої обставини стан алкогольного сп`яніння належним чином не було доведено, а суд, пославшись на припущення, довів свою упередженість. Вважає, що суд допустився неправильної кваліфікації його дій, навмисно завищивши ступінь його вини, з метою уникнення відповідальності ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 . Суд належним чином не вмотивував стягнення на користь потерпілого 50000 грн. відшкодування за моральну шкоду, що, на його думку, не відповідає розумності та справедливості.

У своїй апеляції засуджений ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати та направити справу на новий судовий розгляд. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вирок необхідно змінити, призначивши більш м`яке покарання, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку допустив однобічність та неповноту судового слідства, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особи засудженого, а докази, здобуті під час досудового слідства, сфальсифіковані. Вказує, що належним чином не з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону злочину, а саме: зміст діяння, наявність причинного зв`язку між діянням і наслідками та інші не вжиті заходи для перевірки показань заінтересованих учасників процесу. Зазначає про істотні порушення норм процесуального закону, які були допущені на стадії дізнання, судового розгляду, оскільки не застосовувались звукозаписувальні технічні засоби, незважаючи на його усну заяву. Досудове та судове слідство проведено однобічно й неповно, з порушенням інших вимог кримінального процесуального закону, яке проявлялось у застосуванні під час досудового слідства до нього та інших засуджених недозволених методів ведення слідства та примушування давати відповідні показання, мотивуючи тим, що це вплине на вирок.

Засуджені ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 вирок не оскаржили.

В ході апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_11 свою апеляцію підтримав і пояснив, що умислу на вбивство ОСОБА_20 у нього не було; він попередньо не домовлявся з ОСОБА_12 про спільні дії щодо потерпілого ОСОБА_20 ; на прохання ОСОБА_12 погодився з`ясувати у ОСОБА_20 обставини зникнення телефону ОСОБА_12 і під час цього наніс декілька ударів ОСОБА_20 , щоб у такий спосіб провчити потерпілого за його «неправильну» поведінку. Просить пробачення за те, що сталося, у вчиненому розкаюється, а також просить пом`якшити призначене йому покарання.

Засуджений ОСОБА_12 свою апеляцію підтримав і пояснив, що він не мав на меті вбивати ОСОБА_20 і з ніким не домовлявся про вбивство потерпілого. Розкаюється у тому, що сталося, та просить суворо його не карати.

Провівши у справі часткове судове слідство, заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтримали свої апеляції, показання засуджених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_22 ; пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_23 адвоката ОСОБА_17 , яка просила вирок змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_11 з п.4, п.12 ч.2 ст. 115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України й зарахувати засудженому строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України; захисника засудженого ОСОБА_24 адвоката ОСОБА_16 , який просив вирок щодо ОСОБА_12 скасувати, а справу закрити за відсутністю в діянні інкримінованого злочину й звільнити засудженого з-під варти в залі суду; думку прокурора, яка заперечила проти апеляцій та просила залишити вирок без змін, застосувавши до засуджених ч.5 ст. 72 КК України; обговоривши наведені в апеляціях доводи та дослідивши матеріали справи, заслухавши виступи в судових дебатах учасників судового провадження, останнє слово засуджених, колегія суддів вважає, що апеляції задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість засуджених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого п.4, п.12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 396 КК України, та ОСОБА_18 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 396 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, а саме: показаннями засуджених ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_25 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_21 , ОСОБА_31 , протоколами слідчих дій, висновком комісійної судово-медичної експертизи № 93 від 27.06.2013, висновком судово-медичної експертизи № 27/12 від 15.05.2012, висновком додаткової судово-медичної експертизи № 67/12 від 21.05.2012, висновком судово-гістологічної експертизи № 100/2012-мк від 14.05.2012, висновком молекулярно-генетичної експертизи № 3/535 від 21.05.2012, висновком почеркознавчої експертизи № 6/194 від 03.05.2012.

Дії засуджених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 правильно кваліфіковані за п.4, п.12 ч.2 ст. 115 КК України; ОСОБА_13 , ОСОБА_14 за ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 396 КК України та ОСОБА_18 за ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 396 КК України.

Апеляційні доводи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про неповноту та однобічність досудового та судового слідства, фальсифікацію доказів, є безпідставними та необґрунтованими.

Викладені в апеляціях доводи засуджених колегія суддів до уваги не бере як безпідставні.

Перевіркою матеріалів кримінальної справи встановлено, що суд першої інстанції, всебічно, повно і об`єктивно розглянувши всі обставини справи в їх сукупності, відповідно до ст. 67 КПК України 1960 року оцінив зібрані у справі докази і дав у вироку аналіз усіх доказів, які ствердили обвинувачення.

При цьому суд на виконання вимог закону мотивував у вироку відхилення ним показань засуджених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про відсутність у них попередньої домовленості та умислу на вбивство потерпілого, та поклав в основу вироку об`єктивні докази, досліджені в судовому засіданні.

Показання засуджених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про те, що умислу на вбивство потерпілого у них не було і що це відбулось випадково, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги та розцінив їх як форму захисту з метою уникнення більш суворого покарання.

Такі показання засуджених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є надуманими і спростовуються зібраними у справі доказами, зокрема:

- показаннями свідка ОСОБА_22 , даними під час досудового слідства, розгляду справи в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді про те, що він перебував у приміщенні будинку АДРЕСА_2 в ніч з 18 на 19 грудня 2009 року разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , де разом з усіма розпивав алкогольні напої та був очевидцем побиття потерпілого ОСОБА_20 , якого привели до вказаного будинку; бачив, як ОСОБА_11 та ОСОБА_12 агресивно та зверхньо поводилися з потерпілим, зі значною силою на протязі тривалого часу наносили потерпілому удари кулаками та металевою кочергою в різні частини тіла, від яких потерпілий ойкав, стогнав, просився не бити його, оскільки йому було дуже боляче;

- показаннями засудженого ОСОБА_13 , даними під час досудового слідства, розгляду справи в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді про те, що в ніч з 18 на 19 грудня 2009 року він разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_22 знаходились у будинку ОСОБА_12 , де розпивали спиртні напої. За вказівкою ОСОБА_11 та ОСОБА_12 він і ОСОБА_14 двічі ходили до будинку ОСОБА_26 для того, щоб привести ОСОБА_20 , однак той відмовлявся зустрічатися з ОСОБА_11 й намагався втекти з села. Коли ОСОБА_20 привели до будинку ОСОБА_12 , то ОСОБА_11 і ОСОБА_12 у підвищеному тоні почали розмову з потерпілим, при цьому вони, поводячись дуже агресивно, почали наносити потерпілому численні удари кулаками в ділянку грудей ОСОБА_20 , а потім ОСОБА_12 взяв металеву кочергу та передав її ОСОБА_11 , який наніс нею багато ударів ОСОБА_20 зверху по плечах. Коли потерпілий пив воду з металевої кружки, то ОСОБА_11 завдав кочергою удар по кружці, в результаті чого розбив потерпілому обличчя, а потім ОСОБА_11 , взявши кочергу двома руками, розмахнувшись, наніс нею удар ОСОБА_20 в голову. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 почергово, протягом тривалого часу, наносили удари потерпілому ОСОБА_20 , який просився, щоб його не били, оскільки йому було дуже боляче. За вказівкою ОСОБА_11 він наніс один удар кочергою ОСОБА_20 по нозі, нижче коліна, а також брав участь у приховуванні тіла потерпілого, оскільки боявся ОСОБА_11 ;

- показаннями засудженого ОСОБА_18 , даними під час досудового слідства, розгляду справи в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді про те, що в ніч з 18 на 19 грудня 2009 року він разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_22 знаходились у будинку ОСОБА_12 , де розпивали спиртне. На пропозицію ОСОБА_12 розібратись з ОСОБА_20 з приводу пропажі телефону, ОСОБА_11 погодився та зателефонував до ОСОБА_20 , однак останній не відповідав на дзвінки. ОСОБА_14 та ОСОБА_13 за вказівками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 двічі ходили кликати ОСОБА_20 , однак останній не хотів йти з ними. Коли ОСОБА_20 привели до будинку, то ОСОБА_11 і ОСОБА_12 агресивно поводились з потерпілим, били його кулаками та металевою кочергою в груди, по плечах, спині, голові. В діях ОСОБА_11 та ОСОБА_12 була жорстокість. Він, за вказівкою ОСОБА_11 , наніс один удар в ділянку лівого плеча потерпілого, а ОСОБА_14 та ОСОБА_13 по одному удару в ділянку ноги потерпілого. Він щиро розкаюється у вчиненому;

