Дата документу Справа № 331/2380/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

ЄУ № 331/2380/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадж. № 11сс/778/197/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
розглянула в відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя матеріали справи за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2016 року,
якою накладено арешт на майно вилучене під час обшуку службового кабінету головного лікаря КУ «ЗОКЛ» ОСОБА_8 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Оріхівське шосе,10.
ОСОБА_8 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необгрунтованість оскаржуваної ухвали, істотні порушення норм кримінального процесуального законодавства, порушення слідчим суддею права на захист, що виразилось в позбавленні його захисника права на ознайомлення з усіма матеріалами кримінального провадження, незаконне вилучення речей та документів в його кабінеті, з огляду на наявність судових рішень, що набрали законної сили, якими питання законності вилучення під час обшуку речей вже вирішено, неможливість визнання вилучених речей речами, що можуть слугувати засобами доказування злочину та притягнення осіб до кримінальної відповідальності, порушення принципу юридичної визначеності як основоположного аспекту верховенства права, відсутність поважних причин пропуску слідчим строку звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, відсутність в ухвалі оцінки слідчим суддею доводів адвоката ОСОБА_9 , просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про поновлення пропущеного процесуального строку та накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення обшуку, відмовити.
В доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_8 , посилаючись на викладений в Постанові ВСУ від 21 січня 2016 року правовий висновок Верховного Суду України щодо необхідності безпосереднього дослідження доказів в судовому засіданні, просив врахувати зазначений висновок під час розгляду його апеляційної скарги.
16 березня 2016 р. старший слідчий 1-го відділу СВ УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням про поновлення процесуального строку та накладення арешту на майно, в обґрунтування якого вказав, що в ході проведення досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, 20 січня 2016 року під час обшуку в кабінеті головного лікаря КУ «ЗОКЛ» ЗОР, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Оріхівське шосе,10 було вилучено визначені в ухвалі слідчого судді речі та документи.
У зв`язку з тим, що виявлені під час обшуку у службовому кабінеті головного лікаря КУ «ЗОКЛ» ОСОБА_8 речі і документи були чітко прописані в ухвалі слідчого судді Жовтневого районного суду від 22.12.2015, зберігали на собі сліди злочину, а також 23.01.2016 були визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження - клопотання про арешт майна в порядку ст. 170-171 КПК України, з наведених підстав, до слідчого судді не подавалось.
Задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене в ході проведення обшуку майно, слідчий суддя зазначив, що клопотання про накладення арешту на зазначене в ньому майно є обґрунтованим, мета та підстави арешту зазначеного майна узгоджуються з положеннями ч.ч.2,3, ст. 170 КПК України, відомості, що містяться у вказаних документах можуть бути використані слідчим як докази у кримінальному провадженні.
В судовому засіданні апеляційного суду:
адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 повністю підтримав апеляційну скаргу, вважає незаконною ухвалу слідчого судді через відсутність підстав для поновлення пропущеного строку і зважаючи на те, що майно, на яке накладено арешт, підлягало поверненню ОСОБА_8 на підставі ухвали слідчого судді від 12.02.2016 року;
прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає, що дії ОСОБА_8 направлені на отримання в будь-який спосіб речей, які містять докази у кримінальному провадженні з метою їх знищення.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши сторони у кримінальному провадженні, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Вирішуючи питання про поновлення слідчому строку для звернення з клопотанням про арешт майна, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про поважність пропущеного строку, зазначивши в ухвалі мотиви такого рішення, пославшись на рішення слідчого судді від 12.02.2016 року, яким задоволена скарга ОСОБА_8 і зобов`язано начальника слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області повернути ОСОБА_8 тимчасово вилучене під час обшуку майно, та наступні звернення начальника слідчого відділу УСБУ із заявою про роз`яснення судового рішення та прийняті з цього приводу ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2016 року і апеляційного суду Запорізької області від 26.02.2016 року.
Крім того, в період з 02.02.2016 року по 14.03.2016 року ОСОБА_8 ухилявся від явки до слідчого для проведення необхідних процесуальних дій, у тому числі, і для повернення майна:
- 02.02.2016 року викликався телефонограмою на допит, однак у вказаний слідчим час не з`явився без поважних на то причин;
- 08.02.2016 року через дружину отримав повістку про виклик до слідчого на 11.02.2016, однак 10.02.2016 від ОСОБА_8 надійшло повідомлення про перебування на лікарняному;
- 16.02.2016 року за місцем проживання останньому вручено дві повістки на 20.02.2016 та 22.02.2016, проте у вказані дати ОСОБА_8 не з`явився, повідомивши, що він продовжує перебувати на лікарняному.
