Справа № 363/3276/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1333/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 20.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
20 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 07 вересня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000753 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 289 КК України повернуто прокурору, -

В С Т А Н О В И Л А:
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 29.06.2016 о 03 годині 00 хвилин, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , з хуліганських мотивів вчинили незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 за наступних обставин. Так, ОСОБА_8 за допомогою стороннього предмету пошкодив серцевину замка вказаного автомобіля, а неповнолітній ОСОБА_9 в цей час з метою створення сприятливої обстановки для вчинення злочину та попередження ОСОБА_8 у разі викриття їх злочинних дій, стояв поблизу автомобіля. ОСОБА_8 проник до салону автомобіля, пошкодив панель приборів запалення автомобіля для запуску двигуна, та після невдалих спроб покликав неповнолітнього ОСОБА_9 , який для заведення двигуна без запалення за рахунок механічного руху став позаду автомобіля та почав його штовхати руками, однак ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не змогли довести злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від їх волі, та не вчинили усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, так як були помічені власником автомобіля ОСОБА_10 та зникли з місця вчинення злочину.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000753 від 19.08.2016 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України повернуто прокурору з підстав його невідповідності положенню ч. 2 ст. 291 КПК України.

На вказану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

На думку сторони обвинувачення, вимоги ст. 291 КПК України дотримані в повному обсязі, оскільки зазначення мети злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України є не обов`язковим, оскільки транспортний засіб повернуто власнику та він не зазнав ніяких пошкоджень у наслідок незаконного заволодіння, його технічний стан не погіршився і відновлення він не потребує, а отже виключена можливість застосування щодо обвинувачених конфіскації майна.

Прокурор зазначає, що слідчий або прокурор не звернулись до експерта з метою визначення розміру матеріального збитку заподіяного злочином, оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у незакінченому замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом та в ході своєї злочинної діяльності лише пошкодили серцевину замка, з приводу якої потерпілий будь-яких матеріальних претензій не має.

Крім того, на думку прокурора, вказівка суду першої інстанції як на недолік обвинувального акту у зв`язку із не зазначенням відомостей, передбачених ст.ст. 485, 487 КПК України, є надмірною деталізацією, оскільки обставини, передбачені вказаними статтями необхідно з`ясовувати в ході судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку захисника, який заперечував проти її задоволення, ат просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, процесуальне рішення, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування є обвинувальний акт, яким має відповідати вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, яке повинно містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, це подія злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, вид і розмір шкоди, завданої злочином.

Як убачається із матеріалів провадження, обвинувачення, висунуте ОСОБА_8 та ОСОБА_9 полягає у вчиненні за попередньою змовою з хуліганських мотивів незакінченого замаху на незаконне заволодіння транспортного засобу, яке кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції вказав на недотримання стороною обвинувачення положень ст. 242 КПК України, що на думку колегії є обґрунтованим, оскільки звернення слідчого прокурора до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків заподіяних кримінальним правопорушенням є обов`язком. Зважаючи на викладене, посилання прокурора на обставину, яка звільняє його від обов`язку виконання імперативної норми розглядається колегією критично.

Також, колегія суддів звертає увагу, що зазначення в обвинувальному акті хуліганського мотиву не може бути за відсутності ознак неповаги до суспільства, та має бути визначено в який спосіб обвинувачені грубо порушили громадський порядок, чи мали намір це зробити, чим супроводжувалися їхні дії. Крім того, посилання на хуліганський мотив потребує додаткової кваліфікації до ст. 289 КК України.

На думку колегії, висновки суду першої інстанції про наявність інших порушень, допущених під час складання обвинувального акту, заслуговують на увагу, і їх усунення не може бути перекладено з органів досудового слідства на суд, зокрема: встановлення фактичних обставин щодо неповнолітнього відповідно до ст.ст. 485, 487 КПК України; зазначення коли, за яких обставин і в який спосіб неповнолітній ОСОБА_11 домовились із ОСОБА_8 про спільне вчинення злочину; встановлення наявності чи відсутність шкоди потерпілому; предмет, яким пошкодили серцевину замка автомобіля потерпілого та мета вчинення дій обвинуваченими.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції незаконно виніс ухвалу про повернення прокурору обвинувального акта спростовуються матеріалами провадження, оскільки в підготовчому провадженні необхідні висновки зробити можливо лише на підставі обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування тому, невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України є неприпустимою, а у даному обвинувальному акті виявлено вищезазначені недоліки.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що при обвинуваченні особи у вчиненні злочину, у сторони обвинувачення виникає обов`язок вдаватися до активних дій задля надання цій особі докладної інформації про її обвинувачення та пересвідчитися в тому, що вона його розуміє. Згідно зі Статтею 6 Європейської Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Європейський суд з прав людини пояснюючи мету вказаного положення, наголошує на тому, що повне розуміння підозрюваним обсягу обвинувачень проти нього сприяє підготовки адекватного захисту, і в світлі більш загального права, гарантує справедливий судовий розгляд.

Таким чином, на думку колегія суддів, суд першої інстанції вірно та обґрунтовано встановив допущені органом досудового слідства порушення кримінального процесуального закону, а саме, порушення вимог ст. 291 КПК України, за наявності яких ухвалив правильне рішення про повернення обвинувального акту прокурору відповідно до вимог ст.314 КПК України.
За таких обставин, ухвала суду є законною та обґрунтованою і скасуванню не підлягає. Інших порушень закону, які б тягли за собою зміну чи скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 07 вересня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000753 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.3 ст.15, ч. 2 ст.289 КК України повернуто прокурору залишити без змін.

Головуючий:

Судді: