Справа № 541/548/16-к
Провадження № 1-кп/541/80/2016
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників адвоката ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000130 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Швадрони Шишацького району Полтавської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

- 01.06.2010 року Шишацьким районним судом Полтавської області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 24.09.2012 року Шишацьким районним судом Полтавської області за ст.185 ч.2 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- 24.09.2012 року Шишацьким районним судом Полтавської області за ст.185 ч.2 КК України до 3 місяців арешту, на підставі ст.ст.71, 72 КК України приєднано покарання за вироком Шишацького районного суду Полтавської області від 01.06.2010 року, остаточно засуджений до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- 05.11.2012 року Шишацьким районним судом Полтавської області за ст.186 ч.2, 357 ч.3, 70 ч.ч.1,4 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 15.09.2015р. умовно достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 3 місяці 17 днів, та
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Розпашне Чутівського району Полтавської області, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

- 20.09.2010 року Чутівським районним судом Полтавської області за ст.ст.185 ч.3, 187 ч.3, 70 ч.1 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, звільнений 01.10.2015 року умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 8 місяців 3 дні,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , повторно, 6 лютого 2016 року, переслідуючи корисливі мотиви, під раптово виниклим умислом на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вступили у попередню змову між собою про таємне викрадення майна з домогосподарств в с.Великі Сорочинці Миргородського району. З метою виконання своїх злочинних намірів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 близько 17 години спільно прибули до домогосподарства АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_4 . Перебуваючи у вищевказаному домогосподарстві, користуючись відсутністю власника та сторонніх громадян, діючи таємно, через незамкнені двері проникли всередину будинку де з печі опалення витягли металеві частини, загальною вагою 69,9 кг., вартістю за 1 кг. чорного металу 2,40 грн. на загальну суму 167,76 грн., які погрузили на заздалегідь заготовлені санки та перевезли до місця свого проживання в АДРЕСА_4 , тим самим повністю виконавши свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) до кінця. Своїми умисними та протиправними діями, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в житло, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив суду, що 6 лютого 2016 року, близько 15 години він пішов забрати металобрухт з одного з домогосподарств по АДРЕСА_3 на прохання свого односельця ОСОБА_9 , який повідомив, що сам не може цього зробити, оскільки зайнятий доглядом за малолітньою дитиною своєї сестри поки остання перебуває у лікарні, і пообіцяв за цю послугу заплатити. На його питання чи не крадений цей метал ОСОБА_9 відповів що ні. Тоді він погодився, ОСОБА_9 розповів біля якої хати треба забрати метал і він пішов. Коли підійшов до потрібного будинку то побачив, що двері відкриті навстіж. Він зайшов у будинок, який справляв враження нежилого, тому що груба розвалена, електропроводка вирвана, розбите вікно у веранді та кімнаті, потім вийшов з нього і побачив, що метал лежить надворі, збоку від веранди, трохи прикиданий бур`яном. Там були металеві шпуги, брудні, трохи в сажі. Він поклав їх у спортивну сумку, яку приніс з собою, і пішов у с.Ковалівку. Коли дійшов до кінця села, побачив , що у сумки відривається ручка. Тоді він зателефонував ОСОБА_6 , щоб той прийшов і допоміг йому, а потім ОСОБА_9 , якому повідомив, що він кине цей метал, тому що його незручно нести. Той сказав, що зараз приїде, а потім передзвонив і сказав що до нього приїдуть. Приблизно о 16-30 прийшов ОСОБА_6 , майже одразу за ним приїхав на велосипеді з санками ОСОБА_10 , а потім на автомобілі приїхав ОСОБА_11 . Він поклав сумку з металом у багажник, ОСОБА_6 сказав, щоб він велосипедом з санками їхав у центр села до магазину і чекав їх там, а сам з ОСОБА_10 сів у автомобіль до ОСОБА_11 і вони поїхали в с.Ковалівку до ОСОБА_12 , якій ОСОБА_9 сказав продати металобрухт. Та придбала метал за 100 грн., ОСОБА_11 підвіз його та ОСОБА_10 в центр села до магазину та поїхав, а вони зустрілись з ОСОБА_6 , на гроші, отримані за металобрухт, купили в магазині пляшку горілки, напій, печення та цукерки для дітей і пішли до ОСОБА_9 , якому він віддав залишок коштів в сумі близько 60 грн., а той дав йому 20 грн. за послугу. На другий день вранці до них додому приїхали працівники поліції, разом з ними був і ОСОБА_9 , і вони всі поїхали на подвір`я ОСОБА_12 , де працівники поліції, у відсутність власниці домогосподарства, з купи металобрухту навибирали металевих виробів, в т.ч. і тих, які він не здавав, зокрема плиту з печі та кутики, сказали їм з ОСОБА_6 погрузити цей метал в автомобіль «Жигулі», на якому вони приїхали, і повезли їх в м.Миргород, де працівники поліції вимагали від них писати ті пояснення, які скажуть, інакше додому не відпускали. Метал привезли 11 лютого 2016 року до них додому на тому самому автомобілі, вигрузили, сфотографували і вони його погрузили назад і повезли на зважування. Також пояснив, що вони з ОСОБА_6 відремонтували грубу потерпілій, тому що працівники поліції сказали їм, що тоді їх не притягатимуть до відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні також не визнав та пояснив, що 6 чи 7 лютого 2016 року, близько 15 години, ОСОБА_5 запропонував йому піти в с.Великі Сорочинці за металом, який просив його забрати ОСОБА_9 . Він відмовився і ОСОБА_5 пішов сам, але десь о 16 зателефонував і попросив прийти допомогти. Він пішов і хвилин через 40 на підході до села зустрів ОСОБА_5 , який був з чорною спортивною сумкою, в якій були металеві вироби, але плити і кутиків в ній не було. Вони закурили, в цей час під`їхав велосипедом ОСОБА_10 , на багажнику були санки, сказав, що його послав ОСОБА_9 . Вони поклали сумку на санки, ОСОБА_10 протяг її близько 10 метрів, в цей час під`їхав на автомобілі чоловік на прізвисько « ОСОБА_13 » і сказав, щоб вони їхали з ним. ОСОБА_5 з ОСОБА_10 поклали сумку в багажник автомобіля і поїхали, а йому сказали їхати у центр с.Ковалівка до бару. Він велосипедом з санками поїхав у центр, коли доїхав, вони вже були там, купили плішку горілки та ще чогось і пішли до ОСОБА_9 в будинок його сестри. Про подальші події дав показання, ідентичні показанням ОСОБА_5 , пояснив, що працівники поліції чинили на них психологічний тиск, кажучи, що відпустять їх, коли зізнаються, а якщо попросять адвоката будуть тримати ще довше. Пояснив, що під час слідчого експерименту працівники поліції привезли їх безпосередньо до будинку, він нічого не розповідав, йому казали куди показувати, просто пофотографували і все. Також пояснив, що ремонт потерпілій вони робили тому що працівники поліції сказали що тоді їм нічого не буде.

За правилами ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди,завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України, покладається на прокурора.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра обвинуваченому не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Зазначене є однією з загальних засад кримінального провадження, є презумпцією невинуватості та закріплено у ст.62 Конституції України та ч. 2 ст.17 КПК України.

На обґрунтування винуватості ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їм злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України сторона обвинувачення послалась на наступні докази, які безпосередньо досліджені судом в судовому засіданні, а саме:

- показання потерпілої ОСОБА_4 про те, що 6 чи 7 лютого 2016 року вона виявила крадіжку з будинку її батька, який помер у 2014 році. Близько 5-6 років у цьому будинку, що розташований в АДРЕСА_3 , ніхто не проживає, вона використовує цей будинок як дачу, відпочиває у ньому, коли працює на городі. Правовстановлюючих документів на будинок не має, тому що звернулась до нотаріуса після закінчення строку для прийняття спадщини і їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом, але вона ще не зверталась, тому що є й інші спадкоємці. Повідомила, що будинком користується лише вона, з будинку викрали металеві плиту з груби, перемички, скільки саме та на яку суму вказати не може, вважає, що їй завдано моральну шкоду, але в зв`язку з тим, що обвинувачені вибачились і відремонтували плиту і грубу вона до них претензій не має. Пояснила, що була присутня при огляді будинку працівниками поліції коли вона писала заяву, більше ні в яких слідчих діях участі не брала;

- протокол огляду предмету від 11.02.2016 року під час проведення якого в будинку по АДРЕСА_5 у присутності понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 було оглянуто вироби з металу, а саме металеві кутки, планки та плита, які за поясненнями ОСОБА_5 і ОСОБА_6 вони викрали з будинків у с.Великі Сорочинці, плиту з одного будинку а інший металобрухт з іншого. Даний металобрухт опечатано, скріплено підписами учасників та вилучено до Миргородського ВП;

- протокол огляду предмету від 11.02.2016 року, під час проведення якого в м.Миргороді в приміщенні магазину «Сільпо» було проведено зважування металевих кутів і планок, які були вилучені під час огляду домогосподарства по АДРЕСА_4 , вага цього металобрухту склала 69,6 кг., вага зваженої окремо металевої плити склала 21,7 кг.;

- заяву ОСОБА_6 від 11.02.2016р. про добровільну видачу працівникам поліції металевих пластин груби та металевої плити, викрадених ним та ОСОБА_5 з будинків в с.Великі Сорочинці Миргородського району;

- довідки ДП «Втормет-Миргород» ВАТ «Полтававтормет», якими визначена вартість одного кілограму лому чорного металу станом на 06.02.2016р. та на 07.02.2016р. - 2,40 грн.;

- довідку Приватного підприємства «Крокус», якою визначена вартість одного кілограму лому чорного металу станом на 06.02.2016р. 2,40 грн.;

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.02.2016р. за участі підозрюваного ОСОБА_6 , під час якого він розповів про обставини вчинення крадіжки та показав будинок, з якого вони з ОСОБА_5 викрали металеві частини плити опалення;

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.02.2016р. за участі підозрюваного ОСОБА_5 , під час якого він розповів про обставини вчинення крадіжки та показав будинок, з якого вони з ОСОБА_6 викрали металеві частини плити опалення;

- протокол огляду місця події від 07.02.2016р. під час якого було оглянуто будинок по АДРЕСА_3 та виявлено пічну плиту, на якій відсутня металева частина, та пічну плиту, верхня частина якої відсутня.

Інших доказів на обґрунтування винуватості обвинувачених прокурором не надано.

У відповідності до ч.1 ст.94 КПК України, зокрема суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, дослідивши надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, давши їм оцінку, відповідно до вимог ст.94 КПК України, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинувачених є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Зазначені докази суд вважає неналежними, недопустимими та недостовірними у їх сукупності, а тому не приймає їх до уваги з таких підстав.

За змістом протоколу огляду місця події, складеного слідчим 07.02.2016 року, оглянуто нежилий будинок по АДРЕСА_3 . При цьому потерпіла вказана як особа, що приймала участь у огляді даного будинку. Ч.3 ст.104 КПК України передбачено, що протокол складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце, час проведення та назву процесуальної дії; особу, яка проводить процесуальну дію (прізвище, ім`я, по батькові, посада); всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; 2) описової частини, яка повинна містити відомості про: послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи; 3) заключної частини, яка повинна містити відомості про: вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії.

Вказаної норми закону при складання протоколу огляду слідчим дотримане не було. Зокрема, у протоколі зазначено, що особам, які беруть в ньому участь, роз`яснено про застосування технічних засобів фіксації, умови та порядок їх використання, але характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, не наведено. Працівниками поліції під час огляду проводилось фотографування, про що повідомила потерпіла у судовому засіданні, але відповідні фототаблиці або інші носії інформації до протоколу не додані. Сам протокол огляду позбавлений будь-якого інформативного характеру для з`ясування обставин вчиненого злочину, оскільки в ньому зазначено лише про виявлення пічної плити, в якій відсутня металева частина, яка саме ця частина, її вид, розмір та інші індивідуальні ознаки в протоколі не вказані. Також зазначено, що в іншій кімнаті виявлена пічна плита, верхня частина якої відсутня, при цьому не вказано з чого складалася ця частина, хоч потерпіла була присутня при огляді і могла дати відповідні пояснення, в т.ч. про те, коли була виявлена відсутність цих частин. Крім цього, при проведенні огляду місця події не вилучались ніякі речі, відбитки пальців рук чи інше, які могли зберегти на собі сліди злочину, або бути доказом певного факту чи обставин.

Аналізуючи протоколи проведення слідчих експериментів за участю обвинувачених, суд прийшов до висновку, що проводячи зазначену слідчу дію, слідчий, не дотримався вимог процесуального законодавства, та, користуючись обставинами того, що обвинувачені погодилися визнати себе винними, між іншим без захисника, не досяг мети проведення зазначеної слідчої дії та її наслідків, що, згідно вимог ст.223 КПК України, є підставою проведення слідчої дії.

Так, згідно вимог ст.240 КПК України, слідчий експеримент проводиться з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та проводиться шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, тощо. В той же час, як видно з змісту протоколів, фактично результати слідчого експерименту зведені до показань підозрюваних щодо обставин вчинення крадіжки, від яких в ході судового розгляду обвинувачені відмовилися. Відтворення обставин вчинення крадіжки, зокрема спосіб проникнення та заволодіння викраденими предметами, застосування знаряддя вчинення злочинів, чи можливість розібрати піч за допомогою лише рук, розміщення викрадених предметів, тощо, не проводилася та не відмічалася в протоколі. Крім того, за показаннями у судовому засіданні свідків обвинувачення ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які зазначені понятими в обох протоколах слідчого експерименту, під час слідчого експерименту підозрювані давали показання одночасно, отже протоколи слідчого експерименту від 12.02.2016р. в яких зазначено про проведення цієї слідчої дії окремо з кожним підозрюваним, не відповідають дійсності.

Протоколи огляду предмету від 11.02.2016 року на думку суду також не відповідають вимогам ч.3 ст.104 КПК України, оскільки в них не зазначені характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, а також у протоколі, складеному в с.Ковалівка, не зазначена кількість та розмір вилучених речей, чим порушено також і вимоги ч.2 ст.100 КПК України, згідно якої речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Крім того, вказані протоколи суперечать заяві ОСОБА_6 від 11.02.2016р., в якій йдеться про видачу працівникам поліції металевих пластин та металевої плити, а в протоколах зазначені ще й металеві кутки, та один одному, оскільки в протоколі, складеному в с.Ковалівка, зазначено, що даний металобрухт опечатано, скріплено підписами учасників та вилучено, а на фототаблиці до протоколу огляду, складеному після того в м.Миргороді видно, що металеві речі лежать на вагах не опечатані. При цьому на фототаблиці зафіксована вага 69,9 кг., а в тексті протоколу зазначена 69,6 кг. Те, що вказані металеві вироби при ньому не опечатувались і не вилучались підтвердив у судовому засіданні і допитаний за клопотанням сторони обвинувачення свідок ОСОБА_10 , який зазначений у протоколі огляду та вилучення в якості понятого. Крім того цей свідок повідомив, що вже при складанні цього протоколу обвинувачені стверджували, що їх послав забрати цей метал ОСОБА_9 .

Такі показання обвинувачених підтверджуються також показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що саме ОСОБА_9 просив його 6 лютого 2012 року поїхати велосипедом з санчатами, щоб допомогти ОСОБА_5 перевезти метал з Діброви, на що він погодився, показаннями допитаного за клопотанням захисту свідка ОСОБА_11 , який підтвердив, що в цей день саме ОСОБА_9 тричі телефонував йому та просив забрати його з Діброви. Ці обставини підтверджуються і показаннями свідка ОСОБА_16 , яка повідомила, що ОСОБА_9 просив її відпустити її чоловіка ОСОБА_10 , щоб той з`їздив забрав ОСОБА_5 з металом, а потім, коли чоловік вже поїхав і довго не повертався, при ній телефонував ОСОБА_11 та умовляв його поїхати автомобілем в Діброву. Про роль ОСОБА_9 свідчать і показання свідка ОСОБА_12 , згідно яких саме він 06.02.2016 року запропонував їй купити в нього металеві пластини, які пізніше в цей же день їй привіз ОСОБА_5 з ОСОБА_11 .

До показань свідка ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в лютому 2016 року за власною ініціативою викрали метал з хати в Діброві, та йому про це розповіли, а він ОСОБА_5 ні про що не просив, суд відноситься критично, оскільки вони суперечать показанням вищезазначених свідків, які узгоджуються між собою та з показаннями обвинувачених, а за поясненнями самого ОСОБА_9 на той час у нього виникло неприязне ставлення до ОСОБА_5 в зв`язку з підозрою останнього у викраденні у нього ножа та інциденту, пов`язаного з сестрою ОСОБА_9 , що підтвердив у судовому засіданні і свідок ОСОБА_10 .

Посилання прокурора на недопустимість показань свідків захисту в зв`язку з тим, що ці докази не відкривались стороні обвинувачення в порядку ч.11 ст.290 КПК України суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.1 ст.134 КПК України суд під час судового провадження має право за власною ініціативою або за клопотанням слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, потерпілого, його представника здійснити судовий виклик певної особи, якщо суд встановить наявність достатніх підстав вважати, що така особа може дати показання, які мають значення для кримінального провадження.

Враховуючи показання свідка ОСОБА_12 про те, що остання 6 лютого 2016 року, близько 17 години 15 хвилин придбала у ОСОБА_5 металеві шпуги на грубу в кількості 49,5 кг. за 100 грн., які в частині придбання металу саме нею підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , суд приймає до уваги показання обвинувачених та цього свідка про те, що вказаний метал був вилучений працівниками поліції у неї в її відсутність, без складання відповідного процесуального документу і без урахування того, який саме метал був нею придбаний, що також свідчить про недостовірність протоколів огляду від 11.02.2016р. Сумніви у їх достовірності викликає також і те, що згідно реєстру матеріалів досудового розслідування 08.02.2016р. було складено протокол огляду предмета санок, які видав ОСОБА_5 , який не був наданий суду, проте суд вважає, що це ті санки, на яких за версією слідства обвинувачені перевозили викрадений металобрухт, але огляд і вилучення самого металобрухту, був проведений лише 11.02.2016 року, хоч на думку суду ніщо не перешкоджало його огляду і вилученню, в разі його наявності, одночасно з санками.

Зазначене дає суду обґрунтовані підстави вважати реальним твердження обвинувачених про те, що вони під час досудового розслідування обмовили себе щодо вчинення ними крадіжки. Фактично, як видно з наданих прокурором доказів, по суті обвинувачення ґрунтується на їх показаннях на стадії досудового розслідування в якості підозрюваних, та показаннях, відображених в протоколі проведення слідчих експериментів, інших доказів, тобто фактичних даних, отриманих у визначений КПК України спосіб, які би доводили винність обвинувачених, стороною обвинувачення суду не надано.

А оскільки, згідно вимог ст.95 КПК України, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, тому показання надані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під час досудового розслідування, суд, керуючись вимогами процесуального законодавства, до уваги не бере та відкидає.

Частина 3 статті 185 КК України передбачає відповідальність за крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому.

Об`єктивна сторона злочину проти власності полягає у викраденні.

Для наявності суб`єктивної сторони таємного викрадення чужого майна має бути встановлено, що особа діяла з прямим умислом, усвідомлюючи, що посягає на чужу власність, на яку він не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду. Обов`язковою ознакою крадіжки є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета - збагатитися самому, або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Суспільна небезпечність даного злочину полягає в тому, що він порушує право громадян на власність та полягає у протиправному безоплатному вилученні чужого майна і оберненні його на користь винної особи, що завдає шкоди власникові.

При цьому під безоплатністю розуміється вилучення майна на користь винного без еквівалентної заміни, тобто без рівноцінного відшкодування вилучених матеріальних цінностей іншим майном, грошовими коштами або людською працею.

Таким чином, із суб`єктивної сторони таємне викрадення чужого майна полягає в наявності лише прямого умислу, де винна особа усвідомлює, що протиправно безоплатному вилучає чуже майна і обертає його на свою користь, чим завдає шкоди власникові.

Оскільки за поясненнями обвинуваченого ОСОБА_5 він не мав умислу на викрадення майна, оскільки вважав, що цим металобрухтом має право розпоряджатися ОСОБА_9 , який запевнив його, що цей металобрухт не є краденим, і будинок, біля якого він знаходився, справляв враження нежилого, а ОСОБА_6 , крім відсутності умислу, не вчиняв будь-яких дій по вилученню чи транспортуванню металобрухту, що підтверджується показаннями свідків, а докази, які б спростовували ці пояснення, відсутні, суд вважає що в діях обвинувачених відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Крім того, за ст.185 КК України, настає кримінальна відповідальність при скоєнні крадіжки майна, у випадках, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Виходячи із положень ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пункту 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, станом на 6 лютого 2016 року кримінальна відповідальність наступала, якщо вартість викраденого чужого майна перевищувала 137,80 гривень.

У відповідності з п.6 ч.2 ст.242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутись до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків.

В порушення вказаних процесуальних норм стороною обвинувачення не доведено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Стороною обвинувачення на підтвердження вартості металобрухту надані довідки, які не є документами, визначеними у ст.99 КПК України, оскільки у них відсутні обов`язкові реквізити для документів, а саме дати їх видання та зазначення посад осіб, які їх підписали, і самі вони здобуті в порушення вимог, передбачених ст.93 КПК України, без дотримання процесуальної процедури збирання доказів. Тому такі довідки не являються допустимими доказами, а відповідно не доведена вартість викраденого, що за викладених обставин також унеможливлює кваліфікувати дії обвинувачених як кримінальне правопорушення.

Отже достатніх та переконливих доказів, які б підтверджували обвинувачення ОСОБА_5 і ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України, суду не надано, а надані докази, як вважає суд, є недостатніми для визнання їх винуватості.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України виправдовувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Ураховуючи, що згідно вимог ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, суд прийшов до висновку про необхідність виправдання обвинувачених.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати не винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та виправдати в зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 визнати не винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та виправдати в зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Речові докази: санки, вилучені 08.02.2016 року повернути ОСОБА_5 , металобрухт, вагою 69,9 кг., вилучений 11.02.2016 року повернути потерпілій ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у строк 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1