Справа № 138/872/16-к
Провадження №:1-кп/138/70/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2016 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000096, що надійшло з обвинувальним актом та доданими матеріалами від 03.02.2016 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, не заміжньої, не працюючої, освіта середня - спеціальна, раніше судимої 16.02.2016 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч.1 ст.185 КК України до громадських робіт на строк 80 год.,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
31.01.2016, близько 22 години ОСОБА_6 , в час притягнення її до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, маючи умисел на викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, з корисливою метою, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де мешкає її знайомий ОСОБА_8 та до якого вона прийшла в гості разом з подругою ОСОБА_9 , діючи повторно, відкрито, шляхом вільного доступу, в присутності ОСОБА_9 , заволоділа мобільним телефоном марки «Sоnу Хреrіа» модель SТ 21 I-2 в комплекті з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Лайф», на рахунку якої грошових коштів не було, після чого розпорядилась ним на власний розсуд. Даний телефон знаходився в кімнаті квартири на тумбочці та належить ОСОБА_5 , який також перебував в гостях у ОСОБА_8 .

Згідно висновку експерта № 139 від 09.02.2016, вартість мобільного телефону марки «Sоnу Хреrіа» модель SТ 21 I-2 станом на 31.01.2016 могла складати 550,00 гривень. Вартість бувшої в користуванні сім-карти оператора мобільного зв`язку «Лайф», згідно довідки вартості, становить 10 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 спричинила ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 560,00 гривень.

Такі дії ОСОБА_6 на стадії досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна - грабіж, вчинений повторно.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину за ч.2 ст.186 КК України визнала. Частково підтвердила обставини зазначені в обвинувальному акті. Суду пояснила, зокрема, що вона 31.01.2016 близько 22 години перебувала в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де мешкає її знайомий ОСОБА_8 та до якого вона прийшла в гості разом з подругою ОСОБА_9 . В квартирі вона побачила мобільний телефон, який лежав на тумбочці біля телевізора, вона вирішила його взяти собі щоб помститись ОСОБА_5 , оскільки вона була на нього ображена. Вона усвідомлювала, що те, що вона бере чужий телефон бачила її подруга, однак вона знала що та нікому про це не повідомить. Вона не мала наміру залишити собі цей телефон, а мала намір повернути його згодом ОСОБА_5 . Телефон повернула шляхом добровільної видачі працівникам поліції, котрі приїхали до неї в зв`язку з заявою ОСОБА_5 про вчинення злочину по даному факту через кілька днів після події. В даний час вона розуміє, що вчинила неправильно, а тому в скоєному щиро кається.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні надав суду показання про те, зокрема, що 31.01.2016, у вечірній час доби, прийшов в квартиру до свого знайомого ОСОБА_10 де вони відпочивали та вживали пиво. Вони вирішили подзвонити до знайомої ОСОБА_11 та запросити її в гості. Сичова згодом прийшла разом з подругою до ОСОБА_12 в квартиру і вони усі разом там відпочивали. Згодом вирішили піти прогулятись до міського парку. В день події потерпілий придбав собі новий мобільний телефон за 550,00 грн. марки Sony. Вийшовши з квартири він згадав, що залишив свій телефон на тумбочці біля телевізора, однак повернувшись виявив, що телефона уже там немає. Він запитував усіх хто був в квартирі де телефон, однак ніхто йому не повідомив про це в той вечір. Він декілька разів особисто запитував в ОСОБА_13 чи знає вона де телефон, однак та зазначала, що їй це невідомо. На наступний день ОСОБА_8 повідомив йому, що телефон у ОСОБА_13 і потерпілий їй зателефонував для зясування цієї обставини, однак вона знову сказала йому, що телефона у неї немає. Ще на наступний день ОСОБА_13 телефонувала його сестра та просила повернути телефон, однак ОСОБА_13 пояснювала, що телефона у неї не має. Враховуючи вказані обставини потерпілий звернувся до поліції, яка і повернула йому згодом його мобільний телефон. Телефон повернуто разом з сім карткою, яка в ньому була в день події. Грошей на рахунку там не було. В даний час він пробачив все ОСОБА_14 та не має до неї жодних претензій. Просив суд не притягувати її до кримінальної відповідальності. Крім того, винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому їй діянні підтверджується дослідженими в судовому засіданні документами, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 20.02.2016 з фототаблицею, в ході якого оглянуто квартиру АДРЕСА_3 , в якій мало місце викрадення 31.01.2016 ОСОБА_6 мобільного телефону «Соні», належного ОСОБА_5 ;

- заявою та протоколом добровільної видачі від 02.02.2016 ОСОБА_6 працівникам поліції викраденого нею мобільного телефону марки «Соні-Експеріа»;

- протоколом огляду вказаного мобільного телефону марки «Соні-Експеріа» від 04.02.2016 чорного кольору без пошкоджень з встановленою сім-картою № НОМЕР_1 ;

- довідкою вартості сім-карти мобільного оператора «Лайф», про те, що вказана карта, станом на 31.01.2016, коштувала 10,00 грн.;

- висновком експерта № 139 від 09.02.2016, згідно якого ринкова вартість з урахуванням зносу, станом на 31.01.2016, мобільного телефону марки «Соні-Експеріа» складає 550,00 грн.

Покази обвинуваченої щодо того, що вона не мала наміру вчинити грабіж з корисливого мотиву та мала намір повернути телефон потерпілому суд розцінює, як спробу пом`якшити відповідальність за вчинене діяння.

За згодою сторін судом не допитувались свідки, оскільки з пояснень сторони обвинувачення та захисту відомі їм обставини, про які вони повідомили в ході досудового розслідування, в суді ніким не оспорюються.

Крім того, як слідує з вироку Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16.02.2016 ОСОБА_6 визнанно винуватою та притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення злочину за ч.1 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді 80 год. громадських робіт. Даний злочин вона вчинила 17.11.2015. Як слідує з листа Могилів-Подільського МРВ КВІ УДПтС України у Вінницькій області від 07.07.2016 призначене покарання вона відбула, в звязку з чим була знята з обліку в кримінально-виконавчій інспекції 04.05.2016.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а тому, суд визнає доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна - грабіж, вчинений повторно.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винної, обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України є тяжким злочином.

Обвинувачена ОСОБА_6 раніше судима, не працює. По місцю проживання негативно не характеризується, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання. Повністю відбула покарання за попереднім вироком суду.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 суд визнає її щире каяття.

На підставі викладеного вище суд вважає, що покарання ОСОБА_6 слід призначити в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, однак суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства та реального позбавлення волі, що дає підстави, із застосуванням вимог ст. 75 КК України, звільнити її від його відбування з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 N 7 у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів

рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням

приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті

70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Крім того, враховуючи ту обставину, що 17.11.2015 ОСОБА_6 вчинила злочин за ч.1 ст. 185 КК України за який її засуджено вироком від 16.02.2016 наявні підстави для застосування положень ч.4 ст. 70 КК України. Разом з тим, як зазначалось уже вище, ОСОБА_6 відбула призначене їй покарання у виді громадських робіт за попереднім вироком повністю ще до постановлення даного вироку суду.

В даному випадку суд прийшов до переконання про необхідність призначення остаточного покарання в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та необхідність зарахування повністю відбутого покарання у виді громадських робіт, призначеного за попереднім вироком суду, в строк покарання у виді позбавлення волі за правилами ч.1 ст. 72 КК України та звільнити обвинувачену від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо вона виконає обов`язки покладені на неї згідно ст. 76 КК України.

Згідно ст.ст.122, 124 КПК України 2012 року процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта на проведення експертизи, слід стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.

З урахуванням вимог п.5 ч.9 ст.100 КПК України 2012 року речовий доказ слід повернути законному володільцю ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 12, 63-67, 70, 72, 75, п.2, п.3, п.4, ч.1 ст. 76, ч.2 ст.186 КК України, п.5 ч.9 ст.100, ст.ст.118, 122, 124, 368-370, 374-376 КПК України 2012 року, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання у виді громадських робіт, призначеного попереднім вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду від 16.02.2016 за ч.1 ст. 185 КК України, більш суворим у виді позбавленні волі призначеного даним вироком суду, визначити остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, зарахувавши в строк даного покарання повністю відбуте покарання у виді 80 (вісімдесят) годин громадських робіт з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідають 8 (вісім) годин громадських робіт, згідно ч.1 ст. 72 КК України.

На підставі ст.75, п.2, п.3, п.4 ч.1 ст.76 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк на 1 рік 6 місяців та покласти на неї обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Понесені по справі процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, на проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 306 грн. 90 коп., стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.
Речовий доказ: мобільний телефон марки «Sоnу-Хреrіа» модель ST 21 І-2 чорного кольору IMEI: НОМЕР_2 , з сім-карткою «Лайф» № НОМЕР_1 , що знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 , повернути останньому, як власнику.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення і набирає законної сили після закінчення вказаного строку, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, прокурору та потерпілому, захиснику обвинуваченої.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1