- показаннями засудженого ОСОБА_14 , даними під час досудового слідства, розгляду справи в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді про те, що в ніч з 18 на 19 грудня 2009 року він разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та ОСОБА_22 знаходились у будинку ОСОБА_12 , де розпивали спиртне. За вказівкою ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , він та ОСОБА_13 двічі ходили до будинку ОСОБА_26 для того, щоб привести ОСОБА_20 , однак ОСОБА_32 категорично відмовився йти, й намагався втекти зі села. Коли ОСОБА_20 привели до будинку ОСОБА_12 , то ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у підвищеному тоні почали розмову з потерпілим, при цьому вони, поводячись дуже агресивно, почали наносити потерпілому численні удари кулаками в ділянку грудей ОСОБА_20 , а потім ОСОБА_12 взяв металеву кочергу та передав її ОСОБА_11 , який наніс нею багато ударів ОСОБА_20 зверху по плечах. Потім ОСОБА_11 наказав усім, почергово нанести кочергою удар потерпілому. Він завдав один несильний удар в ділянку ноги потерпілого, нижче коліна, оскільки боявся, що ОСОБА_11 нанесе і йому удари. В той час, коли ОСОБА_20 пив воду, ОСОБА_11 металевою кочергою наніс удар по кружці, і внаслідок цього в ОСОБА_33 з носа та рота почала текти кров. Потім ОСОБА_34 знову замахнувся та вдарив потерпілого кочергою по голові. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з жорстокістю наносили удари потерпілому, від яких той ойкав, стогнав. У потерпілого були вибиті зуби, з носа і рота текла кров. Нанесення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ударів потерпілому тривало близько однієї години, від яких потерпілий падав на підлогу, потім піднімався і знову падав. Він, за вказівкою ОСОБА_11 , завдав один удар кочергою потерпілому по нозі та приймав участь у приховуванні тіла потерпілого за вказівкою ОСОБА_11 . У вчиненому щиро розкаюється;

- висновком комісійної судово-медичної експертизи № 93 від 27.06.2013 року, згідно з яким удари, нанесені підсудними в голову, плечі (і напевно шию), грудну клітку могли викликати травматичний шок або рефлекторну зупинку серця, що в подальшому стало причиною смерті; і якщо смерть наступила від травматичного шоку або рефлекторної зупинки серця, то всі ушкодження, нанесені потерпілому в момент спричинення були небезпечними для життя і можуть кваліфікуватись як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент нанесення (т.7 а.с.233-252);

- показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_35 , який повністю підтримав висновок №106/2012-мк від 14.05.2012 та зазначив, що на правій лопатці виявлено одну наскрізну тріщину та на лівій лопатці було виявлено дві наскрізні тріщини, які утворились від дії тупого предмету (предметів); характерних особливостей, які б дали можливість більш конкретно встановити механізм утворення тріщин та вид травмуючого предмету виявлено не було. Оскільки кочерга є твердим тупим предметом, не виключено, що вищевказані пошкодження на лопатках могли утворитися від дії кочерги, наданої на експертизу. Повністю підтримав висновок № 93 від 27.06.2013;

- показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_36 , який повністю підтримав висновок № 93 від 27.06.2013 та зазначив, що згідно з матеріалами кримінальної справи потерпілому було нанесено значну кількість ударів тупими предметами (кулаками, кочергою), внаслідок чого було спричинено тілесні ушкодження, які викликали травматичний шок. Удари, нанесені підсудними ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в ділянки ніг, не знаходяться в причинному зв`язку зі смертю, оскільки на ногах не виявлено жодних тілесних ушкоджень. Рефлекторна зупинка серця, як можлива причина смерті потягла би за собою смерть потерпілого відразу, і могла настати як наслідок від ударів, нанесених в шию, грудну клітку, живіт, де знаходяться рефлекторні зони, пошкодження яких призводить до смерті. Вважає, що причиною смерті потерпілого ОСОБА_19 був травматичний шок;

- висновком судово-медичної експертизи № 27/12 від 15.05.2012, згідно з яким при судово-медичній експертизі скелетизованого трупа ОСОБА_20 виявлені наступні тілесні ушкодження: перелом кісток носа, перелом тіла лівої лопатки та перелом тіла правої лопатки, травматичний злам 1, 3 зубів верхньої щелепи справа та травматичний злам 1, 2 зубів верхньої щелепи зліва. Враховуючи, що труп ОСОБА_20 скелетизований, із фрагментарними залишками м`яких тканин і частково залишків гнилих та муміфікованих внутрішніх органів, встановити причину та час настання смерті ОСОБА_20 не представляється можливим. Тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_20 у вигляді переломів обох лопаткових кісток виникли від безпосередньої дії тупого твердого предмету із обмеженою поверхнею та відносяться у живих осіб до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Перелом кісток носа, виявлений на трупі ОСОБА_20 , виник від безпосередньої дії тупого твердого предмету із обмеженою поверхнею та відноситься у живих осіб до категорії легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Травматичний злам чотирьох зубів щелепи виник від дії тупих предметів та відноситься у живих осіб до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; в категоричні формі висловитись щодо механізму утворення переломів зубів не представляється можливим. Тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_20 , не знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку й настанням смерті ОСОБА_20 . Характер та локалізація виявлених ушкоджень на трупі ОСОБА_20 вказують на неможливість їх утворення внаслідок вільного падіння ОСОБА_20 на площину із положення стоячи. У фрагменті стегнової кістки від трупа ОСОБА_20 антигенів А, В, Н не знайдено, тому групову належність крові встановити неможливо. При судово-токсикологічному дослідженні м`язової тканин з трупа ОСОБА_20 не виявлено етилового, метилового, пропілового, бутилового і алілового спиртів. При проведенні судово-медичної експертизи у відділенні судово-медичної криміналістики лопаток від трупа ОСОБА_20 , на правій лопатці виявлено 1 наскрізну тріщину та на лівій лопатці було виявлено 2 наскрізні тріщини, які утворились від дії тупого предмету (предметів). Виявити будь-які патологічні зміни в присланому матеріалі при судово-гістологічному дослідженні неможливо через різко виражені гнилісні зміни (т.5 а.с.30-40);

- висновком судово-гістологічної експертизи № 1/13 р. від 25.01.2013 трупа ОСОБА_20 , згідно з яким в кістковому мозку діатомового планктону не виявлено, немає ні лабораторних, ні макроскопічних ознак утоплення (т.7 а.с.188);

- показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_37 , який пояснив, що, прослухавши пояснення підсудних, вважає, що причиною смерті потерпілого міг бути травматичний шок, який згідно медичної практики проходить у фазі гальмування та фазі збудження. В судовому засіданні підсудні пояснювали, що потерпілий тривалий час знаходився в сидячому положенні, а потім різко піднявся, що є ознакою фази збудження. Ознаками фази гальмування є важке дихання, бліде забарвлення шкірних покривів, відсутність пульсу, можливо відсутність серцебиття. В даному випадку пульс у потерпілого міг бути і відсутній, а якщо він і був, то підсудні могли його не виявити. Під час фази гальмування тіло на дотик холодне, може з`являтись холодний піт, характерними ознаками також є відсутність свідомості, привідкритий рот, оскільки йде подразнення і м`язи щелеп розслаблюються та рот відкривається. За вказаний підсудними часовий проміжок не могли виникнути абсолютні ознаки смерті потерпілого, однак можна помітити відносні ознаки смерті, а саме: пасивне положення тіла, бліде забарвлення шкірних покривів, відсутність дихання, свідомості, відсутність пульсу та серцебиття, втрата чутливості до больових подразників, охолодження кінцівок за рахунок перерозподілу крові. Часові проміжки та кількість нанесених ударів відповідають класичним ознакам травматичного шоку у потерпілого, який був розвинутий за допомогою подразнення нервових рецепторів організму. Підсудними було нанесено різні тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_20 , від переломів лопаток у потерпілого міг розвинутись травматичний шок, а от тілесні ушкодження у вигляді синців травматичного шоку викликати не могли. Травматичний шок це певний термінальний стан, подразнення всієї нервової системи в сукупності, відповідно мозок починає неадекватно реагувати на такі зміни і відбувається перерозподіл крові в організмі, шкірні покриви стають блідого забарвлення, пошкоджені тканини руйнуються. Якщо даний процес не зупиняти, тобто не надати відповідну медичну допомогу, то розвивається стан агонії, яка призводить до смерті. Агонія, клінічна смерть тривають близько 40 хв., якщо відсутнє дихання і серцебиття, то приблизно через 10 хв. відмирають клітини мозку. Розвиток вказаних процесів призводить до травматичного шоку, кожне ушкодження організму призводить до болю, однак він не є основним фактором травматичного шоку. Біль, подразнення нервової системи та пошкодження тканин, внаслідок нанесених ударів спричиняють больовий шок, який є одним із варіантів травматичного шоку. Неадекватна поведінка потерпілого розпочалась з фази збудження, коли він різко піднявся і тоді розпочався травматичний шок, який інколи може наступити раптово, однак в даному випадку все відбувалося повільно. За наведених підсудними обставин, за яких було вчинено злочин, кількістю та механізмом нанесених тілесних ушкоджень, поведінкою та реакцією потерпілого на удари, які були завдані підсудними, можна зробити висновок, що причиною смерті потерпілого був саме травматичний шок. На час занурення тіла потерпілого у водойму 19 грудня 2009 року, потерпілий ОСОБА_20 був мертвий, оскільки діатомового планктону ні у воді, ні у нирках, ні у кістковому мозку потерпілого не виявлено;

