Єдиний унікальний номер 227/4550/15-к
Номер провадження 11-кп/775/535/2016

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року м. Бахмут

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0001019 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Красіловка Почінковського р-ну Смоленської області, Російської Федерації, громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п. 1, п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України до 11 років позбавлення волі.

ВСТАНОВИЛА

Згідно вироку, у березні 2015 року ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Донецьк, у невстановленої слідством особи, усвідомлюючи, що зберігання боєприпасів є незаконним, діючи умисно, з метою подальшого використання у власних цілях, взяв на зберігання дві бойові гранати, а саме, наступальну осколкову гранату типу РГН з запалом типу УДЗ та наступальну осколкову гранату типу РГД-5, виготовлену промисловим (заводським) способом, споряджену вибуховою речовиною, конструктивно передбачено спорядження корпусів даних гранат вибуховою речовиною групи бризантних, нормальної потужності тротилом масою 100-115г., з засобом підриву (засобом детонування) уніфікованим запалом ручної гранати модернізованим, дистанційної дії типу УЗРГМ-2(1од.), виготовленим промисловим (заводським) способом, спорядженим вибуховою речовиною, конструктивно передбачено спорядження даних запалів вибуховими речовинами: ТНРС, азид свинцю і тетрил, що у своїй сукупності є наступальною ручною осколковою гранатою типу РГД-5, гранати РГН та РГД-5 відносяться до категорії бойових припасів відповідно, таким чином ОСОБА_7 незаконно, без передбаченого законом дозволу придбав боєприпаси. Вищевказані гранати ОСОБА_7 перевіз у рейсовому автобусі до м. Добропілля Донецької області, тобто незаконно переніс, та в подальшому незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу у вугільнику у дворі за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

09 червня 2015 року, приблизно о 12 годині ОСОБА_7 вживав разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 спиртні напої напроти будинку за місцем свого мешкання. Під час вживання спиртних напоїв ОСОБА_9 достовірно знаючи, що ОСОБА_7 незаконно зберігає бойові гранати, попросив у нього одну гранату з метою використання у власних цілях. В цей же час ОСОБА_7 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, взяв з вугільника у дворі свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 вищевказану гранату РГД-5, яка відноситься до категорії бойових припасів, тобто незаконно переніс та передав ОСОБА_9 у дворі домоволодіння останнього за адресою: АДРЕСА_2 .

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 09 червня 2015 року у другій половині дня за місцем мешкання ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_3 , в гостинній кімнаті вживав спиртні напої зі своїми знайомими ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 . В ході вживання спиртних напоїв, приблизно о 17.00 годині ОСОБА_7 приревнував співмешканку свого сина ОСОБА_12 до чоловіків з якими він разом вживав спиртні напої. Будучи розлюченим на дії ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , на ґрунті ревнощів, у ОСОБА_7 виник умисел на умисне вбивство останніх.

З цією метою ОСОБА_7 прийшов до будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , де з вугільника взяв гранату РГН, з якою попрямував до місця мешкання ОСОБА_10 за вищевказаною адресою. Увійшовши до будинку ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне вбивство трьох осіб, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, з ревнощів, усвідомлюючи свої дії та бажаючи досягти вказаної мети, зірвав з запобіжної чеки гранати кільце та кинув гранату у гостинну кімнату, де знаходились ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , а сам почав тікати з двору, тим самим виконавши всі передбачені ним дії для скоєння вбивства останніх. В результаті вибуху було пошкоджено майно будинку, а ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 не постраждали. Після цього ОСОБА_9 наздогнав ОСОБА_7 та затримав останнього неподалік будинку ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Вказує, що у нього не було умислу на заподіяння смерті потерпілим.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити остаточне покарання у вигляді 14 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляцію обвинуваченого, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та підтримав доводи апеляційної скарги державного обвинувача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, а вирок суду слід залишити без змін з наступних підстав.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Вирок суду в частині засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст. 263 КК України в апеляційних скаргах не оскаржується, тому в апеляційному порядку не перевіряється.

Колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни вироку відсутні, оскільки судом першої інстанції при його винесенні були дотримані вимоги кримінального процесуального закону.

Висновки суду, що ОСОБА_7 скоїв замах на умисне протиправне заподіяння смерті трьох осіб, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, за обставин, як вони встановлені вироком, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються дослідженими при судовому розгляді доказами, яким суд дав належну оцінку у вироку.

Матеріалами справи не заперечується факт кидання обвинуваченим 09 червня 2015 року в кімнату, де знаходились потерпілі, ручної гранати, що підтверджується показаннями потерпілих: ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , а також свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , і не оспорюється самим обвинуваченим.

Наявність конфлікту між обвинуваченим і потерпілими підтверджується потерпілим ОСОБА_10 , який вказав про існування розмови у компанії з приводу ревнощів обвинуваченого до ОСОБА_12 , показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який підтвердив, що обвинувачений і потерпіла ОСОБА_12 жили цивільним шлюбом, показаннями свідка ОСОБА_13 , яка повідомила аналогічну інформацію щодо спільного проживання обвинуваченого і потерпілої ОСОБА_12 та додатково зазначала, що обвинувачений систематично ревнував ОСОБА_12 до інших осіб, а також показаннями свідка ОСОБА_15 , який під час слідчого експерименту чув, як обвинувачений пояснював про те, що конфлікт стався на ґрунті ревнощів, що і було зафіксовано у протоколі слідчого експерименту від 11.06.2015 року, який обвинуваченим визнавався та не оспорювався. Близькі відносини між потерпілою ОСОБА_12 та обвинуваченим підтверджуються і самою потерпілою ОСОБА_12 , яка вказала, що до спільного її проживання з сином обвинуваченого вдома у ОСОБА_7 , вона добре його знала біля п`яти років.

Та обставина, що обвинувачений був освідчений особою, яка йому подарувала дві гранати про особливості даних гранат (механізм їх зберігання та застосування, пояснив ознаки розрізнення однієї гранати від іншої) дають змогу дійти висновку про обізнаність обвинуваченого у розрізненні бойової гранати від світло-шумової, а також про наслідки використання даних гранат.

Дані висновки суду підтверджуються поясненнями самого обвинуваченого, який в судовому засіданні надав опис гранат, їх форму та колір, розповів, що зберігав їх окремо для убезпечення їх вибуху. Про наслідки використання гранат знав з телевізійної інформації та інших засобів масової інформації. Тобто обвинувачений був обізнаний, що використовує бойову, а не світло-шумову гранату.

Зважаючи на висновки експертизи від 23.07.2015 року №1100, яка підтвердила вибух за адресою потерпілого ОСОБА_10 в кімнаті на підлозі саме бойової гранати, суд обгрунтовано прийшов до висновку, що обвинувачений мав намір і використав саме бойову, а не світло-шумову гранату.

Показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який показав, що після вибуху ОСОБА_9 побіг разом з матір`ю і спіймав обвинуваченого, а також протоколом слідчого експерименту від 11.06.2015 року та показаннями свідка ОСОБА_15 , який підтвердив, що обвинувачений під час слідчого експерименту вказав, що відразу вийшов з дому після кидка гранати, і був здивований, коли його наздогнали ОСОБА_11 і ОСОБА_9 та почали його бити, спростовуються показання обвинуваченого щодо того, що після кидка він перевірив, щоб ніхто не постраждав і потім пішов додому. Вказана поведінка обвинуваченого свідчить про впевненість останнього в тому, що після його дій, живих осіб в будинку не залишилось.

Зважаючи на викладене, суд обґрунтовано прийшов до висновку про цілеспрямований намір обвинуваченого заподіяти смерть декільком особам небезпечним для життя багатьох осіб способом на ґрунті його ревнощів до потерпілої ОСОБА_12 .

Не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого щодо заподіяння йому тілесних ушкоджень потерпілими при його затриманні після вчинення злочину, оскільки не мають відношення до обставин вчиненого обвинуваченим злочину та не можуть бути враховані як обставини, що пом`якшують покарання.

Суд також не приймає до уваги доводи прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, як безпідставні.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції врахував всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, тому покарання у вигляді 11 років позбавлення волі відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів, у зв`язку із чим підстав для зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 409 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора залишити без задоволення.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2016 року у відношенні ОСОБА_7 , засудженого за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п. 1, п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: