Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України
07 червня 2016 року м. Рівне
колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0005988за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні, ОСОБА_8 , на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2016 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої , не працюючої, неодруженої, громадянки України,
- засудженої за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 1 (один) рік обмеження волі;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки та мешканки АДРЕСА_2 , раніше не судимої, непрацюючої, одруженої, громадянки України,
- засудженої за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 1 (один) рік обмеження волі;
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання з випробування, з іспитовим строком на один рік, якщо вони протягом визначеного іспитового строку не вчинять нового злочину і виконають покладені на них обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не обирався.
ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними та засуджено за те, що 05 жовтня 2015 року, біля 11 год. 30 хв., перебуваючи у приміщенні ТОВ Фудмережа ( гіпермаркет Велмарт), що по вул. Макарова, 23 у м. Рівне, за попередньою змовою, таємно намагалися викрасти товарно-матеріальні цінності на загальну суму 2941,38 грн., які належать ТОВ Фудмережа ( гіпермаркет Велмарт), однак не довели свої злочинні дії до кінця з причин, які не залежали від їх волі, оскільки були затримані охороною гіпермаркету при виході з касової зони вищевказаного приміщення.
В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та правильність кваліфікації їх дій, покликається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосовано закон, який підлягає застосуванню, та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при призначенні покарання обвинуваченим. Зазначає, що суд при винесенні вироку не врахував характеризуючі дані обвинувачених, призначивши в порушення вимог ч.3 ст.61 КК України основне покарання у виді обмеження волі. При ухваленні вироку судом першої інстанції не дотримано вимог п.2 ч.4 ст. 374 КПК України щодо кожного обвинуваченого при застосуванні ст.ст. 75, 76 КК України. Просить вирок Рівненського міського суду від 25 березня 2016 року стосовно ОСОБА_6 і ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання. Постановити новий вирок, яким:
- ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, призначивши покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши 1 рік іспитового строку. Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
- ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, призначивши покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши 1 рік іспитового строку. Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
В решті вирок суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, думку обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження й доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації їх дій за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується.

Як передбачено п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 , має двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (Т.1, а.с. 75, 76).

ОСОБА_7 має на утриманні дочку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (Т.1, а.с. 99).

Тому колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам ч.3 ст. 61 КК України обрав обвинуваченим покарання у виді обмеження волі без врахування того, що такий вид покарання у даному випадку не застосовується.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Таким чином, враховуючи те, що суд першої інстанції при призначенні покарання допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не дотримався вимог ст. 61 КК України щодо неможливості призначення покарання у виді обмеження волі жінкам, які мають дітей віком до 14 років, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодило суду ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів вважає, що, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, вирок суду в частині призначеного покарання слід скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнати винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 та призначити покарання у межах санкцій вказаних статей.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , колегія суддів, керуючись загальними засадами призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу обвинувачених, які раніше не судимі, вину визнали повністю, позитивно характеризуються за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебувають, наявність на утриманні дітей, зокрема: у ОСОБА_6 , яка неодружена, ? двоє малолітніх дітей, у ОСОБА_7 (одружена) одна неповнолітня дитина, непрацюючі, обставину, яка пом`якшує покарання ? щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданої шкоди; обставин, які обтяжують покарання колегією суддів не встановлено.

За наведеного, враховуючи обставини вчинення злочину, і за відсутності альтернативного більш м`якого виду покарання, яке б могло бути призначено обвинуваченим, колегія суддів вважає, що покарання за цим вироком має бути призначене у виді позбавлення волі, але у мінімальному його розмірі, передбаченому санкцією ст. 185 КК України та за відсутності тяжких наслідків від вчиненого діяння, суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинувачених без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України з покладенням на них обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку колегії суддів саме таке покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними в подальшому нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні, ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 25 березня 2016 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок.

Визнати винною ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Визнати винною ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробування, з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3