Справа № 442/1157/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1042/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002612 від 11.11.2014р., за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 липня 2016р. щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобич Львівської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.08.2011р. за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст.185, 70, 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Хуста Закарпатської області, українця, громадянина України, без освіти, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_10 ,

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.07.2016р. визнано винуватими та засуджено:

ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_8 визначеного у вигляді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін, до вступу вироку у законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з 12.12.2014р.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_8 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 12.12.2014р. до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою залишено без змін, до вступу вироку у законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з 18.12.2014р.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_9 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 18.12.2014р. до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог закону.

За вироком суду, ОСОБА_8 10.11.2014р. близько 22 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні бару по вул. Майдан Злуки, в м. Дрогобич Львівської області, що неподалік залізничного вокзалу, спільно із ОСОБА_9 , який теж перебував у стані алкогольного сп`яніння, підійшли до ОСОБА_11 , вчинивши безпричинно з ним конфлікт, під час якого виштовхали його на вулицю, де ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_9 почали наносити йому удари руками та ногами у різні частини тіла, спричинивши ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді саден на зовнішній поверхні правої гомілки в нижні третині, долонній поверхні правої і лівої кисті, рани на слизовій оболонці верхньої губи зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 716 від 14.11.2014р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_9 , самовільно оглянувши кишені ОСОБА_11 відкрито викрали у нього з кишень джинсів грошові кошти в сумі 400 грн., чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Окрім цього, ОСОБА_8 08.12.2014р. близько 21 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні бару по вул. Майдан Злуки в м. Дрогобич, Львівської області, що неподалік залізничного вокзалу, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю уваги потерпілого, шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон марки «Nokia C2-03» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 260 грн., із вмістом у ньому двох стартових пакетів мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , вартістю 20 грн., який належить ОСОБА_12 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 280 грн.

Не погоджуючись із даним вироком апеляційні скарги подали захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_8 та в його інтересах захисник ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити оскаржуваний вирок, визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 строк перебування його під вартою з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі з часу затримання, тобто з 18.12.2015р. та звільнити останнього з-під варти.

Не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_9 та вірність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, захисник вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_9 за своєю суворістю не відповідає тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що суд не у повній мірі вивчив особу ОСОБА_9 , який на досудовому слідстві і в судовому засіданні вину визнав повністю та давав покази з цього приводу, щиро розкаявся, відшкодував заподіяну шкоду і потерпілий не має до нього жодних претензій. Доказів того, що ОСОБА_9 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння стороною обвинувачення не надано. Вважає, що є всі підстави для застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69, 75 КК України, при цьому клопотання захисту з цього питання залишено без розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_9 апеляційної скарги не подавав.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Не оспорює доведеність вини ОСОБА_8 та вірність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України. Разом з тим, вважає, що вирок суду є надто суворим, такий ухвалено з істотним порушенням кримінально-процесуальних норм, неповнотою судового розгляду, а висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, висновки суду містять істотні суперечності. Зазначає, що ні мети, ні мотиву, ні умислу у ОСОБА_8 на відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 не було, і ці обставини не встановлено. Покликається на те, що ОСОБА_8 оговорили свідки, а прямих доказів його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, немає. Звертає увагу, що у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 фактично зазначив, що конфлікт був з ОСОБА_9 , а із ОСОБА_8 конфлікту не було, просив суворо не карати ОСОБА_8 . У суді першої інстанції не було допитано свідка ОСОБА_13 , яка була присутня під час події 10.11.2014р.

Просить пом`якшити покарання, оскільки вважає призначене ОСОБА_8 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі надто суворим та таким, що не відповідає вимогам ст. 414 КПК України, з огляду на те, що обвинувачений має неповнолітню дитину.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить переглянути вирок суду та прийняти справедливе рішення, оскільки, зазначає, що його засуджено за злочин, який він не скоював, а саме за ч. 2 ст. 186 КК України. Покликається на те, що відсутність у його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 , показаннями потерпілого ОСОБА_11 , які останній надав у суді. Дані показання не взято до уваги судом першої інстанції. Справу розглянуто однобічно та упереджено.

Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, подані в інтересах ОСОБА_8 та не заперечили апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, подану в інтересах ОСОБА_9 та не заперечили апеляційні скарги інших учасників процесу, думку прокурора про безпідставність поданих апеляційних скарг та законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

Вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 та вірність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, а також висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 та вірність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України є обґрунтованим, та в апеляційному порядку учасниками процесу не оспорюються.

