Справа № 522/3847/16-к
Провадження по справі № 1-кс/522/7273/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2016 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , представника ТОВ «Сіа Логістік» - захисника ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого в ОВС 2-го СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:
Слідчий в ОВС 2-го СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, погодженим із прокурором, про накладення арешту на вилучений (вантаж): засоби наземного транспорту, трактори, не тяглові, що керуються водієм, який іде поряд: машини садові нові для підготовки та оброблення грунту, рух яким надають робочі елементи, призначені для роботи з взаємозамінними начіпними знаряддями, що діють як розпушувач: моторні культиватори, дизельні для побутового використання, моделі МБ 1080 Д 95 штук марки «Кентавр», які знаходяться у контейнерах НОМЕР_1 при проведенні обшуку за адресою: м. Одеса, вул. Новомосковська, 23 ВМО № 6 Одеської митниці ДФС.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на наступне.

Прокуратурою Одеської області проводиться досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364 ч. 1, 366 ч. 2 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 000142 від 02.03.2016 за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами Одеської митниці ДФС, які систематично сприяють комерційним структурам імпортерам, що переміщують товари у морських контейнерах у зоні діяльності Одеської митниці ДФС, шляхом надання їм протиправної можливості не здійснювати митне оформлення частини імпортованого вантажу, що призводить до ненадходжень до Держбюджету митних платежів та зборів у великих розмірах.

Досудовим слідством встановлено, що посадові особи Одеської митниці, зловживаючи службовим становищем систематично сприяють окремим структурам-імпортерам, що переміщують товари у морських контейнерах у зоні діяльності Одеської митниці ДФС, а саме в інтересах посадових осіб ТОВ «СІА ЛОГІСТІК», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 92/94, який є отримувачем та декларантом товарів, розташованих у морських контейнерах у кількості 11 одиниць, а саме № BSIU9538566, BSIU9707780, DFSU6495451, FCIU9041715, TCNU4764635, TCNU5358081, TCNU5407503, TCNU6825030, TCNU8935417, TCNU9811257, ZCSU8737627, шляхом надання вказівок інспекторам митних постів на території ДП Одеського морського торгівельного порту, які безпосередньо здійснюють оформлення товарів у вищевказаних контейнерах не виявляти та підтверджувати занижені вагові та вартісні характеристики товарів, які не відповідають фактичному переміщеному задекларованому товару.

У ході проведення досудового розслідування, на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 02.03.2016, 10.03.2016 був проведений обшук 11 морських контейнерів: № BSIU9538566, BSIU9707780, DFSU6495451, FCIU9041715, TCNU4764635, TCNU5358081, TCNU5407503, TCNU6825030, TCNU8935417, TCNU9811257, ZCSU8737627, за МД № 500060006/2016/00309 від 02.03.2016, які знаходяться під митним контролем на території ВМО № 6 Одеської митниці ДФС за адресою: м. Одеса, вул. Новомосковська дорога, 23, код товару , (засоби наземного транспорту , трактори, не тяглові, що керуються водієм, який іде поряд: машини садові нові для підготовки та оброблення ґрунту, рух яким надають робочі елементи, призначені для роботи з взаємозамінними начіпними знаряддями, що діють як розпушувач: моторні культиватори, дизельні для побутового використання, моделі МБ 1010; МБ 1010Е; МБ 1012; МБ 1080 Д; МБ 1081 Д, марки «Кентавр»), у кількості 975 штук, отримувачем та декларантом яких є ТОВ «СІА ЛОГІСТІК».

В результаті обшуку було встановлено, що нетто товару, який знаходився у вищевказаних контейнерах фактично складає 223442 кг, ніж заявлено у зазначеній МД 203105 кг., тобто фактична вага нетто на 20337 кг більше ніж заявлено у МД № 500060006/2016/00309.

У ході проведення обшуку товар код товару , (засоби наземного транспорту , трактори, не тяглові, що керуються водієм, який іде поряд: машини садові нові для підготовки та оброблення ґрунту, рух яким надають робочі елементи, призначені для роботи з взаємозамінними начіпними знаряддями, що діють як розпушувач: моторні культиватори, дизельні для побутового використання, моделі МБ 1010 170 штук; МБ 1010Е 160 штук; МБ 1012 85 штук; МБ 1080 Д 380 штук; МБ 1081 Д 180 штук, марки «Кентавр»), у сукупності 975 штук, які знаходились у контейнерах № BSIU9538566, BSIU9707780, DFSU6495451, FCIU9041715, TCNU4764635, TCNU5358081, TCNU5407503, TCNU6825030, TCNU8935417, TCNU9811257, ZCSU8737627 слідчим були вилучені та передані на відповідальне зберігання посадовим особам Одеської митниці ДФС.

Також, у ході досудового розслідування встановлено використання підробленої товаро супровідної документації при переміщенні ТОВ «СІА ЛОГІСТІК» товару «мотоблоки», а саме невідповідність фактичним даним в товаросупровідних документах (коносамент № МRFB 16011153; контракт № ЕЕ2016UA-0120 та інші) наданих ТОВ «СІА ЛОГІСТІК», на вищевказаний товар, що знаходиться у контейнерах № BSIU9538566, BSIU9707780, DFSU6495451, FCIU9041715, TCNU4764635, TCNU5358081, TCNU5407503, TCNU6825030, TCNU8935417, TCNU9811257, ZCSU8737627, що стали підставою для подачі до Одеської митниці ДФС МД № 500060006/2016/00309 від 02.03.2016, щодо відправника та одержувача вантажу з даними, які вказані в лінійному коносаменті в агентуючій лінії ZIM Israel Navigation Co. Ltd., а саме у лінійному коносаменті (BILL) № ZIMUQIN5301508, містяться відомості щодо відправника вантажу та одержувача, що відрізняються від тих, які надані в пакеті товаро супровідних документів , що стали підставою для подачі вищевказаної митної декларації.

Вищенаведене вказує на сумнів наявності у ТОВ «СІА ЛОГІСТІК» прямого контракту та на уникнення сплати обов`язкових митних платежів у повному обсязі з боку ТОВ «СІА ЛОГІСТІК» за МД № 500060006/2016/00309 від 02.03.2016.

У зв`язку з викладеним, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на вказане в клопотання слідчого майно.

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив його задовольнити в повному обсязі з наведених в клопотанні підстав.

Представник ТОВ «Сіа Логістік» - захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, заслухавши слідчого, адвоката ОСОБА_4 , приходжу до висновку, що клопотання слідчого про арешт майна не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту у встановленому порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України в клопотанні прокурора про арешт майна мають бути зазначені правові підстави, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт майна.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Разом з цим, відповідно до положень діючого кримінального процесуального законодавства, застосування такого заходу не допускається, якщо сторона кримінального провадження не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для досягнення якого слідчий, прокурор звернувся із клопотанням.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акту. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Зазначені міжнародні гарантії прав людини на недоторканість житла, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя, недоторканість прав власності нормативно визначені в Конституції України та є, відповідно до положень ст.2 КПК України, загальними засадами кримінального провадження.

02 березня 2016 року слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси (у справі №522/3847/16к ) по кримінальному провадженню № 0000142 за ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України винесено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку контейнерів.

Відсутній зв`язок вилученого під час обшуку вантажу з предметом розслідування у кримінальному провадженні №0000142 , оскільки досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України. Досудове розслідування здійснюється за фактом зловживанням службовим становищем посадовими особами Одеської митниці ДФС, які систематично сприяють комерційним структурам - імпортерам, що перемішують товари у морських контейнерах у зоні діяльності Одеської митниці ДФС, шляхом надання їм протиправної можливості не здійснювати митне оформлення, частини імпортованого вантажу, що призводить до ненадходжень до Держбюджету митних платежів та зборів у великому розмірі. Також, досудовим розслідуванням встановлено, що посадові особи Одеської митниці, зловживаючи службовим становищем, систематично сприяють комерційним структурам - імпортерам, що перемішують товари у морських контейнерах у зоні діяльності Одеської митниці ДФС, а саме TOB «СІА Логістік», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 92/94, який є отримувачем та декларантом товарів, розташованих у морських контейнерах у кількості 11 одиниць, шляхом надання вказівок інспекторам митних постів на території ДП Іллічівського морського торговельного порту, ДП Одеського морського торговельного порту, ДП МТП Южний, які безпосередньо здійснюють митне оформлення товарів у вищевказаних контейнерах, не виявляти та підтверджувати занижені вагові та вартісні характеристики товарів, які не відповідають фактично переміщеному задекларованому товару.

Стаття 364 ч. 2 та ст. 366 ч. 1 КК України не передбачає санкцію у вигляді конфіскації майна.

У клопотанні про накладання арешту слідчим прокуратури Одеської області від 24.03.2016 року зазначено, що арешт накладається з метою неможливості переміщення товару у контейнерах із зони митного контролю, до вирішення питання Одеською митницею ДФС щодо законності визначення митної вартості товару та причетності посадових осіб ТОВ «Сіа Логістік» та службових осіб Одеської митниці ДФС до скоєння кримінального правопорушення. Жодні із значених у клопотанні слідчого підстав не відповідають вимогам ст.170 КПК України.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вантаж власника не відповідає жодному з вищенаведених критеріїв, у тому числі: не є знаряддям вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч.2 ст.364 КК України; не може нести на собі будь-яких слідів кримінального правопорушення; не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у т.ч. не є предметом, що був об`єктом кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч. 1 ст. 366 КК України; не є одержаним власником законним шляхом.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати наслідки арешту майна для інших осіб.

Як встановлено в судовому засіданні, вартість вантажу, становить 407 603, 75 доларів США і у зв`язку з обмеженням у користуванні вантажем власник може зазнати чисельних збитків з причин неможливості реалізувати /перевантажити/ вивезти вантаж або можливого псування вантажу у найближчий час.

Крім того суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна, а саме можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (як було зазначено, вказане майно не може використовуватись як доказ зловживання службовим становищем посадовими особами митниці); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (підозра у вказаному провадженні нікому не повідомлялась); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (факт наявності та розмір шкоди у кримінальному провадженні не встановлений); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження (у випадку порушення кримінального провадження відносно посадових осіб митниці арештовувати майно юридичної особи, яка не є суб`єктом кримінального, правопорушення, є непослідовним).

Відповідно до ч. 1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.

Згідно ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співрозмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню - повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Вивченням матеріалів провадження вбачається, що жодній особі не повідомлено про підозру, таким чином у разі погодження клопотання слідчого буде порушено ст. 170 КПК України, якою встановлено підстави для арешту майна.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання слідчого в ОВС 2-го СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_3 - відмовити з підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України повернути тимчасово вилучене майно власнику, у якого воно було вилучено під час обшуку 10.03.2016 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

15.04.2016