Справа № 480/25/16-к
провадження 1-кп/480/66/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"03" березня 2016 р. Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001100 від 02 жовтня 2015 року про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сапетня, Миколаївського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
01.10.2015 року о 19:00 ОСОБА_4 , маючи посвідчення водія категорії В, С, в порушення п.2.1 А Правил дорожнього руху України, не маючи відповідної категорії на керування двоколісними транспортними засобами, з порушенням п.31.1 Правил дорожнього руху України, керуючи технічно несправним мотоциклом ИЖ-Ю-3к, державний номер НОМЕР_1 , що виразилося у несправності робочої гальмівної системи, яку він міг виявити завчасно, перед виїздом (висновок судової експертизи по дослідженню технічного стану транспортного засобу №2/232 від 02.11.2015), рухаючись зі швидкістю 50 км/год, по сухому асфальтобетонному покриттю, у вечірній час, без опадів, по вул. Шкільній в смт. Ольшанське, Миколаївського району Миколаївської області з боку Ольшанської амбулаторії в бік Ольшанської загальноосвітньої школи.
Рухаючись в даних умовах та проїжджаючи біля будинку №15 по вул. Шкільній смт. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області, водій ОСОБА_4 , в порушення п.п. 1.3, 2.3 Б, 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та адекватно не відреагував на зміни дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку та технічний стан свого транспортного засобу, не контролював його рух, та небезпечно керуючи ним, не приймаючи мір екстреного гальмування, допустив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину вул. Шкільна справа на ліво по ходу руху мотоцикла.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, рубленої рани голови, перелому затилочної кості з переходом на основу черепу, субдурального та субарахноїдального крововиливу, сади грудної клітини справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1728 від 30.11.2015 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Причиною дорожньо-транспортної пригоди стало злочинне порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 1.3, 2.3 Б, 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, підтвердив обставини викладені у обвинувальному акті, щиро розкаявся, яке виразилось у критичному відношенні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність.
З урахуванням того, що проти не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.

За таких умов, докази на підтвердження вини обвинуваченого, за погодженням з учасниками провадження, не досліджувались, за виключенням документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих даних на нього.
Відповідно до п.1, 2, 3, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання підсудному, який визнається винним у вчиненні злочину, необхідно дотримуватися вимог ст.65 КК України, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При призначенні покарання у кожному конкретному випадку необхідно дотримуватися вимог кримінального закону, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Відповідно до п. п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, необхідно враховувати не тільки наслідки, які настали, але і характер, і мотиви, допущених особою порушень безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, його ставлення до цих порушень, і поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх і т.д.), а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, і особи винного. У кожному разі призначення покарання за частинами 1 і 2 ст.286 та ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке виразилось у критичному відношенні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність, сприянні органу розслідування та суду в установленні дійсних обставин вчиненого ним злочину.

Обставин, що обтяжує покарання згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обираючи міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який, раніше не судимий, не працює, його молодий вік, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується добре, щире каяття, вибачення перед потерпілим, відшкодування матеріальної шкоди.
Призначаючи покарання, суд виходить з вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а так само попередження вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами. Суд вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням в порядку, передбаченому ст.75 КК України, та покласти на нього обов`язки передбачені п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що прокурором Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 10670,89 грн.
Процесуальні витрати на залучення експертів по справі у зв`язку з проведенням судово-автотехнічних експертиз на загальну суму 2826.60 грн., підлягають вирішенню в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 124 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374КПК України, суд,-
УХВАЛИВ :
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК Україниі призначити йому покарання у вигляді 3 ( років) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання з випробуванням у вигляді 1 /одного/ року.
Згідно ст.76 КК України покласти на засудженого такі обов`язки:
1.Не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції.
2.Повідомляти органи кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
3.Періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.
Цивільний позов прокурора в інтересах Держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської ОДА до ОСОБА_4 про стягнення 10670 грн. 89 коп., - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь Держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської ОДА (р/р 0001 ГУ ДКСУ у Миколаївській області, МФО 826013, , призначення платежу інші надходження) кошти, витрачені Миколаївською дитячою лікарнею на лікування потерпілого ОСОБА_5 в сумі 10670 (десять тисяч шістсот сімдесят) грн. 89 коп..
Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати за проведення судових експертиз № 4/143 від 03.11.2015р., №2/323 від 02.11.2015р., №1310/18 від 10.12.2015р., в дохід держави в сумі 2826 (дві тисячі вісімсот двадцять шість) 60 коп.
Речові докази: мотоцикл ИЖ-Ю-3к, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відданий під зберігальну розписку ОСОБА_4 та спортивна куртка, в якій ОСОБА_4 знаходився в момент дорожньо-транспортної пригоди та яка знаходиться в камері зберігання речових доказів Миколаївського відділення поліції Очаківського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області повернути власнику.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Миколаївській районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.
Суддя ОСОБА_1
03.03.2016