АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

13 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7

представника власника майна адвоката ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0004884 від 8 травня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, задоволено клопотання слідчого Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 , про арешт майна та накладено арешт на автомобіль «Субару Форестер» д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який вилучено та поміщено на стоянку Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, буд. №15, а також на речі, виявлені в салоні автомобіля «Субару Форестер», д.н.з. НОМЕР_1 пристрій «сканер», ключі, годинник, три пари рукавичок, медичний шприц, речовину чорного кольору, коробочку, дві ікони, які будуть зберігатися в камері речових доказів Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції в місті Києві за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, буд. №15.

В ухвалі слідчий суддя вказав, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки містить достатньо правових підстав для арешту майна.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції адвокат ОСОБА_5 , діючи в інтересах власника майна ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати частково ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року в частині накладення арешту на автомобіль «Субару Форестер» д.н.з. НОМЕР_1 .

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі вказує, що володільцем автомобіля «Субару Форестер» д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі генеральної довіреності, підписаної власником та посвідченої нотаріально, а тому підозрюваний ОСОБА_6 не є власником даного автомобіля, а вказаний автомобіль не є предметом вчиненого кримінального правопорушення.

Вважає, що арешт на автомобіль накладено необґрунтовано, чим було позбавлено законного володільця права користування даним майном, що є порушенням національного та міжнародного законодавства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, яка підтримала вимоги поданої апеляційної скарги та просила її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні органу досудового розслідування в особі слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та орган досудового розслідування дотримались не в повній мірі.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів справи, слідчим відділом Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під №0004884 від 08.05.2016 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що 7 травня 2016 року приблизно о 18:40 годині, шляхом зламу замку вхідних дверей до квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_11 незаконно проникли у вказану квартиру, звідки викрали особисті речі потерпілого ОСОБА_12 на суму близько 50 000 грн.

08.05.2016 р. слідчий Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 , в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0004884 від 08.05.2016 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт автомобіля «Субару Форестер» д.н.з. НОМЕР_1 , та речей виявлених в салоні даного автомобіля.

12.05.2016 р. ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва вказане клопотання слідчого було задоволено.

Разом з тим, виходячи з встановлених органом досудового розслідування обставин кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до помилкового та передчасного висновку про необхідність накласти арешт на майно в даному кримінальному провадженні в частині арешту автомобіля «Субару Форестер» д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При цьому слідчий суддя вказаної норми закону не дотримався, оскільки посилання слідчого судді на ту обставину, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним ч. ч. 1, 3 ст. 170 КПК України в редакції закону №769-VIII від 10.11.2015, не містить під собою правового підґрунтя, оскільки на час постановлення рішення критерії зазначені слідчим суддею як підстави для арешту майна втратили чинність. В свою чергу, слідчий суддя не звернув увагу на вказаний факт та наклав арешт на майно з посиланням на норму закону, яка станом на день постановлення ухвали не діяла.

Окрім цього, посилання слідчого судді на ст. 170 КПК України, як на підставу для накладення арешту на автомобіль «Субару Форестер» д.н.з. НОМЕР_1 належним чином необґрунтовано та невмотивовано, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму закону, в редакції яка втратила чинність. Слідчим суддею не дано належну оцінку тому, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на автомобіль «Субару Форестер» д.н.з. НОМЕР_1 є формальною та необґрунтованою, винесеною без належного об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження.

Відповідно до п. п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому згідно до п. п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи викладене мотивування клопотання, слідчий в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Вказані обставини вплинули і на те, що належним чином не було встановлено, як в ухвалі слідчого судді, так і в клопотанні слідчого, правової підстави для накладення арешту на автомобіль.

Так, визначаючи правову підставу для накладення арешту на майно, слідчий суддя місцевого суду, в постановленій ним ухвалі, послався на вимоги ст. 170 КПК України, при цьому без обгрунтування підстав задоволення клопотання слідчого відповідно до встановлених конкретних обставин провадження, з урахуванням вказаних норм закону.

Разом з тим, згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту, та відповідно накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Однак, в ухвалі слідчий суддя суду першої інстанції, взагалі не обґрунтував, яким саме чином щодо автомобіля «Субару Форестер» державний номерний знак НОМЕР_1 існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення автомобіль «Субару Форестер» д.н.з. НОМЕР_1 має до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.

Крім цього, слід наголосити, що мали місце й інші істотні порушення кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого.

Накладаючи арешт на автомобіль «Субару Форестер» д.н.з. НОМЕР_1 , слідчий суддя зазначив в ухвалі номер шасі даного автомобіля, а саме НОМЕР_2 , при цьому в клопотанні слідчого жодного номеру шасі автомобіля «Субару Форестер» д.н.з. НОМЕР_1 не вказано, а тому дана описка суду першої інстанції є суттєвою.

Також, відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна розглядається за участю власника майна. При цьому, клопотання слідчого може бути розглянуто без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна. Така необхідність завжди має бути об`єктивно обґрунтована з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду.

Зокрема відповідна необхідність може обумовлюватися наявністю обґрунтованої підозри, що власник майна в разі повідомлення про наміри накласти арешт на його майно може сховати, знищити чи відчужити майно.

В будь-якому випадку слідчий повинен мотивувати необхідність розгляду клопотання без повідомлення власника майна, а слідчий суддя переконатися, що таке мотивування є обґрунтованим.

Однак, слідчий суддя прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення власника майна, жодним чином не мотивував своє рішення наявністю об`єктивних для цього підстав.

Таким чином, розгляд клопотання було проведено з порушенням права власника майна на захист, про що в своїй апеляційній скарзі також зазначає власник майна, що призвело до однобічності судового розгляду та незаконності судового рішення.

Отже, враховуючи, що за матеріалами клопотання відсутні достатні докази вчинення кримінального правопорушення з використанням автомобіля «Субару Форестер» д.н.з. НОМЕР_1 , та причетності його власника, то наявність підстав вважати, що існує правова підстава для арешту вказаного майна, взагалі спростовується. Зокрема, слід зазначити, що слідчий суддя жодним чином не проаналізував підстав арешту майна, його завдань та наслідків для власника майна, обмежившись лише посиланням на норми КПК України, які втратили чинність, що є грубим порушенням процесуальних норм та прав власності гарантованих законом.

Разом з тим враховуючи, що в даному кримінальному провадженні оголошено про підозру ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, існує вірогідність належності йому речей, виявлених в салоні автомобіля «Субару Форестер», д.н.з. НОМЕР_1 пристрій «сканер», ключі, годинник, три пари рукавичок, медичний шприц, речовину чорного кольору, коробочку, дві ікони.

Крім того, дані речі можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні №0004884 від 8 травня 2016 року, а тому з метою забезпечення завдань кримінального провадження, на думку колегії суддів на них необхідно накласти арешт.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження не встановлено.

На підставі викладених обставин, які свідчать про часткову необ`єктивність судового розгляду, істотні порушення вимог КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали, якою необхідно задовольнити частково клопотання слідчого в межах доведеності арешту майна, в іншій частині відмовити.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0004884 від 8 травня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, якою задоволено клопотання слідчого Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 , про арешт майна та накладено арешт на автомобіль «Субару Форестер» д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який вилучено та поміщено на стоянку Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, буд. №15, а також на речі, виявлені в салоні автомобіля «Субару Форестер», д.н.з. НОМЕР_1 пристрій «сканер», ключі, годинник, три пари рукавичок, медичний шприц, речовину чорного кольору, коробочку, дві ікони, які будуть зберігатися в камері речових доказів Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції в місті Києві за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, буд. №15, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 , в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0004884 від 8 травня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на речі, виявлені в салоні автомобіля «Субару Форестер», д.н.з. НОМЕР_1 , а саме пристрій «сканер», ключі, годинник, три пари рукавичок, медичний шприц, речовину чорного кольору, коробочку, дві ікони, які зберігаються в камері речових доказів Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві за адресою: місто Київ, вул. Голосіївська, буд. №15.

В накладенні арешту на автомобіль «Субару Форестер» д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який вилучено та поміщено на стоянку Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві за адресою: місто Київ, вул. Голосіївська, буд. №15, відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15 а ш е в и ч