Справа № 362/1047/16-к
Провадження № 1-кп/362/110/16
ВИРОК
Іменем України
12.03.2016 року м. Васильків
Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю обвинуваченого ОСОБА_4
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
22.02.2010 року ОСОБА_4 уклав контракт, строком на 5 (п`ять) років, про проходження військової служби у Збройних Силах України, яку на підставі наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 59-пм від 22.06.2009 р. проходив у військовому званні прапорщика, на посаді начальника об`єднаного складу матеріально-технічних засобів батальйону забезпечення військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).
Згідно ст. 24 ч. 1 п. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 р. з 22.02.2010 р. військовослужбовець ОСОБА_4 почав проходити військову службу за контрактом, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 6, 11, 16. 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІV від 24.03.1999 р., та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-ХІV від 24.03.1999 р., які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 р. «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №113-VІІІ від 15.01.2015 р., відповідно до ст.ст. 106 ч. 1 п.п.1, 17, 20; 112 Конституції України та ст.ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 р. оголошено проведення часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» №1932-ХІІ від 06.12.1991 р. та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 р. особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
21.12.2015 р., о 08:00 прапорщик ОСОБА_4 умисно без поважних причин не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 , проводив час на власний розсуд у АДРЕСА_1 вживаючи алкогольні напої, доки 26.12.2015 р., приблизно о 11:00 повернувся до військової частини НОМЕР_1 .
Крім цього, 13.01.2016 р. ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення вищезазначених статутних вимог, а також вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІV від 24.03.1999 р., і умов укладеного контракту, вирішив не з`являтися вчасно на службу без поважних причин.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до місця проходження служби та виконувати обов`язки військової служби, у визначений час 13.01.2016 р. о 08:00, умисно без поважних причин не з`явився на службу та став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця проходження служби, обернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління.
29.01.2016 р., о 10:30, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) і заявив про себе.
Таким чином, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, обіймаючи посаду начальника об`єднаного складу матеріально-технічних засобів батальйону забезпечення військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), у військовому званні прапорщика, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути на службу та виконувати обов`язки військової служби, у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІV від 24.03.1999 року, ст.ст.1,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-ХІV від 24.03.1999 року, та умов укладеного контракту про проходження військової служби з 21.12.2015 р. 08:00 до 26.12.2015 р. 11:00 був відсутній на службі у військовій частині НОМЕР_1 , а також 13.01.2016 р., о 08:00, в умовах особливого періоду, без поважних причин не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 та став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, поки 29.01.2016 р., о 10:30, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, прибув до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) і заявив про себе, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України визнав повністю та показав, що у 2010 році він уклав контракт на проходження військової служби в Збройних Силах України строком на п`ять років у військовій частині НОМЕР_1 прапорщиком, начальником об`єднаного складу матеріально-технічних засобів. Перший раз він не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин з 21.12.2015 року по 26.12.2015 року, в цей період проводив час на свій розсуд, перебуваючи в м. Києві, де вживав спиртні напої. 26.12.2015 року повернувся до військової частини НОМЕР_1 , за що йому було зроблено дисциплінарне стягнення. Другий раз не з`явився на військову службу у військову частину НОМЕР_1 без поважних причин з 13.01.2016 року по 29.01.2016 року, цей невихід на службу він не може пояснити і по сьогоднішній день, бо не знає, що з ним на той період коїлося. На даний час продовжує проходити військову службу у вищезазначеній військовій частині на попередній посаді. Проживає на даний час з своєю бувшою дружиною, з якою перебуває в розірваному шлюбі, яка теж являється військовослужбовцем вказаної військової частини. У вчиненому щиро розкаявся, хоче продовжувати служити та добросовісно виконувати свої службові обов`язки, просив суд суворо його не карати, оскільки він своїм виправленням доведе, що він може бути достойним військовослужбовцем.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні щодо тих обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники кримінального провадження зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_4 в нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), а його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України.
Визнаючи винним обвинуваченого ОСОБА_4 і обираючи йому міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відноситься, відповідно до ст. 12 КК України, до тяжких злочинів, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого: відповідно до вимоги ГІБ МВС України ОСОБА_4 раніше не судимий, за висновком службової характеристики характеризується з негативної сторони.
Судом, відповідно до ст. 66 КК України, беруться до уваги обставини, пом`якшуючі відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 : щире каяття.
Обставини, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України судом не вбачається.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи негативну характеристику на ОСОБА_4 за місцем його служби, те, що він раніше не судимий, щире каяття, те, що від вчиненого ним кримінального правопорушення ніхто не постраждав та не наступило тяжких наслідків, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 добровільно повернувся до місця проходження ним військової служби, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, але із застосуванням ст.ст. 75-76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого ще можливе без ізоляції від суспільства.
Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався та в судовому засіданні прокурором не було заявлено такого клопотання, а тому суд при постановленні вироку не застосовує до ОСОБА_4 запобіжного заходу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Застосувати до призначеного покарання ОСОБА_4 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Іспитовий строк ОСОБА_4 відраховувати з дня постановлення вироку.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області протягом 30 днів через Васильківський міськрайонний суд Київської області.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1