Справа № 345/4397/15-к
Провадження № 11-кп/779/92/2016
Категорія ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001063 за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на вирок Калуського міськрайонного суду від 24 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 , за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Новиця, Калуського району, Івано-Франківської області, житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, який має неповну середню освіту, не працює, не одружений, раніше судимий:

- 27.11.1995 року Косівським районним судом за ч.3 ст.140 КК України в редакції 1963 року до 8 місяців 24 днів позбавлення волі;

- 17.09.1996 року Косівським районним судом за ч.3 ст.140 КК України в редакції 1963 року до 3 років позбавлення волі;

- 15.02.2000 року Косівським районним судом за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ч.2 ст.193, ч.3 ст.193 КК України в редакції 1963 року до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 20.12.2005 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 31.08.2007 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом за ч.3 ст.187, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.186, ч.3 ст.186, ч.3 ст.185 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, 22.06.2013 року звільненого від відбування покарання, -

визнаний винним за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк затримання та попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день за 2 дні позбавлення волі. Строк відбування покарання вирішено рахувати з 00.15 год. 11.11.2015 року. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання речових доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище.

Установлено, що ОСОБА_8 , маючи не зняту та непогашену судимість за ст.ст. 187, 186, 185 КК України, 11.11.2015 року близько 00.05 год. шляхом зриву навісного замка воріт гаражного приміщення, з метою таємного викрадення чужого майна, незаконно проник у приміщення, розташоване у новобудові, що належить ОСОБА_9 і знаходиться у АДРЕСА_2 , де діючи таємно, з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення, повторно вчинив крадіжку, заволодівши електропилою "Einhell", вартістю 800 грн, електродрилем, вартістю 800 грн та електроподовжувачем, вартістю 150 грн, а всього майном потерпілого загальною вартістю 1750 грн.

Проте, під час вчинення злочину, не маючи реальної можливості розпоряджатися вказаним майном, знаходячись на території домогосподарства АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , намагаючись залишити дане господарство, був затриманий ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не довівши свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі.

На даний вирок суду першої інстанції ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується із ним через не доведення його вини у пред`явленому обвинуваченні.

Зокрема, зазначає, що він дійсно знаходився біля місця, яке вказано у вироку суду, як місце вчинення злочину, проте ніякої крадіжки не вчиняв. Наполягає, що у матеріалах провадження недостатньо доказів, які б підтверджували його вину у інкримінованому злочині, при цьому обвинувачення ґрунтується виключно на показах свідків. Одночасно, деякі покази свідків не відповідають дійсності щодо обставин за яких він був затриманий та є суперечливими. У зв`язку із цим, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким його повністю виправдати за пред`явленим обвинуваченням.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений та його захисник подану апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечив, оскільки вважає вирок законним та обґрунтованим, а тому, просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, досліджених та оцінених судом відповідно до ст. 94 цього Закону.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст.94 КПК України, суд оцінює докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності.

На думку колегії суддів, вирок суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину відповідає фактичним обставинам провадження та ґрунтується на доказах досліджених судом.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувачення, визнаного судом доведеним, показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо обставин затримання ОСОБА_8 на місці вчинення злочину, а саме закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаного з проникненням у сховище. Зокрема, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дали детальні покази, якими підтвердили, що обвинувачений був затриманий саме на місці вчинення злочину і при цьому він встиг вчинити всі дії для доведення свого злочинного умислу до кінця. Підстав вважати недостовірними всі ці покази свідків у суду, як першої так і апеляційної інстанції, не має.

Вина ОСОБА_8 підтверджується також даними: протоколу огляду місця події з відповідними фототаблицями від 11.11.2015 року; протоколу затримання особи обвинуваченого під час вчинення замаху на крадіжку від 11.11.2015 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 був затриманий у пізню пору доби безпосередньо біля новобудови у м. Калуші по вул. Ковжуна 41. При цьому, інших осіб в цей час у вищезазначеному місці не було, а свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з`явились на місце вчинення злочину протягом незначного проміжку часу після того, як почули характерні звуки зі сторони новобудови. В той же час, ОСОБА_8 не заперечує, що в момент затримання він знаходився саме на подвір`ї новобудови в безпосередній близькості від відкритого гаражу. Крім того, біля обвинуваченого знаходилось майно, яке до цього перебувало в гаражі та знаряддя вчинення злочину (металевий штир), яким був зламаний замок.

Одночасно, покази ОСОБА_8 з приводу обставин його затримання є суперечливими та такими, що не дають підстав для висновку про його невинуватість. Зокрема, він не може обґрунтовано пояснити за яких саме обставин в пізню пору доби він потрапив на подвір`я новобудови та з якою метою, а також чому в момент його знаходження там був зламаний замок і цьому передували характерні звуки його зламу, які привернули увагу свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Крім того, обвинувачений під час затримання надав неправдиві відомості з приводу того, що він працює на новобудові сторожем по найму господаря, однак потерпілий даний факт категорично заперечив. Також, на обвинуваченому в момент затримання була шапка, яка до цього знаходилась в середині гаражу, а в подальшому була впізнана її власником. Цю обставину підтвердили свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а єдиним хто заперечує цю обставину являється обвинувачений, що враховуючи його попередні суперечливі та непереконливі покази свідчить про бажання уникнути відповідальності. Крім того, як достовірно встановлено та не заперечується самим ОСОБА_8 за 5 днів до затримання він працював на даній новобудові, допомагаючи вантажити цеглу, та бачив, що в гаражі зберігається цінне майно.

На думку колегії суддів, наведені вище докази узгоджуються як між собою так і іншими доказами у провадженні, які суд дослідив у відповідності до вимог процесуального закону, а в сукупності поза розумним сумнівом свідчать про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України. Твердження апелянта про зворотне являються голослівним та нічим не підтверджуються.

Що стосується призначеного судом покарання, суд в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (рецидив злочину), і призначив ОСОБА_8 справедливе покарання, яке буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

В той же час, 24.12.2015 року набрала чинності нова редакція ч.5 ст.72 КК України, викладена Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" №838-VIII від 26 листопада 2015 року, якою передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Зазначеною нормою передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів в порядку ч.2 ст.404 КПК України, вважає необхідним виконати положення Закону України від 26.11.2015 року №838-УІІІ та зарахувати засудженому термін попереднього ув`язнення згідно з новою редакцією ч.5 ст.72 КК України, який не охоплюється вироком суду першої інстанції, а саме строк протягом якого ОСОБА_8 тримався під вартою з 25.12.2015 року по 01.03.2016 року до ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду від 24 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 , за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України без змін.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України засудженому, ОСОБА_8 , на підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати час попереднього ув`язнення - перебування в СІЗО м. Івано-Франківська з 25 грудня 2015 року по 01 березня 2016 року в строк позбавлення волі з розрахунку, що одному дню перебування в СІЗО відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_12
ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2