Єдиний унікальний номер 205/6972/15-к
У Х В А Л А
18 травня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 3 КК України.

Під час судового розгляду захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про визнання недопустимими як доказів у кримінальному провадженні протоколу огляду речей та документів від 18 травня 2015 року; протоколу огляду автомобіля від 18 травня 2015 року; даних з відеореєстратору; постанови про проведення товарознавчої експертизи від 20 травня 2015 року та висновку вказаної експертизи № 542/38 від 25 травня 2015 року.

В обґрунтування заявленого клопотання захисник посилався на порушення права на захист ОСОБА_5 на стадії досудового розслідування, без роз`яснення йому на момент вчинення процесуальних дій відповідних прав, а також зазначив про здійснення огляду від 18 травня 2015 року добровільно виданого ОСОБА_5 предмету за відсутності процесуального статусу останнього як підозрюваного.

Заслухавши захисника, вислухавши думку учасників судового провадження, судом не вбачається підстав для визнання вказаних доказів недопустимими, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

При цьому, з огляду на положення ст.ст. 86, 87 КПК України щодо допустимості та недопустимості доказів, підставою для визнання доказу недопустимим, за умови його очевидної недопустимості, яка виключає його використання при прийнятті процесуальних рішень, може бути виключно порушення встановленого законом порядку його отримання.

Міркування захисту стосуються лише оцінки достатності та безспірності доказів і жодним чином не ґрунтуються на відомостях про явні порушення встановленого процесуальним законом порядку отримання доказів або їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, що в дійсності могло би свідчити про їх очевидну недопустимість.

За таких обставин відсутні будь-які підстави для визнання під час судового розгляду зазначених у клопотанні доказів недопустимими, а, відповідно до ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та їх оцінка має ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 87, 89, 94, 350 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання доказів недопустимими залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 392 КПК України ухвала окремо від судового рішення, яким завершується судовий розгляд, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1