АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/506/15-к Номер провадження 11-кп/786/336/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
за участі
з участю прокурора ОСОБА_6
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
представника потерпілих ОСОБА_10
захисника ОСОБА_11
обвинуваченого ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000000155 щодо
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Решетилівка Решетилівського району, Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні неповнолітня дитина, працюючого охоронником в ТОВ «Козацька стріла», раніше не судимого

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу прокуратури області ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 12.02.2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_12 засуджено:

-за ч.2 ст.286 КК України на три роки шість місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки;

-за ч.1 ст. 135 КК України на один рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Стягнуто з ОСОБА_12 : - матеріальну шкоду у розмірі 5905 грн. на користь ОСОБА_7 , - моральну шкоду на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у розмірі по 80 000 грн. кожному із них; - на користь фінансового управління Козельщинської районної державної адміністрації витрати на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 1439,72 грн.; - на користь Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса 4137,60 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_14 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок суду в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого. Вважає, що при призначенні покарання суд не в повній мірі взяв до уваги, що : злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України є тяжким; під час вчинення злочину обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння; після вчинення ДТП з місця події зник, не надав жодної допомоги потерпілому, не викликав працівників міліції; також не враховано позицію самого обвинуваченого, який не сприяв розкриттю злочину, відсутність з його боку будь-якого каяття та висловлювання жалю з приводу вчиненого, відшкодування заподіяної шкоди потерпілим. Стверджує, що призначене судом покарання за сукупністю злочинів є несправедливим та недостатнім для перевиховання обвинуваченого та меті самого покарання. Крім того, прокурор звертає увагу апеляційного суду на те, що суд недотримався вимог кримінального процесуального закону в частині відшкодування процесуальних витрат, стягнувши їх на користь експертної установи, а не держави. Апелянт просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 винним та призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, за ч.1 ст.135 КК України два роки позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим п`ять років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Стягнути на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз на загальну суму 4137,6 грн.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали тотожні за змістом апеляційні скарги зі змісту яких вбачається, що вони також просять скасувати вирок в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого. Стверджують, що при призначенні покарання суд не врахував, що ОСОБА_12 вчинив злочини в стані алкогольного сп`яніння; не визнавав свою вину та намагався сфальсифікувати докази щодо своєї невинуватості; вчинив злочин щодо особи похилого віку, яку залишив в небезпеці; не відшкодував шкоду потерпілим. З урахуванням цих обставин, вважають призначене судом ОСОБА_12 покарання занадто м`яким та таким, що є недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Просять ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України покарання у виді восьми років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Вирок суду в частині стягнення з ОСОБА_12 матеріальної та моральної шкоди на їх користь просять залишити без змін.

Згідно вироку суду, 20.04.2015 року приблизно о 20 годині у темний час доби під час дощу, по мокрому асфальтобетонному покриттю автодороги «Козельщина-Михайлики-Хорішки» зі сторони с. Михайлики, Козельщинського району Полтавської області в напрямку смт. Козельщина, Козельщинського району, рухався автомобіль «ЗАЗ 968м» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_12 , який, в порушення вимог п.2.9 ПДР України, перебував в стані алкогольного сп`яніння. Рухаючись у вказаному напрямку, в районі електроопори № 95 ОСОБА_12 , порушуючи вимоги п.п. 1.10.,11.1., 11.2. Правил дорожнього руху України допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя та рухаючись по узбіччю, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_15 ..

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_15 отримав тяжкі тілесні ушкодження які за ступенем тяжкості відносно живої людини мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент його спричинення. Смерть ОСОБА_15 настала в результаті отриманого ним комплексу тілесних ушкоджень, які в своїй сукупності утворили політравму, яка стала наслідком дорожньо-транспортної пригоди і ускладнилася травматичним шоком, який і став безпосередньою причиною смерті.

В умовах місця пригоди, дії водія автомобіля «ЗАЗ-968» ОСОБА_12 не відповідали вимогам п.п. 1.10, 11.1., 11.2 Правил дорожнього руху України і, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з пригодою.

Крім того ОСОБА_12 , допустивши наїзд на пішохода ОСОБА_15 , з місця скоєння дорожньо-транспортної пригоди поїхав, тим самим умисно залишивши потерпілого ОСОБА_15 , в небезпечному для життя стані, тобто в становищі, коли потерпілий внаслідок травм, отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди, не міг вжити ефективних заходів до самозбереження, таким чином завідомо залишив потерпілого без допомоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_14 ; потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх представника адвоката ОСОБА_10 на підтримання доводів апеляційних скарг потерпілих; заперечення проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_11 ; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає їх такими, що підлягають до часткового задоволення.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, апелянтами не оспорюються встановлені судом фактичні обставини справи та висновки суду, щодо доведеності вини ОСОБА_12 в інкримінованих йому злочинах. Ці висновки ґрунтуються на досліджених в суді та наведених у вироку доказах, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються. Зокрема, вони ґрунтуються на: - показаннях обвинуваченого, який хоча й частково визнає свою вину, але фактично не заперечує, що саме керований ним транспортний засіб здійснив наїзд на потерпілого, а сам він завідомо залишив потерпілого без допомоги; - показаннях свідка ОСОБА_16 , який виявив в кюветі автомобіль з вимкнутим світлом фар, за кермом якого знаходився обвинувачений в нетверезому стані, про що він одразу ж повідомив в міліції. Продовживши рух в напрямку с. Хорішки, на обочині побачив лежачого чоловіка, який подавав ознаки життя, якому він викликав швидку допомогу;- показаннях свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ; - протоколах слідчих дій; - висновках судових експертиз; - речових доказах.
На підставі наведених та проаналізованих у вироку належних та допустимих доказів, суд встановив, що ОСОБА_12 керуючи в стані алкогольного сп`яніння транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, а також завідомо залишив без допомоги потерпілого, якого сам поставив в небезпечний для життя стан та який перебуваючи в небезпечному для життя стані був позбавлений можливості вжити заходів для самозбереження внаслідок свого безпорадного стану.
Такі дії обвинуваченого суд кваліфікував за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України.
Переглядаючи справу в межах апеляційних скарг, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг щодо невідповідності розміру призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі винного.
Так, обставиною, що обтяжує покарання винного суд визнав вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_12 суд визнав вчинення ним злочинів вперше, позитивні характеристики з місця проживання та роботи, перебування на його утриманні неповнолітньої дитини.
З урахуванням вище наведеного, суд дійшов правильного висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів буде покарання в виді позбавлення волі та додаткова міра покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в межах санкцій статей обвинувачення.
В той же час, на думку колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження суд безпідставно врахував вище наведене, як підставу для призначення обвинуваченому покарання, яке є наближеним до мінімального покарання визначеного санкцією ч.2 ст.286 КК України.
Зі змісту вироку вбачається, що приймаючи рішення про визначення ОСОБА_12 такого розміру покарання, суд врахував особу винного, який позитивно характеризується та має на утриманні неповнолітню дитину.
З наведеного вбачається, що призначаючи наближене до мінімального покарання за ч.2 ст.286 КК України суд фактично не врахував ні того, що вчинений обвинуваченим злочин є тяжким, ні те, що під час вчинення злочину обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння, ні наслідки цього злочину у вигляді смерті потерпілого, ні відсутність щирого каяття, ні думку потерпілих щодо міри покарання. Крім цього, суд фактично не врахував характер допущених винним порушень правил безпеки дорожнього руху та відсутність будь-яких перешкод для уникнення наїзду на пішохода ОСОБА_15 , який рухався по узбіччю в попутному напрямку.
З урахуванням вище наведеного доводи апеляційних скарг щодо невідповідності розміру призначеного судом покарання за ч.2 ст.286 КК України ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, колегія суддів вважає слушними.
В той же час, з огляду на конкретні обставини справи та сталу судову практику, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог потерпілих щодо необхідності призначення обвинуваченому максимального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України.
Покарання призначене судом за ч.1 ст.135 КК України є справедливим та достатнім для виправлення винного та попередження нових злочинів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його посилення.
При вирішенні питання про те, який із передбачених ст.70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів, колегія суддів враховує дані про особу винного, який позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, кількість злочинів, що входять до сукупності, один з яких є тяжким необережними злочином, а інший злочином невеликої тяжкості, а також наслідки злочину в вигляді смерті потерпілого. З урахуванням вище наведеного, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання за сукупністю злочинів слід застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
За таких обставин, подані прокурором та потерпілими апеляційні скарги щодо необхідності скасування вироку в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку з призначенням ОСОБА_12 більш суворого покарання підлягають до часткового задоволення.
За змістом ч.2 ст.122, ч.2 ст.124 КПК України залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Як вбачається зі змісту вироку, суд правильно послався на вище зазначені вимоги закону щодо необхідності стягнення документально підтверджених процесуальних витрат з обвинуваченого, однак припустився помилки та стягнув витрати пов`язані із проведенням експертиз на користь спеціалізованої експертної державної установи, а не на користь держави, як того вимагає закон.
За таких обставин, апеляційні вимоги прокурора в частині, що стосуються необхідності стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат на користь держави підлягають до задоволення.
Оскільки ОСОБА_12 з 12.02.2016 року утримується під вартою, цей строк попереднього ув`язнення на підставі ч.5 ст.72 КК України підлягає зарахуванню в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З урахуванням вище наведеного апеляційні скарги як потерпілих, так і прокурора підлягають до часткового задоволення, а вирок суду в частині призначеного покарання - скасуванню із ухваленням нового вироку судом апеляційної інстанції.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.404,405,407,409,412,418,420 КПК України колегія суддів, -

З А С У Д И Л А :
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 частково задовольнити.

Вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 12.02.2016 року щодо ОСОБА_12 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_12 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Вважати ОСОБА_12 засудженим за ч.1 ст.135 КК України до покарання призначеного судом, а саме на один рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_12 остаточне покарання в виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_12 в строк покарання попереднє ув`язнення з 12.02.2016 року по 19.05.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь держави процесуальні витрати в сумі 4137,60 грн.

В іншій частині вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 12.02.2016 року щодо ОСОБА_12 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом трьох місяців з дня проголошення вироку Апеляційним судом Полтавської області, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії вироку.

С У Д Д І :

ОСОБА_21 ОСОБА_22 ОСОБА_23