Справа №701/180/16-к
В И Р О К
І М Я М У К Р А Ї Н И
03 березня 2016 рокуМаньківський районний суд, Черкаської області
в складі: головуючого-судді -ОСОБА_1
за участю секретаря -ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Маньківка справу по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новодмитрівка, Золотоніського району Черкаської області та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, за ч. 4 ст. 407 КК України, -
ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , перебуваючи у військовому званні «сержант», будучи призваним на військову службу під час мобілізації згідно Указу Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 113-VIII від 15.01.2015, 30.04.2015 в умовах особливого періоду, діючи з прямим умислом, без поважних причин, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, діючи у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, самовільно без дозволу командування залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , та направився до свого місця проживання у Черкаську обл., Маньківський р-н, с. Кривець, де постійно перебував, офіційно ніде не працював та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, чим вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду військовослужбовцем (крім строкової служби).
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєному ним злочині доведена в судовому засіданні такими доказами:
- показами обвинуваченого ОСОБА_4 який свою вину у вчиненому ним злочині визнав повністю і суду показав, що він дійсно 30.01.2015 був призваний на військову службу під час мобілізації та направлений для її проходження в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 . В подальшому, наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 30.01.2015 №1 він зарахований до списків особового складу частини, поставлений на усі види забезпечення та призначений на посаду інструктора взводу забезпечення навчального процесу батареї забезпечення навчального процесу. 30.04.2015 він самовільно без дозволу командування залишив військову частину-польова пошта НОМЕР_1 , після чого направився до місця свого проживання у АДРЕСА_1 , де постійно перебував і ніде не працював та проводив час на власний розсуд. Проте згодом зрозумів, що він вчинив злочин і не може постійно перебувати у такому стані, 28.01.2016 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Черкаського гарнізону і заявив про себе. Свою провину у вчиненому визнає у повному обсязі та щиро розкаюється.
Вина обвинуваченого підтверджена в суді і іншими зібраними, по цій справі доказами дослідження яких, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, учасниками судового процесу було визнано за недоцільне, про що було роз`яснено всім, під час судового слідства і сумнівів в добровільності та істинності їх позицій у суді не виникло.
Аналізуючи зібрані по справі докази, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду військовослужбовцем (крім строкової служби).
Відповідно до п.п. 3, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо), а досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Згідно з вимогами ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
За таких обставин, призначаючи покарання обвинуваченому суд у відповідності до положень ст.65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке законом віднесено до тяжких кримінальних правопорушень, обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки, особу обвинуваченого, яка раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та проходження військової служби характеризується негативно, стан здоров`я, враховуючи пом`якшуючі покарання обставини - з"явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, на думку суду обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк без застосування положень ст.69 КК України, оскільки правових підстав для застосування положень ст.69 КК України суд не вбачає, проте вважає за можливе застосування до нього ст. ст. 75, 76 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов та судові витрати по справі відсутні.
Арешт на майно не накладався.
Речові докази по справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України,
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбуття покарання звільнити з випробуванням, установивши іспитовий строк терміном на один рік.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду Черкаської області через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Роз`яснити учасникам процесу їх право подавати клопотання про помилування, право на ознайомлення із журналом судового засідання і подачу на нього письмових зауважень.

Суддя ОСОБА_1