- висновком медико-криміналістичної експертизи № 106/2012-мк від 14.05.2012, згідно з яким на правій лопатці виявлено 1 наскрізну тріщину та на лівій лопатці було виявлено 2 наскрізні тріщини, які утворились від дії тупого предмету (предметів), характерних особливостей, які б дали можливість більш конкретно встановити механізм утворення тріщин та вид травмуючого предмету виявлено не було. Оскільки кочерга є твердим тупим предметом, не виключено, що вищевказані пошкодження на лопатках могли утворитися від дії кочерги, наданої на експертизу (т.5 а.с.73-77);

- висновком молекулярно-генетичної експертизи № 3/535 від 21.05.2012, згідно з яким ОСОБА_19 може бути біологічним батьком особи чоловічої генетичної статі, фрагмент кістки якої надано на дослідження; ймовірність даної події складає 99,83% (т.5 а.с.91-94).

З дотриманням вимог ст. 323 КПК України 1960 року суд правильно обґрунтував вирок на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні.

Кваліфікуючи умисне вбивство за ознакою вчинення його з особливою жорстокістю, слід мати на увазі, що законом особлива жорстокість пов`язується зі способом позбавлення людини життя та іншими обставинами, які свідчать про виявлення винним особливої жорстокості.

До особливо жорстокого способу умисного вбивства належить також заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, які завідомо для винного завдавали потерпілому особливих страждань.

Крім того, відповідно до пункту 4 частини другої статті 115 КК та положень пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних, психічних чи моральних страждань.

З обсягу та характеру фактичних обставин справи, висновку комісійної судово-медичної експертизи № 93 від 27.06.2013 року, показань судово-медичних експертів ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 вбачається, що удари, нанесені засудженими потерпілому ОСОБА_20 в голову, плечі (і напевно шию), грудну клітку могли викликати травматичний шок або рефлекторну зупинку серця, що в подальшому стало причиною смерті; і якщо смерть наступила від травматичного шоку або рефлекторної зупинки серця, то всі ушкодження, нанесені потерпілому в момент спричинення були небезпечними для життя і можуть кваліфікуватись як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент нанесення, а тому можна вважати, що під час їх отримання і до моменту смерті потерпілий міг відчувати так званий особливий біль.

Зазначені обставини, зокрема, обраний засудженими спосіб вбивства, використання при цьому знаряддя злочину (металевої кочерги), значна кількість та локалізація тілесних ушкоджень; спричинення їх протягом тривалого часу, коли потерпілий стогнав від болю, просив його не бити; заподіяння потерпілому таких механічних травм, які обумовили розвиток травматичного шоку, що і стало причиною смерті потерпілого, свідчать про те, що засуджені усвідомлювали, що завдають потерпілому особливих фізичних страждань, а тому визнання засуджених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 винними в умисному вбивстві потерпілого ОСОБА_20 з особливою жорстокістю відповідає змісту закону.

Отже оцінка фактичної та юридичної кваліфікації діянь, інкримінованих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , дають підстави зробити висновок, що суд першої інстанції норму закону про кримінальну відповідальність, передбачену п.4 ч.2 ст. 115 КК України, щодо дій ОСОБА_11 та ОСОБА_12 застосував правильно.

Вчиненим за попередньою змовою групою осіб (п.12 ч.2 ст. 115 КК України) умисне вбивство вважається тоді, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька осіб (дві і більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його виконання.

За змістом закону за цей злочин несуть відповідальність і ті особи, котрі хоча й не вчинювали дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але, будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу. З урахуванням конкретних обставин справи та змісту спільного умислу осіб, що вчинюють убивство за попередньою змовою, до таких дій належать: застосування на початку нападу насильства щодо потерпілого з метою приведення його у безпорадний стан з тим, щоб інший співучасник, скориставшись таким станом, заподіяв потерпілому смерть; подолання опору потерпілого з метою полегшити заподіяння йому смерті іншим співучасником; усунення певних перешкод, що в конкретній ситуації заважають іншій особі заподіяти потерпілому смерть або істотно ускладнюють це; надання особі, яка згідно з домовленістю заподіює смерть потерпілому, конкретної допомоги під час учинення вбивства (у вигляді порад, передачі зброї тощо); ведення спостереження за потерпілим, іншими особами чи обстановкою безпосередньо перед убивством або під час його вчинення з метою забезпечити реалізацію спільного умислу тощо.

Суд першої інстанції вірно встановив, з чим погоджується і колегія суддів, що попередня змова на вбивство потерпілого ОСОБА_20 між засудженими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виникла під час з`ясування обставин пропажі мобільного телефону, в ході чого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 почергово наносили удари потерпілому кулаками та металевою кочергою в життєво важливі органи, а саме в грудну клітку, по спині та голові потерпілого, достовірно знаючи, що спричинення такої значної кількості ударів в область грудної клітки, спини та голови є небезпечним для життя потерпілого.

Доводи засуджених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про відсутність у них попередньої змови, так як вони не домовлялись про вчинення вбивства, є безпідставними, оскільки спростовуються перевіреними судом доказами. Зокрема, показаннями засуджених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_22 про те, що з самого початку і до завершення подій злочинні дії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були охоплені спільним умислом на досягнення, за попередньою змовою, поставленої мети вбивства потерпілого, що стверджується спланованим розвитком подій, а саме: послідовністю, швидкістю та узгодженістю нанесення потерпілому ударів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , надання ОСОБА_12 предмету для нанесення тілесних ушкоджень металевої кочерги ОСОБА_11 , усвідомлення ними необхідності застосування фізичної сили для подолання опору потерпілого, спільне бажання провчити потерпілого за неправильний вчинок, здійснивши такий обсяг дій, які за їх задумом були необхідні і достатні для реалізації спільного злочинного умислу вбивства потерпілого.

Волевиявлення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 через поведінку, виконання узгоджених між собою дій, направлених на позбавлення життя потерпілого та характер дій підсудних, коли вони одночасно та узгоджено почали наносити удари потерпілому, та з метою вбивства, з особливою жорстокістю били кулаками та металевою кочергою потерпілого, який знаходився в сидячому, а згодом в лежачому положенні і фактично не мав можливості захищатись, наносили удари в місця розташування життєво важливих органів, кількість нанесених ударів в життєво важливі органи, механізм спричинення тілесних ушкоджень та час, протягом якого вони наносились (близько однієї години), свідчить про попередню домовленість на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з особливою жорстокістю, за попередньою змовою групою осіб.

Про наявність у підсудних ОСОБА_11 та ОСОБА_12 умислу на вбивство потерпілого свідчать, зокрема, спосіб заподіяння тілесних ушкоджень, знаряддя злочину, кількість, характер та локалізація тілесних ушкоджень, спрямованість ударів та їх сила, а також поведінка підсудних, які, виконавши усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, після вчинення злочину залишили потерпілого у безпорадному стані, коли той почав важко дихати і схилив голову над столом, жодним чином не намагалися відвернути злочинних наслідків свого діяння, внаслідок чого настала смерть потерпілого, а це свідчить про те, що наносячи потерпілому ОСОБА_20 зазначені тілесні ушкодження, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 усвідомлювали суспільну небезпеку своїх дій, передбачали їх наслідки, локалізація та характер спричинених тілесних ушкоджень свідчить, що вони стосовно потерпілого діяли спільно, активно й узгоджено, з єдиним умислом позбавити його життя.

На підставі сукупності досліджених доказів, суд зробив правильний висновок, що мотивом дій ОСОБА_11 та ОСОБА_12 була неприязнь до потерпілого у зв`язку зі зникненням мобільного телефону у ОСОБА_12 восени 2009 року на території Пустомитівського району Львівської області та бажання підсудних провчити потерпілого.

Таким чином про наявність у засуджених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 попередньої змови та умислу на вбивство свідчить сукупність усіх обставин вчиненого діяння. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 діяли узгоджено, реалізуючи спільний умисел на вбивство, про що свідчить характер їхніх дій, а саме: почергово, змінюючи один одного, наносили численні удари кулаками та металевою кочергою в ділянку голови, грудної клітки, спини потерпілому; незважаючи на прохання потерпілого та інших, свої дії не припинили, спричинили виникнення у потерпілого травматичного шоку, який призвів до його смерті, та досягли бажаного результату смерті потерпілого.

Покликання засуджених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на те, що вони нанесли декілька ударів потерпілому лише з метою провчити його, не можуть бути підставою для перекваліфікації дій засуджених, оскільки засуджені, реалізуючи свій умисел на вбивство потерпілого з особливою жорстокістю, діяли узгоджено, в своїх діях спираючись один на одного, з метою завдати потерпілому особливого фізичного болю та особливих страждань, і такі їх дії відбувались протягом тривалого часу.

Твердження засуджених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в апеляціях про те, що до них та інших засуджених здійснювався фізичний і психологічний тиск та незаконні методи слідства, є голослівними й необґрунтованими. Жодних заяв про застосування щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 чи інших засуджених незаконних методів під час затримання чи досудового слідства ніхто із засуджених ні на досудовому слідстві, ні в судовому засіданні не робив, і будь-яких даних, які б давали підстави для такого висновку, у справі немає. Відсутні також дані про порушення на досудовому слідстві вимог кримінально-процесуального закону в ході збирання та закріплення доказів.

Тому, перевіривши зазначені доводи апеляції, колегія суддів прийшла до висновку про їх безпідставність і до уваги не бере.

На думку колегії суддів, відсутні підстави вважати вирок таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, як про це зазначено в апеляції засудженого ОСОБА_11 .

Апеляційні доводи засудженого ОСОБА_12 про те, що суд належним чином не довів наявності у його діях такої обтяжуючої обставини, як перебування у стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки всі засуджені, в тому числі і він, а також свідок ОСОБА_22 як на досудовому слідстві, так і в суді першої інстанції, а також в апеляційному суді показали, що в цей вечір, як до побиття, так і під час побиття потерпілого ОСОБА_20 , вони всі разом вживали алкоголь. Суд першої інстанції належним чином дослідив дану обставину під час судового слідства, й вірно вказав про таку у вироку. Крім того, ОСОБА_12 при апеляційного розгляді справи зазначив, що він не оспорює тієї обставини, що під час вказаних подій він перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Покликання засудженого ОСОБА_12 , як на підставу для скасування вироку на те, що суд не перевірив можливість настання смерті ОСОБА_20 через захворювання серця у потерпілого, що могло призвести, на його думку, до травматичного шоку, то такі є надуманими, оскільки ні матеріалами справи, ні показаннями потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_25 не підтверджується наявність у потерпілого ОСОБА_20 жодних хронічних хвороб в тому числі і серця, які б могли бути причиною для настання смерті потерпілого. Крім того, як показав в суді першої інстанції експерт ОСОБА_38 , рефлекторна зупинка серця, як можлива причина смерті потягла би за собою смерть потерпілого відразу. Однак фактично встановленими обставинами справи спростовується версія засудженого про настання смерті потерпілого, у зв`язку з наявністю у нього хвороби серця.

Застереження ОСОБА_12 щодо неправдивості показань ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , даних в суді першої інстанції, колегія суддів вважає безпідставними. При постановленні вироку суд першої інстанції дав належну оцінку всім доказам у справі, в тому числі й показанням засуджених.

Твердження засудженого ОСОБА_11 про фальсифікацію доказів у справі є голослівним і необґрунтованим. Відсутні підстави вважати, що справу могло бути сфабриковано. У справі не виявлено також даних про порушення вимог кримінально-процесуального закону в ході збирання та закріплення доказів, а відповідно немає підстав для оцінки доказів як недопустимих чи недостовірних.

Покликання засудженого ОСОБА_12 про порушення під час досудового розслідування його права на захист є необґрунтованими, оскільки таке спростовується матеріалами кримінальної справи, відповідно до яких під час досудового слідства захист ОСОБА_12 здійснював адвокат ОСОБА_39 , який брав участь у слідчих діях, а також захищав засудженого у суді першої інстанції.

Покликання засудженого ОСОБА_11 , як на підставу скасування вироку, на те, що під судового процесу не здійснювалось його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу, є безпідставним, оскільки, як вбачається з протоколу судового засідання, учасникам судового процесу було роз`яснено їх право на вимогу про повне фіксування судового розгляду з допомогою звукозаписувального засобу, однак ніхто із учасників судового процесу, в тому числі ОСОБА_11 , такої вимоги не ставив (т.7 а.с.89).

Апеляційні доводи засудженого ОСОБА_12 про те, що суд належним чином не мотивував своє рішення про стягнення на користь потерпілого ОСОБА_19 відшкодування моральної шкоди, яка, на його думку, не відповідає вимогам розумності та справедливості, є необґрунтованими. Суд першої інстанції при розв`язанні цивільного позову потерпілого ОСОБА_19 , на виконання вимог закону навів у вироку підстави, за яких частково задовольнив цивільний позов, врахувавши при цьому вимоги розумності та справедливості. За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни розміру відшкодування моральної шкоди.

Тому, перевіривши зазначені доводи апеляцій, колегія суддів прийшла до висновку про їх безпідставність і до уваги не бере.

Суд розглянув справу в межах пред`явленого засудженим обвинувачення.

Суд з дотриманням вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини справи, особу кожного з засуджених, обставини, що впливають на покарання, і призначив засудженим покарання, зокрема ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з урахуванням ролі кожного з них у вчиненому, визначене санкцією ч.2 ст. 115 КК України, у вигляді чотирнадцяти років позбавлення волі засудженому ОСОБА_11 та дванадцяти років позбавлення волі засудженому ОСОБА_12 . Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляції засуджених необґрунтованими. Вирок суду постановлений з дотриманням вимог ст.ст. 321-339 КПК України 1960 року, є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції закону від 26.11.2015) передбачено, що у разі засудження особи до позбавлення волі судом зараховується строк попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або у судовому розгляді кримінального провадження.

Як вбачається з наданої апеляційному суду відповіді Львівської установи виконання покарань (№ 19) УДПтСУ у Львівській області від 18.02.2016 за вих. № 10/19-9/1026, засуджені:

- ОСОБА_11 затриманий Жидачівським РВ ГУМВСУ у Львівські області 29 березня 2012 року та 06 квітня 2012 року доставлений у Львівський слідчий ізолятор УДПтСУ у Львівській області. Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 жовтня 2013 року засуджений на чотирнадцять років позбавлення волі (вирок набрав законної сили 08 квітня 2014 року). Вибув 05 травня 2014 року із Львівського слідчого ізолятора УДПтСУ у Львівській області у Сокирянську виправну колонію УДПтСУ в Чернівецькій області (№ 67) для відбуття покарання. 26 лютого 2015 року прибув із Сокирянської виправної колонії УДПтСУ в Чернівецькій області (№ 67) у Львівський слідчий ізолятор УДПтСУ у Львівській області для участі в судовому розгляді справи апеляційним судом Львівської області;

- ОСОБА_12 затриманий Жидачівським РВ ГУМВСУ у Львівські області 06 квітня 2012 року та 12 квітня 2012 року доставлений у Львівський слідчий ізолятор УДПтСУ у Львівській області. Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 жовтня 2013 року засуджений на дванадцять років позбавлення волі (вирок набрав законної сили 08 квітня 2014 року). Вибув 12 травня 2014 року із Львівського слідчого ізолятора УДПтСУ у Львівській області у Дрогобицьку виправну колонію УДПтСУ у Львівській області (№ 40) для відбуття покарання. 13 грудня 2014 року прибув із Дрогобицької виправної колонії УДПтСУ у Львівській області (№ 40) у Львівський слідчий ізолятор УДПтСУ у Львівській області для участі в судовому розгляді справи апеляційним судом Львівської області.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність зарахування засудженим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 строку попереднього ув`язнення по даній справі, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме: ОСОБА_11 з 29 березня 2012 року по 08 квітня 2014 року та з 26 лютого 2015 року по 15 березня 2016 року; ОСОБА_12 з 06 квітня 2012 року по 08 квітня 2014 року та з 13 грудня 2014 року по 15 березня 2016 року.

Керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України 1960 року, ч.5 ст. 72 КК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 залишити без зміни, а апеляції засуджених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - без задоволення.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_11 строк попереднього ув`язнення по даній кримінальній справі, а саме: з 29 березня 2012 року по 08 квітня 2014 року та з 26 лютого 2015 року по 15 березня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_12 строк попереднього ув`язнення по даній кримінальній справі, а саме: з 06 квітня 2012 року по 08 квітня 2014 року та з 13 грудня 2014 року по 15 березня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання ухвалою законної сили.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4