УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №276/43/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.125, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №276/43/16-к за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 03 червня 2016 року відносно
ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого 16.04.2013 року Богунським районним судом м.Житомира за ч.2 ст.186, ст.75, ст.76 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, -
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , просить змінити вирок суду першої інстанції, вважаючи призначене судом покарання занадто суворим і просить призначити йому більш м`яке покарання, а саме покарання у виді 4-х років позбавлення волі. Просить належно врахувати характеризуючі його особу дані, стійкі соціальні зв`язки, те, що він не стоїть на обліку у лікаря-нарколога та психіатра. Посилаючись на зазначене, вважає, що є всі належні підстави для застосування відносно нього положень ст.69 КК України.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання:
-за ч.2 ст.125 КК України - 3 місяці арешту;
-за ч.2 ст.185 КК України - 3 роки позбавлення волі;
-за ч.2 ст.186 КК України - 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, з врахуванням вимог п.1 ч.1 ст.72 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено остаточне покарання ОСОБА_7 - 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
У відповідності до ст.71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Богунського районного суду м.Житомира від 16.04.2016 р. і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання - 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислено з 25.10.2015 року. В строк відбуття покарання ОСОБА_7 зараховано строк його перебування під вартою з 02 січня 2013 року по 16 квітня 2013 року до строку відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , при цьому, в цій частині вирок суду першої інстанції будь-ким з учасників провадження не оскаржується, а тому і не перевіряється апеляційним судом.
Цим же вироком з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стягнуто в солідарному порядку на користь держави витрати на проведення відповідних експертиз у сумі 1104 грн. 84 коп.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до положень ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 25 жовтня 2015 року в селі Поромівка Володарсько-Волинського району Житомирської області, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , перебуваючи на узбіччі по вул. Леніна навпроти будинку №41 у стані алкогольного сп`яніння, спровокували конфліктну ситуацію з потерпілим ОСОБА_9 , в ході якої, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_7 та особою, відносно якої потерпілий подав заяву про відмову від обвинувачення за ч.2 ст.125 КК України виник спільний злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
На виконання спільного злочинного умислу, перебуваючи у вказаному місці у вказаний час, діючи на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, особа, відносно якої кримінальне провадження за ч.2 ст.125 КК України закрите у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення умисно наніс один удар кулаком правої руки по обличчю ОСОБА_9 , від чого останній впав на землю. Потерпілий ОСОБА_9 одразу піднявся та встав на ноги.
Після цього на виконання спільного умислу, ОСОБА_10 , умисно наніс один удар кулаком руки по обличчю ОСОБА_9 , від чого останній знову впав на землю. Піднявшись на ноги, ОСОБА_9 спробував втекти, проте ОСОБА_7 завадив йому, підставивши свою ліву ногу до ноги потерпілого, через що ОСОБА_11 впав на землю.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 наблизився до ОСОБА_9 та наніс два удари правою ногою по обличчю та грудній клітці потерпілого
Реалізуючи свій спільний злочинний умисел ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , повторно, застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилось в утриманні потерпілого, а також психічне насильство, яке виразилось у висловленні словесних погроз застосування такого насильства, відкрито заволоділи його майном а саме мобільним телефоном марки «Samsung» GT-E 1202 (ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 - НОМЕР_2 ), який згідно висновку товарознавчої експертизи коштує 497 грн. 30 коп. з двома SIM-картами мобільного оператора «Київстар» вартістю по 20 грн. кожна; мобільним телефоном марки «Sigma» Comfort 50 (ІМЕІ 1 - НОМЕР_3 та ІМЕІ 2 - НОМЕР_4 sn: НОМЕР_5 ), який коштує 569 грн. 80 коп. з SIM-картою мобільного оператора «Київстар», вартістю 20 грн.; грошовими коштами у сумі 700 грн., які знаходились у гаманці потерпілого.
Викрадене майно обвинувачені забрали з собою і завдали потерпілому збитку на загальну суму 1827 грн. 10 коп.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , застосовуючи психічне насильство відносно потерпілого ОСОБА_9 , що не є небезпечним для життя та здоров`я, яке виразилось у висловленні погрози побиттям, примусив останнього сісти на заднє пасажирське сидіння.
Після цього, ОСОБА_8 , сів за кермо вказаного вище автомобіля, двигун якого знаходився в заведеному стані, та незаконно заволодівши ним, поїхав в напрямку села Топорище Володарсько-Волинського району, проте на 40 км + 635 метрів автодороги сполученням Володарськ-Волинський - Топорище ОСОБА_8 не впорався з керуванням автомобіля та здійснив з`їзд з проїжджої частини автодороги, після чого потерпілому вдалося втекти.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 доводи про те, що йому призначено надмірно суворе та явно несправедливе покарання не можна визнати обґрунтованими.
Вирішуючи питання призначення покарання, суд першої інстанції виходив з вимог ст.65 КК України, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого та з урахуванням всіх обставин провадження.
Так, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, при цьому, суд першої інстанції у вироку в повній мірі врахував обставини вчинення зазначених кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність та тяжкість, обставини, що як пом`якшують, так і обтяжують покарання обвинуваченого.
Викладені в апеляційній скарзі доводи на пом`якшення покарання, а так само і докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема те, що він офіційно не одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей (що визнано обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого), характеризується за місцем проживання посередньо, раніше судимий, вчинив нові тяжке, невеликої і середньої тяжкості умисні кримінальні правопорушення в період іспитового строку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та за рецидиву цих правопорушень (що є обставинами, які обтяжують покарання), достатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, та на переконання колегії суддів є справедливим і відповідним меті покарання.
Одночасно, вищенаведені обставини в своїй сукупності виключають застосування при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання положень ст.69 КК України.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого - відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 03 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 без змін.
Відповідно до ст.72 КК України додатково зарахувати в строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 04.06.2016 року по 31.08.2016 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :