Справа № 464/8295/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/331/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2016 року м. Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
у кримінальному провадженні № 002037 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дидятичі Мостиського району Львівської області, мешканця м. Львова,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 і ч. 2 ст. 125 КК України,

з участю :

секретаря ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 16 січня 2016 року, яким його визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України і засуджено :

- за ч. 1 ст. 125 КК України, до громадських робіт на строк 200 ( двісті ) годин;

- за ч. 2 ст. 125 КК України, до одного року обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді одного року обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України МОРОЗА звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно вироку МОРОЗА визнано винним та засуджено за те, що він, 14.08.2014 близько 20 год. 20 хв., перебуваючи поблизу будинку, що по вул. Коломийській, 5 в м. Львові, розпочав конфлікт зі своїм сином ОСОБА_10 , під час якого умисно наніс йому удар ногою в спину, чим спричинив легкі тілесні ушкодження у вигляді двох синців в області попереку.

23.10.2014 близько 15.00. год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 , МОРОЗ умисно наніс своєму сину ОСОБА_10 декілька ударів по загіпсованій нозі, після чого, по приходу до квартири його колишньої дружини ОСОБА_9 , наніс їй удар кулаком по ребрах та декілька ударів по животу і ногах. Коли його син ОСОБА_10 став захищати матір, МОРОЗ наніс йому удар ногою в коліно та вдарив по голові.

У цей же день, близько 21.00. год., під час конфлікту МОРОЗ наніс ОСОБА_9 кілька ударів ногами в живіт і по ногах, а ОСОБА_10 , коли той заступився за матір, наніс удар рукою по спині.

Цими своїми діями МОРОЗ спричинив ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на животі, на грудній клітці, над куприком та на обох ногах, а ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на грудній клітці та стегні справа.

18.11.2014 близько 01.00. год. МОРОЗ, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 , під час конфлікту із своєю колишньою дружиною ОСОБА_9 , умисно наніс їй удар ногою в обличчя, спричинивши легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі.

31.08.2015 близько 22 год. 30 хв. МОРОЗ, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1 , під час конфлікту з колишньою дружиною ОСОБА_9 наніс їй удар правою рукою в ніс, чим спричинив перелом кісток носа з раною та синцем над ним, крововилив у м`які тканини верхньої губи, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі МОРОЗ, покликаючись на суворість призначеного покарання зазначає, що при його призначенні суд не врахував того, що він свою вину у скоєному визнав і має на утриманні двох дітей, та не взяв до уваги складні сімейні стосунки, оскільки він вимушений проживати в одній квартирі з колишньою дружиною ОСОБА_9 , яка розірвала з ним шлюб і проживаючи з ним в одній квартирі влаштовує своє особисте життя, що викликає постійні побутові конфлікти між ними. На його думку, хоча суд і звільнив його від відбування покарання з випробуванням, проте призначив таке за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі, яке не відповідає вимогам ст. 65 КК України через суворість, без врахування істотних обставин, що пом`якшують покарання.

Вважає, що підстав для призначення йому покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі у суду не було, адже таке покарання є найбільш суворим, яке передбачено санкцією даної статті, хоча дана норма передбачає й інші, менш суворі види покарання у вигляді штрафу, громадських або виправних робіт. Так само, найбільш суворе покарання суд призначив йому і по ч. 1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт, хоча санкція цієї статті передбачає й менш суворе покарання у вигляді штрафу.

Просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити і визначити йому таке у вигляді штрафу.

В судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги обвинувачений МОРОЗ свої вимоги підтримав.

Прокурор та потерпілі ОСОБА_10 і ОСОБА_9 з апеляційною скаргою не погодились і просили апеляційний суд залишити її без задоволення, а вирок районного суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого про зміст вироку і доводи апеляційної скарги, виступи сторін з приводу поданої апеляції, пояснення обвинуваченого по суті справи, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, встановила наступне.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дав вірну юридичну оцінку діям обвинуваченого.

Висновок суду про наявність в діях МОРОЗА складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України є обґрунтованим, сумнівів у суду апеляційної інстанції не викликає і сторонами не заперечується.

Що стосується призначеного покарання, то таке було призначено МОРОЗУ без дотримання вимог ст. 65 КК України.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання обвинуваченому суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який молодого віку, раніше не судимий, розлучений, формально характеризується і займається підприємницькою діяльністю, а також обставину, яка пом`якшує покарання його щире каяття у скоєному, та обставину що обтяжує покарання повторність вчинення кримінальних правопорушень.

Враховуючи ці обставини суд визнав необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів призначити МОРОЗУ покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк двісті годин, за ч. 2 ст. 125 у виді одного року обмеження волі, і, на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначив йому покарання у виді обмеження волі строком один рік. Одночасно суд дійшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання і на підставі ст. 75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, призначаючи МОРОЗУ покарання за ч. 2 ст. 125 КК України районний суд не мотивував у вироку чому саме, з врахуванням даних про особу обвинуваченого, який працює, до кримінальної відповідальності притягається уперше, свою вину у скоєному визнав повністю і у вчиненому щиро розкаявся, за наявності у справі однієї обтяжуючої обставини і при наявності у санкції статті інших альтернативних видів покарання (штрафу, громадських та виправних робіт, арешту), він прийшов до переконання, що для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів йому слід призначити найбільш суворе з них у вигляді одного року обмеження волі.

Зважаючи на обставини справи і дані про особу обвинуваченого колегія суддів приходить до висновку, що призначене районним судом МОРОЗУ за ч. 2 ст. 125 КК України покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і за своїм видом є явно несправедливим через суворість. Натомість колегія суддів вважає, що за таких умов необхідним й достатнім для виправлення МОРОЗА та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді громадських робіт строком двісті сорок годин.

Що стосується покарання призначеного МОРОЗУ за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк двісті годин, то таке було призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України, і за своїм видом та розміром відповідає тяжкості вказаного злочину і даним про особу обвинуваченого, та є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, унаслідок чого його не можна визнати явно несправедливим.

Враховуючи повторність вчинених злочинів підстав для пом`якшення МОРОЗУ призначеного покарання до штрафу, як він просить в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 409 КПК України, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є підставою для зміни вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу МОРОЗА задовольнити частково і вирок районного суду в частині покарання, призначеного йому за ч. 2 ст. 125 КК України змінити, пом`якшивши його.

Оскільки при призначенні покарання у виді громадських робіт звільнення від відбування покарання з випробуванням не застосовується, вказівка про застосування до МОРОЗА положень ст. 75 КК України у мотивувальній і резолютивній частині вироку підлягає виключенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково. Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 16 січня 2016 року щодо нього в частині призначеного покарання змінити.

Призначене ОСОБА_11 покарання пом`якшити та вважати його засудженим :

- за ч. 1 ст. 125 КК України, до покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин ;

- за ч. 2 ст. 125 КК України, до покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт строком 240 ( двісті сорок ) годин.

У зв`язку із пом`якшенням покарання виключити з мотивувальної і резолютивної частини вироку вказівку про застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, як такої, що не застосовується при призначенні покарання у виді громадських робіт.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення і з цього дня протягом трьох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4