Справа № 521/4301/16-к
Пр-ня по справі № 1кп/521/440/16
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, працюючого водієм в ТОВ Трансмет-Юг, одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Водій ОСОБА_4 16 жовтня 2015 року приблизно о 14 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Renault Premium 420» д.н. НОМЕР_1 , рухався в умовах необмеженої видимості по асфальтовому сухому дорожньому покриттю вулиці Дальницька в Малиновському районі м. Одеси, проїжджа частина якої має по дві смуги руху в кожному напрямку, з боку вулиці Колонічна у напрямку вулиці Головківська, у лівій смузі свого напрямку руху та зупинився на регульованому перехресті з вулицею Балківська на забороняючий рух, червоний сигнал світлофора. Далі ОСОБА_4 в порушення вимог п. 2.1 «г», п. 2.3 «б», п. 16.5, п. 18.2 «Правил дорожнього руху» затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, при ввімкнені сигналу, що дозволяє рух транспортним засобам, уважним під час початку руху не був, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, не переконався у безпеці свого маневру для інших учасників дорожнього руху, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_5 , яка закінчувала перехід проїзної частини відповідного напрямку руху, рухаючись в межах регульованого пішохідного переходу з ліва направо по ходу руху транспорту, та допустив на неї наїзд та переїзд.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_5 заподіяні тілесні ушкодження: а)закрита травма грудної клітки: перелом грудини, переломи 2-10-го правих ребер, переломи остистих відростків 7,8-го грудних хребців, перелом правої лопатки; б)закрита травма тазу: розриви передньої та задньої груп зв`язок правого клубово-крижового зчленування, переломи верхніх та нижніх гілок лобкових кісток; в)травма кінцівок: синці кінцівок, забита рана лівої стопи, закритий перелом правої плечової кістки, лівої малогомілкової кістки. Множинність, масивність, локалізація, механізм та морфологія утворення ушкоджень (ударна дія) свідчать про те, що ушкодження у ОСОБА_5 могли утворитися 16.10.2015 року в результаті транспортної травми при наїзді автомобіля від дії деталей і поверхонь автомобіля і дорожнього покриття. Смерть ОСОБА_5 перебуває у прямому причинному зв`язку з вищевказаною поєднаною травмою тулуба та кінцівок у вигляді переломів грудини, лівих та правих ребер, остистих відростків 7,8-го грубних хребців, правої лопатки, розривів передньої та задньої груп зв`язок правого клубово-крижового зчленування, переломів верхніх та нижніх гілок лобкових кісток, перелому правої плечової кістки, лівої малогомілкової кістки. Безпосередньою причиною смерті став шок.

Вказаними злочинними діями ОСОБА_4 порушив п.п. 2.3 «б», 16.5, 18.2 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, якими встановлено:

п. 2.3 «б» Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 16.5 У разі подання сигналу регулювальником або сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід;

п. 18.2 На регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та показав, що працює на протязі трьох років водієм у товаристві з обмеженою відповідальністю Трансмет-ЮГ. 16.10.2015 року приблизно о 14 годині 30 хвилин він керував транспортним засобом «Renault Premium 420» д.н. НОМЕР_1 , який належить підприємству, по вул. Дальницька в м. Одесі. На перехресті з вул. Балківська він зупинився на червоний сигнал світлофора. Коли включився зелений сигнал, він почав рух на транспортному засобі. Далі йому зустрічний транспорт подав попереджувальний сигнал і він одразу ж зупинився. Коли вийшов, побачив під колесами жінку. Одразу ж були викликані співробітники поліції та швидка медична допомога. Після первинних слідчих дій, він одразу ж поїхав до лікарні де знаходилась потерпіла. Знайшов спільну мову з її родичами та домовився про відшкодування будь-якої шкоди. Добровільно відшкодував ту суму яку назвали її родичі. В теперішній час щиро розкаюється, просить суд суворо його не наказувати та не позбавляти права керування транспортним засобом.

На додаткові питання показав, що не розуміє, як міг не побачити пішохода який закінчував перехід дороги. Можливо відволікся на світлофор та транспортний засіб, який рухався по вул. Балківська та здійснював маневр поворот на вул. Дальницька.

Окрім повного визнання своєї вини, винність обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині повністю доказана і підтверджується зібраними по провадженню в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Потерпілий ОСОБА_6 про дату, час та місце проведення судових засідань був сповіщений належним чином, в порядку ст. 135 КПК України, шляхом особистого повідомлення. Особисто надав до суду заяву, відповідно до якої просив проводити судовий розгляд без його участі. Цивільний позов не заявляв і заявляти не буде. Будь-яких претензій до обвинуваченого не має. В судових дебатах приймати участь не бажає. Просить призначити найм`якіше покарання обвинуваченому.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.

За місцем роботи обвинувачений ОСОБА_4 характеризується позитивно. Зарекомендував себе відповідальним і дисциплінованим спеціалістом водієм. Завдання виконує відповідально та пунктуально. Доброзичливий та комунікабельний.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди, знаходження на утримані двох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обставин, що обтяжують покарання судом під час судового розгляду не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 та встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки він має нахили до скоєння правопорушень. Відомості про поведінку обвинуваченого до скоєння злочину, його зв`язках та способі життя, дають можливість суду призначити покарання достатнє та необхідне для винної особи.

Даючи оцінку особистості обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 знаходиться у віці 45 років. Проживає спільно з сім`єю, дружиною та двома неповнолітніми дітьми. Батьки померли. Діти навчаються та займаються спортом. В теперішній час потребують додаткової уваги та відповідного матеріального забезпечення. Раніше судимих в сім`ї не має. Раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. Правила дорожнього руху не порушував, про, що свідчить відсутність відповідних відомостей у матеріалах провадження. На обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував. Має єдину спеціальність автослюсар з правом керування великовантажних транспортних засобів.
Стаж керування транспортними засобами складає 24 роки.

Таким чином, неуважність обвинуваченого під час керування транспортним засобом, на думку суду привели обвинуваченого до скоєння необережного злочину.

Суд вважає, що обставини встановлені під час судового розгляду свідчать, що ОСОБА_4 не є особою суспільно небезпечною та не має нахилів до системного скоєння правопорушень.

Разом з тим, злочин вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 є суспільно небезпечним, оскільки посягає на встановлені правила безпеки руху й експлуатації транспорту. Наслідки злочину є смерть потерпілої. Враховуючи викладені обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин які обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів, повинно бути призначено покарання у межах, встановлених у санкції статі, зв`язане з позбавлення волі. Разом з тим, відповідно до ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки вважає, що його виправлення можливо без відбуття покарання у вигляді позбавлення волі.

Приймаючи рішення, щодо додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, суд вважає, що обставини злочину та особа обвинуваченого дають право суду вказаний вид покарання не застосувати. При цьому суд виходить з наступного.

Так обвинувачений після скоєння злочину, одразу ж прийняв заходи до надання медичної допомоги потерпілій. Транспортний засіб з місця події не забирав та дій направлених на зміну обставин місця події не вчиняв. Викликав співробітників поліції. Після проведених первинних слідчих та оперативних дій одразу ж направився до лікарні куди була доставлена потерпіла та добровільно запропонував відшкодувати завдані збитки та усунити заподіяну шкоду. Повністю відшкодував потерпілому шкоду, про, що об`єктивно свідчить відсутність цивільного позову в матеріалах провадження та подання потерпілим в суді заяви про призначення обвинуваченому найбільш м`якого покарання. Продовжує працювати у вказаному підприємстві (Трансмет-ЮГ) водієм. Дружина ОСОБА_7 отримує мінімальну заробітну платню.

Таким чином, судом встановлено, що дії обвинуваченого одразу після дорожньо-транспортної пригоди, а також під час судового розгляду свідчать про його бажання сприяти встановленню істини по провадженню. Єдиним засобом до існування як обвинуваченого так і його сім`ї є професійна діяльність обвинуваченого керування транспортним засобом. Після вказаної події, керівництво підприємства не відмовилось від роботи обвинуваченого, а навпаки потребує його послуг, про, що свідчить досить позитивна характеристика, в якій в тому числі викладена оцінка діяльності ОСОБА_7 .

Оскільки правосуддя не може бути усунуте від справедливості, а остання складається не тільки в одному правомірному застосуванні до доведеного діяння каральних положень закону, суд вважає, що призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом у даному випадку, не буде справедливим покаранням, та не буде відповідати меті покарання.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню, які пов`язанні з залученням експертів, відповідно до ст. ст. 118, 122, 126 КПК України, належить покласти на обвинуваченого.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України,

СУД, -
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 , винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки, поклавши на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. п. 2, 3 ст. 76 КК України:

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому з іспитовим строком обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальній сумі 1352 (одна тисяча триста п`ятдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: /підпис/
Копія вироку вірна.
Суддя: ОСОБА_1
Секретар: