Справа № 128/1391/16-к
ВИРОК
Іменем України
15 серпня 2016 року Вінницький районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
потерпілої: ОСОБА_5
цивільного позивача: ОСОБА_6
за ч.1 ст. 286 КК України, -
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.10.2011 року, ОСОБА_4 , прийнято у добровільному порядку на військову службу за контрактом терміном на 3 роки та призначено наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 21.10.2011 року № 29-пм на посаду слюсаря-вулканізаторника ремонтної майстерні технічно-експлуатаційної частини автомобільної техніки ВОС-849669А/044.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля «ВАЗ 2107» ОСОБА_5 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1818/1819 від 13.01.2016 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: передньо-нижнього вивиху правої плечової кістки, перелому правої виличної дуги з незначним зміщенням та локальним ушкодженням м`яких тканин у вигляді: підшкірної гематоми, правої лобно-скроневої виличної ділянок, саден правої надбрівної ділянки, крововиливу в склеру правого очного яблука, які утворились від дії тупих твердих предметів та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за критерієм тривалого, понад 21 день, розладу здоров`я, за відсутністю небезпеки для життя.
Таким чином, ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 2.1 (а), 2.9 (а), 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п.2.1(а) «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: - посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії»; п. .2.9 (а) «Водієві забороняється: - керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних та токсичних речовин»; п.12.3 «У разі виникнення небезпеки або перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможній виявити він повинен негайно вжити заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди». Водій ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 2.1 (а), 2.9 (а), 12.3 Правил дорожнього руху України.
Враховуючи клопотання учасників судового провадження про недоцільність дослідження тих обставин, які ніким не оспорюються, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за необхідне обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, характеризуючих його особу і при цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На думку суду дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та дана кваліфікація знайшла своє підтвердження в ході досудового та судового слідства.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України воно відноситься до категорії невеликої тяжкості, згідно ч.3 ст.25 КК України є необережним, особу винного, те, що він раніше несудимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, невідшкодування заподіяної шкоди, думку потерпілої щодо міри покарання обвинуваченому, згідно якої вона просить покарати ОСОБА_4 несуворо.
Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого суд встановив: визнання вини та активне сприяння розкриттю правопорушення.
Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого суд встановив: вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Сукупність даних про обставини вчинення правопорушення та особу винного дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у вигляді обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, з застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином підлягає до часткового задоволення, як визнаний обвинуваченим в частині майнової шкоди та недоведений цивільним позивачем в частині заподіяння йому моральної шкоди.
З обвинуваченого підлягають до стягнення судові витрати за проведення автотоварознавчої та автотехнічної експертиз.
Долю речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 128, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік.
Відповідно до п.п. 2,3 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :
не виїжджати на постійне проживання за межі України без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції;
повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи чи служби.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином задоволити частково, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 107424 грн. 59 коп. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, в решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення автотоварознавчої та автотехнічної експертиз в сумі 3376 грн. 80 коп.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.
З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку.
Суддя: