м. Київ 25 листопада 2016 року
Слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора,
23 листопада 2016 року в провадження Дніпровського районного суду м. Києва надійшли матеріали скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора.
З наведених скаржником ОСОБА_3 у судовому засіданні доводів та наданих копій документів вбачається, що 14 листопада 2016 року скаржником подано заяву на адресу керівника Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 з найменуванням «заява на особистий прийом, скарга на дії та бездіяльність слідчого та керівника слідчого органу», яка останнім прийнята та зареєстрована 14 листопада 2016 року за вх. № 574. В поданій заяві, зокрема вказував про вчинення кримінального правопорушення заступником начальника начальником слідчого управління ГУНП в м. Києві ОСОБА_5 , в діях якого, на думку скаржника, вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.367 КК України.
Станом на час розгляду скарги у суді, тобто 25 листопада 2016 року, заява ОСОБА_3 , в порушення вимог ч. 1 ст. 214 КПК не розглядалась, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились, розслідування не розпочиналось.
В судове засідання прокурор не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Заслухавши думку скаржника, який підтримав скаргу, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.
Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України 2012 року.
Згідно ч.1 ст.303 КПК України встановлений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про злочин до ЄРДР, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Згідно ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Кримінальне процесуальне законодавство України передбачає чіткий перелік джерел, які можуть вказувати на наявність обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а саме: 1) заява про вчинене кримінальне правопорушення; 2) повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення; 3) самостійне виявлення слідчим чи прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, для того, що б заява чи повідомлення вважалися не просто інформаційними зверненнями до правоохоронних органів, а були джерелом, яке свідчить про вчинення кримінального правопорушення вони повинні містити у собі відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, оскільки внесення до ЄРДР саме цих даних вимагає п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України.
Так, якщо звернення заявника не містить у собі відомостей передбачених п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України його не можна вважати заявою чи повідомленням про злочин, останнє є лише заявою чи повідомленням, яке містить у собі відомості інформаційного характеру, які вивчає слідчий або прокурор та після вивчення має змогу прийти до самостійного висновку про те чи викладені у ньому певні обставини можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Інформаційне звернення стає джерелом на підставі якого вносяться відомості до ЄРДР не з моменту його подання, а з моменту, коли у ньому будуть виявлені обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (злочину).
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 214 КПК України, яка вказує на те, що не допускається відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, але Кодекс не вказує на обов`язковість внесення відомостей до ЄРДР за усіма зверненнями, які прийняті та зареєстровані слідчим, прокурором, іншою службовою особою, уповноваженою на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення з їх найменуванням авторами, як «заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення».
Інакше кажучи те, що певне звернення містить найменування «заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення» не вказує на те, що воно таким є в силу положень кримінального процесуального законодавства України так, як, аналіз зазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.
У даному випадку, слідчим суддею встановлено, що 14 листопада 2016 року ОСОБА_3 подано заяву на адресу керівника Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 з найменуванням «заява на особистий прийом, скарга на дії та бездіяльність слідчого та керівника слідчого органу», яка останнім прийнята та зареєстрована 14 листопада 2016 року за вх. № 574, не містить у собі даних регламентованих п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, тобто є лише за своєю суттю інформаційним зверненням заявника до прокурора.
Наявні у ньому відомості, вважаю, не містять в собі опису об`єктивних даних, які б дійсно свідчили б про вчинення заступником начальника начальником слідчого управління ГУНП в м. Києві ОСОБА_5 суспільно-небезпечного діяння, реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).
Так, як згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.
Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюється, не є злочином.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину.
Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).
Вказаним вимогам звернення заявника з найменуванням «заява на особистий прийом, скарга на дії та бездіяльність слідчого та керівника слідчого органу» не відповідає, а тому і імперативного обов`язку внесення за ним відомостей протягом 24 годин з моменту його отримання у прокурора не виникло, а відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» не допускається постановлення рішень, які спрямовані на зобов`язання до вчинення дій, які не є обов`язковими за законом.
Заява скаржника зводиться до його емоційної незгоди з заступником начальника начальником слідчого управління ГУНП в м. Києві ОСОБА_5 , щодо вчинення дій на користь скаржника, що відбулось в ході особистого прийому.
Враховуючи зазначені положення закону, вважаю заяву скаржника необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 303-307, 309, 310, 369-372, 376 КПК України слідчий суддя, -
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: