Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
Номер провадження 1-кс/711/1877/16

Справа № 711/5991/16-к

14 липня 2016 року

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю:

секретар: ОСОБА_2

захисник: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , на незаконне тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:
Захисник звернувся до суду 12.07.2016р. з заявою (скаргою), в якій просить негайно звільнити з-під варти ОСОБА_4 у зв`язку з його незаконним триманням у Черкаському СІЗО УДПтС України в Черкаській області. В обґрунтування скарги зазначено, що ОСОБА_4 був взятий під варту в залі суду на підставі вироку Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 30.06.2016р.. Оскільки вирок суду не набрав законної сили, то на теперішній час відсутні підстави для тримання під вартою ОСОБА_4 ..

В судовому засіданні захисник пояснив, що під час судових дебатів прокурор не просив застосувати до обвинуваченого на період до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Сторона захисту також не заявляла відповідного клопотання. Натомість суд з власної ініціативи застосував до обвинуваченого найсуворіший вид запобіжного заходу, при цьому не навів в мотивувальній частині мотивів, з яких вбачається необхідність його застосування. На теперішній час обвинувачений тримається під вартою на підставі судового рішення (вироку), яке не набрало законної сили, що суперечить ст.29 Конституції України та ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тож просив задовольнити скаргу та негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти.

Відповідно до ч.2 ст.206 КПК України якщо слідчий суддя отримує відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

На виконання загальних обов`язків щодо захисту прав людини слідчим суддею призначене судове засідання з розгляду зазначеної заяви (скарги).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 тримається під вартою на підставі вироку Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 30.06.2016р., яким його засуджено за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.185 КК України та із застосуванням ст.71 КК України остаточно призначене покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі. До набрання вироком суду законної сили до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у зв`язку з чим його взято під варту в залі суду.

Таким чином, на теперішній час ОСОБА_4 тримається під вартою на підставі судового рішення (вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 30.06.2016р.). Зазначеним вироком суд обрав до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, керуючись при цьому ст.331, а.11 п.2 ч.4 ст.374 КПК.

Зауваження захисника щодо того, що порядок набрання вироком суду законної сили передбачений ст.532 КПК, яка не містить застережень щодо того, що вирок суду може набирати законної сили частинами, вбачаються певною мірою обґрунтованими. Дійсно, надаючи суду право у обвинувальному вироку зазначати рішення про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальним законом чітко не врегульовано питання щодо виконання вироку в цій частині. Разом з тим, відповідно до ч.6 ст.9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження.

Відповідно до ст.131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Частиною першою статті 132 КПК передбачено, що такі заходи застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Отже закон передбачає можливість застосування заходів забезпечення й іншими формами судових рішень ніж ухвала. Натомість порядок та засади застосування таких заходів визначаються спеціальними нормами КПК. Судові рішення про застосування запобіжних заходів (як різновид заходів забезпечення кримінального провадження) підлягають до негайного виконання (ст.205 КПК). Отже у разі прийняття судом рішення про застосування запобіжного заходу таке рішення підлягає негайному виконанню після його проголошення і це пов`язане з самою сутністю інституту запобіжних заходів в кримінальному провадженні, оскільки в інакшому випадку неможливо досягнути дієвості кримінального провадження.

Таким чином в контексті положень ст.ст.131, 132, 205, 331, 374 КПК з огляду на положення ч.6 ст.9 КПК вбачається, що рішення суду, що викладене у обвинувальному вироку, про застосування заходів забезпечення кримінального провадження підлягає до негайного виконання.

Стосовно зауважень захисника про порушення судом порядку вирішення питання про застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 , то в цій частині звертаю увагу, що вони стосуються таких ознак судового рішення та дій суду як законність та торкаються питання оцінки судом підстав, якими визначається необхідність застосування запобіжного заходу та дотримання процесуального порядку вирішення зазначеного питання, тобто стосуються дотримання судом вимог процесуального закону. Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.124 Конституції судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, у межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Повноваження щодо оцінки виконання судом вимог процесуального закону належить судам вищих інстанцій і може бути предметом оскарження або дисциплінарного провадження щодо судді. Слідчий суддя не наділений повноваженнями давати оцінку таким діям суду та перевіряти їх на відповідність закону.

За таких обставин, вважаю, що підстав для задоволення заяви (скарги) захисника немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.206 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про незаконне тримання під вартою та зобов`язання негайного звільнення з-під варти обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошений 15 липня 2016року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1