На офіційний запит до КУ «ЗОКЛ» ЗОР від 16.02.2016 року, отримано інформацію що амбулаторне лікування ОСОБА_8 не включає постійного знаходження у лікарні.
14 березня 2016 року на підставі ухвали слідчого судді від 29 лютого 2016 року про привід ОСОБА_8 його було доставлено до слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області, де після допиту його в якості свідка ОСОБА_8 було запропоновано отримати речі та документи відповідно до рішення суду від 12.02.2016 року, від чого останній відмовився, посилаючись на те, що вони повинні бути отримані його захисником на підставі довіреності № 197, виданої 12.02.2016 року.
Вищезазначені обставини підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду начальник слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_11 , на думку якого, поведінка ОСОБА_8 , який ухиляється від явки до слідчого, відмовляється особисто отримати речі, які підлягають поверненню йому, розцінюється як спосіб приховування, з метою подальшого знищення доказів, які були встановлені під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Вважає, що бажання ОСОБА_8 отримати вказані речі лише через захисника перешкоджає реалізації слідчим іншої ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя обґрунтовано, з урахуванням вимог ст. 117 КПК України, визнав поважними причини пропуску строку на звернення слідчого з клопотанням про накладення арешту на вилучене майно і поновив строк на звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку в службовому кабінеті ОСОБА_8 ..
Оцінивши викладені в клопотанні слідчого підстави для накладення арешту на майно, вилучене 20 січня 2016 року в ході проведення обшуку в службовому кабінеті ОСОБА_8 , мету та підстави для накладення арешту,слідчий суддя встановив можливість використання вилученого майна як доказу у кримінальному провадженні, відсутність можливості підтвердити обставини в даному кримінальному провадженні іншим способом, і прийняв рішення, яке відповідає вимогам ч.2 ст.170 КПК України.
Враховуючи, що зазначене майно було визнано речовим доказом по справі, накладення на нього арешту, в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів, відповідає вимогам ст.170 КПК України.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що стосовно майна, на яке накладено арешт, вже прийняте рішення слідчого судді від 12.02.2016 року про повернення майна, суперечать тексту вказаної ухвали, в якій йдеться про повернення тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ч.7 ст. 236 КПК України тимчасово вилученим майном вважаються вилучені під час обшуку речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу.
Речі, на які накладено арешт оскаржуваною ухвалою слідчого судді Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 18.03.2016 року, були чітко зазначені в ухвалі від 22 грудня 2015 року, на підставі якої проведено обшук.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що по відношенню до переліченого вилученого під час обшуку у встановленому порядку - майна існує сукупність правових підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, подальше проведення слідчих дій з ним не виявляється за можливе без застосування тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном тобто арешту, як це передбачено ст.170 КПК України.
Слідчий суддя обґрунтовано врахував відмову ОСОБА_8 - безпосереднього власника майна - виконати ухвалу та отримати майно (про що прямо йдеться в резолютивній частині ухвали), дії ОСОБА_8 та його адвоката, якому доручено отримання майна за довіреністю, і дійшов висновку про наявність достатніх підстав стверджувати про спроби реалізації можливостей його подальшого приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Таким чином, на думку колегії суддів, слідчий суддя прийняв законне і обґрунтоване рішення, мотиви його наведені в ухвалі, і правильність висновку слідчого судді доводами апеляційної скарги не спростовується.
Зазначаючи в апеляційній скарзі про необхідність безпосереднього дослідження доказів, апелянт не конкретизував, які саме докази повинен був досліджувати слідчий суддя під час розгляду клопотання про арешт майна.
Документи, на які слідчий посилається в своєму клопотанні, слідчим суддею вивчені і проаналізовані в ухвалі, а перевірка доказів у кримінальному провадженні та їх оцінка на даній стадії кримінального провадження не допускається.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали та відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, не встановлено.
Колегія суддів вважає безпідставним посилання слідчого судді в своїй ухвалі на лист апеляційного суду Запорізької області, разом з тим, дана обставина не впливає на правильність рішення слідчого судді, і не являється підставою для скасування ухвали.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2016 року, якою накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку службового кабінету головного лікаря КУ «ЗОКЛ» ОСОБА_8 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Оріхівське шосе,10, залишити без змін.
Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4