Справа№1-кс/760/1329/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2016 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю представника
скаржника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Прокуратури м. Києва щодо забов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
Захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку ст.ст. 306, 572 КПК України про визнання неправомірною бездіяльності уповноважених осіб прокуратури м. Києва та зобов`язання вчинити дії, в обгрунтування якої зазначив наступне.

29.07.2009 року заступником начальника відділу з розслідування злочинів про корупцію та в сфері економіки слідчої частини при Головному управлінні МВС Росії по Центральному Федеральному округу, винесено постанову про притягнення ОСОБА_4 в якості обвинуваченого за ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації, а з 04.08.2009 року його оголошено в розшук.

27.03.2015 року уповноваженою особою Печерського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_4 затриманий на території України, у звязку з чим розпочато процес екстрадійційної перевірки.

27.04.2015 року прокуратурою м. Києва від Генеральної прокуратури України отримано запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу (екстрадіцію) громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 .

14.04.2015 року захисник в інтересах ОСОБА_4 подав до Генеральної прокуратури України заяву з належним чином завіреною копією вироку суду сектора Ришкань міста Кишинів Республіки Молдова від 28 липня 2011 по справі № 1-546/11, в якому було зазначено, що ОСОБА_4 28 липня 2011 був визнаний винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого частиною 5 статті 190 Кримінального кодексу Республіки Молдова, і засуджений до відбування покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. Покарання призначено умовно, якщо протягом 5 років, він не вчинить іншого злочину. Вирок вступив в законну силу 13.08.2011 року і на даний час ОСОБА_4 відбуває по ньому покарання. Згідно цього вироку ОСОБА_4 був засуджений за вчинення саме того злочину, за який його просить видати (екстрадувати) Генеральна прокуратура Російської Федерації.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кримінального кодексу Російської Федерації, ніхто не може нести кримінальну відповідальність двічі за один і той же злочин.

Таким чином, наявність вищевказаного вироку суду сектора Ришкань міста Кишинів Республіки Молдова виключає подальше провадження у кримінальній справі відносно ОСОБА_4 і притягнення останнього до кримінальної відповідальності за таким же обвинуваченням. За таких обставин видача (екстрадіція) ОСОБА_4 буде порушенням міжнародних договорів, учасниками яких є Україна та Російська Федерація, а саме Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року та Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року.

Прокуратура м. Києва вже протягом 10 місяців не дає належної оцінки вищевказаному вироку суду сектора Ришкань міста Кишинів Республіки Молдова щодо ОСОБА_4 , безпідставно та навмисно затягує строк проведення екстрадиційної перевірки та постійно ініціює питання про застосування до ОСОБА_4 різноманітних запобіжних заходів, які обмежують та порушують його основні конституційні права на вільне пересування та свободу.

Посилаючись на вищевказані обставини та положення ст.ст. 303-307, 572 КПК України, захисник ОСОБА_3 просить визнати неправомірною бездіяльність уповноважених осіб прокуратури м. Києва, яка полягає у навмисному зятягуванні строків екстрадіційної перевірки та не врахуванні наявності підстави для відмови у видачі (екстрадіції) громадянина РФ ОСОБА_4 , а також зобов`язати уповноважених осіб прокуратури м. Києва врахувати вирок суду сектора Ришкань міста Кишинів Республіки Молдова від 28 липня 2011 по справі № 1-546/11 в якості підстави для відмови у видачі (екстрадіції) громадянина РФ ОСОБА_4 .

Заслухавши пояснення захисника в обгрунтування доводів та вимог скарги, прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення скарги, вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 572 КПК України, особи, які вважають, що рішенням, діями або бездіяльністю органів державної влади України, їх посадовими особами, вчиненими у зв`язку з виконанням запиту про міжнародну правову допомогу, завдано шкоди їхнім правам, свободам чи інтересам, мають право оскаржити рішення, дії та бездіяльність до суду.

Згідно з п. 18 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Судовим розглядом встановлено, що 29.07.2009 року заступником начальника відділу з розслідування злочинів про корупцію та в сфері економіки слідчої частини при Головному управлінні МВС Росії по Центральному Федеральному округу, винесено постанову про притягнення ОСОБА_4 в якості обвинуваченого за ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації, а з 04.08.2009 року його оголошено в розшук.

27.03.2015 року уповноваженою особою Печерського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_4 затриманий на території України, у звязку з чим Генеральною прокуратурою України прокуратурі м. Києва доручено проведення екстрадіційної перевірки.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 541 КПК України екстрадіційна перевірка це діяльність визначених законом органів щодо встановлення та дослідження передбачених міжнародним договором України, іншими актами законодавства України обставин, що можуть перешкоджати видачі особи (екстрадіції), яка вчинила злочин.

27.04.2015 р. прокуратурою м. Києва від Генеральної прокуратури України отримано запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу (екстрадіцію) громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 .

У відповідності до ч. 2 ст. 574 КПК України, Генеральна прокуратура є центральним органом України щодо видачі (екстрадіції) підозрюваних, обвинувачених у кримінальних провадженнях під час досудового розслідування.

Згідно з ч. 1 ст. 587 КПК України, екстрадіційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі особи, проводиться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням відповідною регіональною прокуратурою.

14.04.2015 року захисник в інтересах ОСОБА_4 подав до Генеральної прокуратури України заяву з копією вироку суду сектора Ришкань міста Кишинів Республіки Молдова від 28 липня 2011 по справі № 1-546/11, в якому зазначено, що ОСОБА_4 28 липня 2011 був визнаний винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого частиною 5 статті 190 Кримінального кодексу Республіки Молдова, і засуджений до відбування покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. Покарання призначено умовно, якщо протягом 5 років, він не вчинить іншого злочину. Вирок вступив в законну силу 13.08.2011 року і на даний час ОСОБА_4 відбуває по ньому покарання.

15 червня 2015 року Апеляційний суд міста Києва під час розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 у справі № 11-сс/796/1242/2015, встановив факт того, що згідно вироку суду сектора Ришкань міста Кишинів від 28 липня 2011 року ОСОБА_4 засуджений за вчинення на території Російської Федерації злочину, по якому він запитується із України, про що Апеляційний суд міста Києва зазначив у своїй ухвалі.

Згідно ч. 1 ст. 56 ст. 3 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, учасниками якої, зокрема, є Україна та Російська Федерація, Договірні Сторони зобовязуються відповідно до умов, передбаченими цією Конвенцією, за вимогою видавати один одному осіб, що знаходяться на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності або для приведення вироку у виконання.

Підстави для відмови у видачі наведені у ст. 57 зазначеної вище Конвенції.

Крім того, згідно ч. 7 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого 16 грудня 1966 року Генеральною Асамблеєю ООН та учасниками якого також є Україна та Російська Федерація, ніхто не повинен бути вдруге засуджений чи покараний за злочин, за який він уже був остаточно засуджений або виправданий відповідно до закону і кримінально-процесуального права кожної країни.

Аналогічний принцип юридичної відповідальності передбачений ч. 3 ст. 2 КК України, відповідно до якого ніхто не може бути притягнений до кримінальної відповідальності за той самий злочин більше одного разу.

Статтею 589 КПК України визначені підстави для відмови у видачі особи (екстрадіції). Пунктами 5 та 6 частини 1 цієї статті передбачено, що у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо видача особи (екстрадіція) суперечить зобовязанням України за міжнародними договорами України, а також якщо наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України Про міжнародні договори України, чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Наявність вступившого в законну силу вироку суду сектора Ришкань міста Кишинів Республіки Молдова від 28 липня 2011 року щодо ОСОБА_4 за злочин, за який його просить видати Генеральна прокуратура Російської Федерації, виключає можливість повторного притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за таким же обвинуваченням та відноситься до підстав, зазначених у ст. 589 КПК України.

Однак слід зазначити, що слідчий суддя не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Під час проведення екстрадіційної перевірки вирішення питання щодо наявності підстав для відмови у видачі особи (екстрадіції) чинним кримінальним процесуальним законодавством України віднесено виключно до компетенції центральних органів України, які зазначені у ст. 574 КПК України.

На даний час екстрадіційна перевірка прокуратурою м. Києва відносно ОСОБА_4 триває вже понад 10 місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 587 КПК України, екстрадіційна перевірка здійснюється протягом шістдесяти днів. Цей строк може бути продовжено відповідним центральним органом України.

Чинним кримінальним процесуальним законодавством України не передбачені граничні межі продовження строку екстрадіційної перевірки, у звязку з чим слідчий суддя не має повноважень оцінювати тривалість такої перевірки на предмет її навмисного затягування.

Крім того, за правилами КПК України, слідчий суддя не наділений повноваженнями визнавати бездіяльність прокурора неправомірною.

Таким чином, обставини, на які посилається захисник в обґрунтування скарги, підлягають з`ясуванню та оцінці уповноваженим органом в ході проведення екстрадіційної перевірки та самі по собі не свідчать про недотримання прокуратурою м. Києва строку екстрадійційної перевірки та порушення прав і свобод ОСОБА_4 .

За таких обставин, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 3, 9, 303-306, 376, 572, 587, 589 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб уповноважених осіб Прокуратури м. Києва щодо забов`язання вчинити дії відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1