Щодо висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за наведених у вироку обставинах, то такий ґрунтується на належних та допустимих доказах, здобутих у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом, і є правильним.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який у суді першої інстанції пояснив, що 10.11.2014р., перебуваючи у барі, до нього за столик підсіли обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, і з якими він був знайомий не тривалий час. Між ним (потерпілим) та обвинуваченим ОСОБА_8 почав розгорятись словесний конфлікт, оскільки ОСОБА_8 почав просити у нього гроші, але той відмовив. Щоб припинити даний конфлікт надав ОСОБА_8 50 грн., але останній висловив бажання отримати ще грошей, на що потерпілий відмовив. Після цього ОСОБА_8 взяв його руками за одяг та почав примусово витягувати та виштовхувати з приміщення бару на вулицю, у той час ОСОБА_9 стояв осторонь та також вийшов за ними. Опинившись на вулиці, він (потерпілий) почав йти у напрямку зупинки транспорту, однак ОСОБА_8 і ОСОБА_9 наздогнали його. ОСОБА_8 , схопив його за одяг та покликав до себе ОСОБА_9 , і вони обоє почали його примусово затягувати за приміщення кафе-бару, де разом почали наносити йому удари у обличчя, він одразу руками почав закривати своє обличчя, вони ж продовжили наносити йому удари по тулубу та тілу, дане побиття тривало близько хвилини. Під час побиття ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стягнули зимову куртку, в яку він був одягнутий, йому на голову та тримали руками за його руки, щоб він не шарпався. Коли він не міг їм чинити спротив, то обвинувачені, тримаючи його, руками обоє самовільно оглядали його кишені, звідки витягнули грошові кошти у сумі 350 грн., які забрали собі.
Судом першої інстанції наведені показання потерпілогоОСОБА_11 обґрунтовано взято до уваги, оскільки такі у повній мірі узгоджуються із іншими наявними доказами, а саме:

- даними висновку судово-медичної експертизи № 716 від 14.11.2014 року, згідно якого у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден на зовнішній поверхні правої гомілки у нижні третині, долонній поверхні правої і лівої кисті, рани на слизовій оболонці верхньої губи зліва, які могли виникнути у термін декілька діб до моменту огляду, внаслідок контакту з твердим тупим предметом і по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с. 147 Т.1);
- даними протоколу пред`явлення осіб для впізнання від 17.12.2014р. з фототаблицями до нього, згідно якого ОСОБА_11 вказав на ОСОБА_8 як на особу, яка 10.11.2014р., у групі осіб, відкрито викрала у нього грошові кошти, нанісши йому тілесні ушкодження (а.с. 211- 215, Т.1);
- даними протоколу пред`явлення осіб для впізнання від 17.12.2014р. з фототаблицями до нього, згідно якого ОСОБА_11 вказав на ОСОБА_9 як на особу, яка 10.11.2014р., у групі осіб, відкрито викрала у нього грошові кошти, нанісши йому тілесні ушкодження (а.с. 148 152, Т.1).
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції підставно не взяв до уваги заперечення обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_8 відкрито не викрадав грошові кошті у потерпілого ОСОБА_11 та не наносив тому жодних тілесних ушкоджень, оскільки такі спростовуються наведеними доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та обґрунтовано взяв до уваги, оскільки такі є взаємопов`язані та підтверджують факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 по відношенню до потерпілогоОСОБА_11 відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що усуді першої інстанції не було допитано свідка ОСОБА_13 , яка була присутня під час події 10.11.2014р., колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, свідок ОСОБА_14 у суді першої інстанції відмовилась давати показання на підставі ст. 63 Конституції України.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченим покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Так, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_8 покарання у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, кримінальні правопорушення вчинив у стані алкогольного сп`яніння, вину визнав частково, посередньо характеризується на місцем проживання.

Дані про те, що обвинувачений ОСОБА_8 має неповнолітню дитину, у матеріалах кримінального провадження відсутні, і такі відомості стороною захисту апеляційному суду не представлені.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння, вину визнав частково, посередньо характеризується за місцем проживання, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 47 від 25.03.2015 р. не був здатний повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому в силу ст. 20 КК України є обмежено осудним.
Враховуючи наведене та конкретні обставини кримінального провадження, думку потерпілого про відсутність до обвинувачених претензій майнового та морального характеру, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання у межах санкції інкримінованих їм статей є необхідним й достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, зокрема, застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 положень ст.ст. 69, 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції не допущено.

За наведених обставин, колегія суддів визнає подані апеляційні скарги безпідставними, та вважає вирок щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 законним та обґрунтованим.

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.07.2016р. на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_8 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 12.12.2014р. до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а обвинуваченому ОСОБА_9 у строк покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення з 18.12.2014р. до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 532 КПК України, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Отже, судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, строк попереднього ув`язнення повністю зараховано у строк призначеного обвинуваченим покарання відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:
апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 липня 2016р. щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без змін.

Судове рішення може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4