Справа № 748/2799/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/43/2016
Категорія - ст.185 ч.1КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 .

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження № 11-кп/795/43/2016 р. за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Чернігівського району ОСОБА_10 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з повною загальною середньою освітою, учень 1 курсу Чернігівського професійно-будівельного ліцею, несудимий, проживає з матір`ю, батько помер, не перебуває на обліку в органах і службі у справах дітей,

- визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України, з призначенням покарання 40 /сорок/ годин громадських робіт.

На підставі ст. 105 КК України, звільнений від призначеного покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері на строк до досягнення ним повноліття до 08 грудня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 245 грн. 52 коп., а у випадку відсутності у неповнолітнього майна або заробітку, достатнього для відшкодування шкоди, вона підлягає стягненню з його матері ОСОБА_8 .

Долю речових доказів вирішено у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду першої інстанції встановлено, що 20 квітня 2015 року близько 22 год. ОСОБА_9 , перебуваючи на вул. Центральній у с. Нове Чернігівського району та області, шляхом вільного доступу, таємно, викрав чавунну кришку каналізаційного люка марки «ГОСТ 3634-79-1987», вартістю 262 грн., що належить Седнівській селищній раді, заподіявши матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор прокуратури Чернігівського району ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та фактичних обставин справи, просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 до покарання за ст.185 ч.1 КК України у виді 80 годин громадських робіт. На підставі ст.105 КК України, звільнити неповнолітнього ОСОБА_9 від призначеного покарання та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері для посилення контролю та виховного впливу над неповнолітнім до досягнення ним повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що суд недотримався вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання, необгрунтовано застосувавши до неповнолітнього обвинуваченого більш м`яке покарання у виді 40 годин громадських робіт, ніж передбачено санкцією ч.1 ст.185 КК України, без врахування та посилання на вимоги ст.ст. 65 ч.1, 3, 69 КК України, ст. 374 ч.4 абз.5 КПК України. При цьому підстав для застосування судом ст.69 КК України під час судового розгляду не встановлено.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги та доводи на її обґрунтування, пояснення обвинуваченого, його захисника та законного представника, які заперечують проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження щодо засудження ОСОБА_9 в межах апеляційної скарги у відповідності із ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 вину визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення злочину, викладені в обвинувальному акті.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у таємному викраденні чужого майна, при обставинах, встановлених судом, відповідає обставинам кримінального провадження, доводиться сукупністю зібраних доказів даними протоколів огляду місця події від 26 серпня 2015 року, де на вул. Центральній у с. Нове біля електроопори у траві відсутня кришки люка на каналізаційному водопроводі, а за місцем проживання обвинуваченого по АДРЕСА_1 виявлена кришку каналізаційного люка, балансовою вартістю згідно довідки Седнівської селищної ради 1020 грн..

Сторонами не оспорюються обставини вчинення злочину, вірність кваліфікації дій обвинуваченого, доведеність його вини .

Дії ОСОБА_9 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ст. 185 ч.1 КК України.

Разом з тим, при призначенні покарання судом першої інстанції не застосовано Закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України покарання призначається судом у межах, установлених у санкціях статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу винного та обставин справи, а також обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 16.04.2004 року „Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх /чинне/, при провадженні справ про злочини неповнолітніх судам потрібно керуватись як загальними положеннями КПК і КК України, так і спеціальними нормами, які визначають судовий розгляд цих справ /гл. 38 КПК/ та особливості кримінальної відповідальності і покарання неповнолітніх /розділ ХУ Загальної частини КК/.

Відповідно до вимог глави ХУ ст. 100 КК України, громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від 30 до 120 годин.

Санкцією ч.1 ст.185 КК України передбачено покарання, зокрема, у вигляді громадських робіт тривалістю від 80 до 240 годин.

Визначаючи ОСОБА_9 покарання і виді 40 годин громадських робіт, суд першої інстанції, на порушення вказаних вимог, ні в мотивувальній, ні в результативній частині не послався на норми кримінального закону, на підставі яких ОСОБА_9 призначається таке покарання, що є нижчим від найнижчої межі, передбаченої в санкції ч.1 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_9 , суд керувався вимогами ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є середньої тяжкості, особу винного, який злочин вчинив вперше, в неповнолітньому віці, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро розкаявся, що є обставинами, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, викрадені матеріальні цінності повернуті власнику.

Тобто, з обставин кримінального провадження у суді першої інстанції вбачається, що суд, встановивши, що обвинувачений є неповнолітнім, фактично обрав ОСОБА_9 покарання у відповідності з вимогами закону ст. 100 глави ХУ КК України „Особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх, але на нього не послався.

На підставі ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, тому колегія суддів вважає за можливе застосувати ст. 100 КК України до покарання, призначеного судом ОСОБА_9 , змінивши вирок суду, частково задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Враховуючи вимоги закону, колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про необґрунтоване застосування судом більш м`якого покарання у виді 40 годин громадських робіт, ніж передбачено санкцією ч.1 ст.185 КК України, оскільки норми Особливої частини КК України мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу, а тому при призначенні покарання неповнолітньому необхідно враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й ті норми Загальної частини цього Кодексу, в яких зокрема регламентуються особливості застосування окремих видів покарання.

Підстав для скасування вироку суду не вбачається.

В іншій частині вироку колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, що обвинувачений розкаявся у вчиненому, своєю поведінкою після вчинення злочину довів, що не потребує застосування покарання та на підставі ст.105 КК України його звільнено від відбування покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері для посилення контролю та виховного впливу над неповнолітнім, оскільки мати здатна забезпечити позитивний вплив на нього та постійний контроль над його поведінкою та заявила про свою згоду на нагляд за сином.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404 - 414, 418 - 419, 374 - 376, 424 - 426, 532 КПК України, ст. 100 КК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Чернігівського району ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_9 в порядку ст. 404 ч. 2 КПК України, змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ст. 185 ч. 1 КК України, із застосуванням ст. 100 КК України, до покарання, призначеного судом першої інстанції.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4