Єдиний унікальний номер 722/1093/16-к
Номер провадження 1-в/722/753/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2016 року Сокирянський районний суд Чернівецької області
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника СВК-67 ОСОБА_4
начальника відділення ОСОБА_5
та засудженого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокиряни клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,
Засуджений ОСОБА_6 13.04.2016 року звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище клопотанням, в якому просив з підстав, передбачених ст.81 КК України, звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 клопотання підтримав та з наведених у ньому підстав просив його задовольнити. Вважає, що він довів своє виправлення, про що свідчить застосування до нього у квітні 2016 року чергового заохочення. Накладені на нього останні два дисциплінарні стягнення вважає незаконними. При цьому підтвердив, що вказані стягнення він не оскаржував.
Прокурор ОСОБА_3 та представник СВК-67 ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання та просили у його задоволенні відмовити, вважаючи клопотання передчасним, оскільки засуджений на даний час не досяг необхідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України, - «довів своє виправлення».
Голова спостережної комісії ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, подавши до суду письмову заяву, в якій розгляд клопотання просив провести за його відсутності. Вирішення клопотання залишив на розсуд суду.
Начальник відділення №2 ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що в квітні 2016 року засуджений ОСОБА_6 як правами начальника відділення, так і правами начальника виправної колонії, не заохочувався. При цьому підтвердив, що від начальника їдальні, де працює засуджений, до нього надходив рапорт з пропозицією щодо заохочення засудженого. Разом з тим, вказаний рапорт для нього носить лише рекомендаційний характер та не зобов`язує його вирішувати питання про заохочення засудженого, оскільки окрім ставлення до праці, ним враховується також і поведінка засудженого. На даний час поведінка засудженого не є сумлінною, про що свідчить наявність у нього двох діючих дисциплінарних стягнень за порушення вимог режиму відбування покарання. У зв`язку з цим, в квітні 2016 року ним не ініціювалося питання про можливість заохочення засудженого.
Заслухавши пояснення та доводи учасників процесу, дослідивши письмові матеріали клопотання та особову справу засудженого, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.
Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено наступні обставини.
Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 01.09.2010 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.115 КК України до 8 років позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 09.12.2010 року вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 залишено без змін.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_6 згідно вказаного вище вироку суду першої інстанції відраховується з 15.12.2009 року.

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23.02.2016 року, зараховано засудженому ОСОБА_6 у строк покарання за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 01.09.2010 рокустрок його попереднього ув`язнення з 15.12.2009 року по 08.12.2010 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що становить 11 місяців 23 дні.

Таким чином, внаслідок зарахування ОСОБА_6 у строк покарання вказаного вище строку попереднього ув`язнення, кінцевим строком відбування ним покарання у виді позбавлення волі є 22.12.2016 року.
Пунктом 3 ч.3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

У відповідності до ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, за який засуджено ОСОБА_6 , відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Як встановлено судом, станом на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_6 фактично відбув 6 років 4 місяці 6 днів позбавлення волі, що із врахуванням зарахованого строку попереднього ув`язнення, становить більше трьох чвертейстроку покарання, призначеного судом за вчинення умисного особливо тяжкого злочину.
Виходячи із нововизначеного кінцевого строку відбування покарання, невідбутий засудженим ОСОБА_6 строк покарання у виді позбавлення волі станом на час розгляду судом клопотання становить 8 місяців 1 день.

Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Із матеріалів особової справи судом встановлено, що засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі перебуває з 15.12.2009 року. За час утримання в слідчому ізоляторі м.Ужгород засуджений ОСОБА_6 за порушення вимог утримання в одному випадку притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження, заохочень не мав.
В Сокирянську виправну колонію №67 засуджений ОСОБА_6 прибув 21.01.2011 року.
Як вбачається із довідки про заохочення і стягнення на засудженого, за час перебування в Сокирянській виправній колонії №67 засуджений ОСОБА_6 в одному випадку правами начальника відділення заохочувався у вигляді подяки за сумлінну поведінку і ставлення до праці. При цьому, за порушення вимог режиму відбування покарання засудженийОСОБА_6 у шести випадках притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган та суворих доган, з яких два стягнення у вигляді доган по даний час є діючими.
При цьому встановлено, що накладені на засудженогоОСОБА_6 дисциплінарні стягнення, останнім в установленому законом порядку не оскаржувалися.

Згідно довідки відділу організації та нормування праці №412 від 18.04.2016 року та особової справи встановлено, що засуджений ОСОБА_6 по прибуттю до колонії був працевлаштований у гірничому цеху №1, до роботи відносився погано, встановлені обсяги робіт не виконував. З червня 2012 року по жовтень 2014 року засуджений ОСОБА_6 бажання працювати не виявляв. З грудня 2014 року по серпень 2015 року засуджений ОСОБА_6 працював різноробочим котельні установи, поставлені йому змінні завдання виконував, однак потребував контролю за якістю їх виконання. З вересня 2015 року по даний час засуджений ОСОБА_6 працює у господарській обслузі робітником їдальні, свої обов`язки намагається виконувати. Роботи з благоустрою установи виконує.
Із пояснень начальника відділення та дослідженої в судовому засіданні характеристики, затвердженої начальником колонії 18.04.2016 року, встановлено, що засуджений ОСОБА_6 у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний; намагається дотримуватись правомірних взаємовідносин з персоналом установи; своє спальне місце і приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд; заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні, відвідує, однак відповідних висновків для себе не робить; приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Творчість»; здобув в навчальному центрі при установі спеціальність «Муляр», однак заняття відвідував неохоче, зацікавленості до навчання не проявляв; за характером врівноважений, переважає флегматичний тип темпераменту; соціально-корисні зв`язки на волі підтримує з рідними шляхом побачень та отримання посилок.
Відповідно до довідки медичної частини №321 від 15.04.2016 року засуджений ОСОБА_6 працездатний, на даний час стан його задовільний.
Згідно довідки бухгалтерії №1577 встановлено, що станом на 15.04.2016 року в установі на виконанні з 02.04.2012 року перебуває виконавчий лист про стягнення із засудженого ОСОБА_6 75512,66 грн., з яких жодна сума останнім не відшкодована.

Згідно вироку суду, засуджений ОСОБА_6 під час судового розгляду кримінального провадження своєї винуватості у вчиненні злочину не визнав. В судовому засіданні під час судового розгляду даного клопотання засуджений ОСОБА_6 заявив про визнання своєї винуватості у вчиненні злочину.

Частиною 2 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається із виписок з протоколів засідань атестаційної комісії відділення №2 на засудженого ОСОБА_6 , відносно останнього зазначені наступні результати атестації з визначення ступеню його виправлення, зокрема за період:
з 25.01.2011 року по 14.07.2011 року не став на шлях виправлення;
з 19.07.2011 року по 26.01.2012 року не став на шлях виправлення;
з 30.01.2012 року по 19.07.2012 року не став на шлях виправлення;
з 18.07.2012 року по 25.01.2013 року не став на шлях виправлення;
з 25.01.2013 року по 15.07.2013 року не став на шлях виправлення;
з 15.07.2013 року по 20.01.2014 року не став на шлях виправлення;
з 20.01.2014 року по 18.07.2014 року не став на шлях виправлення;
з 21.07.2014 року по 19.01.2015 року злісний порушник режиму;
станом на 14.07.2015 року стає на шлях виправлення;
станом на 09.12.2015 року не став на шлях виправлення.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, суд вважає, що як поведінка засудженого ОСОБА_6 , так і його відношення до праці протягом всього часу відбування покарання не були достатньо сумлінними, а тому останній, на думку суду, на даний час в повній мірі не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України, як «довів своє виправлення».

При цьому, суд вважає, що процес певних позитивних змін, які відбуваються на даний час в особистості засудженого ОСОБА_6 , не дає достатніх підстав вважати про його готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, у зв`язку з чим умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування покарання, на думку суду, є передчасним.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернівецької області протягом 7 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя Сокирянського
районного суду ОСОБА_1