11-кп/775/18/2016(м)
265/6989/14-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у м.Маріуполі кримінальне провадження №0002863 за апеляційною скаргою прокурора, який здійснював повноваження прокурора у розгляді провадження судом першої інстанції, на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 13 січня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріуполя Донецької області, громадянина України, не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він 01 жовтня 2014 року, приблизно об 11-00 год., діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою таємного викрадення чужого майна, перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу таємно з тумби, розташованої в спальній кімнаті, викрав ноутбук «Самсунг NP 350 E7C-S05RU» вартістю 7888 грн., з шафи в спальній кімнаті викрав бездротову комп`ютерну мишу вартістю 189 грн. та сумку-чохол вартістю 350 грн., в якій знаходився зарядний пристрій, вартість якого входить до вартості ноутбуку, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 8427 грн., та з викраденим з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду. Посилається на те, що вирок суду ухвалено з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд не роз`яснив наслідки розгляду кримінального провадження за процесуальною процедурою, передбаченою цією нормою, чим порушив права учасників судового розгляду. Також вказує, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, його висновки у вироку не відповідають фактичним обставинам провадження. Зазначає, що суд надав неправильної правової оцінки самим обставинам вчинення злочину та доказам, через що передчасно дійшов висновку про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки злочину, як проникнення у житло, та необхідність перекваліфікації дій останнього з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.185 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання вимог апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. При цьому, згідно ч.4 ст.349 КПК України, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, суд розглянув провадження щодо ОСОБА_6 саме за процедурою, визначеною ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням даних, які характеризують його особу, усі вимоги процесуального закону щодо дотримання зазначеної процесуальної процедури судом було виконано в повному обсязі, що підтверджується даними журналу судового засідання та його технічного запису. У вироку суд не обґрунтовував свої висновки доказами, які не досліджувалися під час судового розгляду. А тому доводи прокурора в апеляційній скарзі про порушення прав учасників судового розгляду з цього приводу є безпідставними.

Вирішуючи питання правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 саме за ч.1 ст.185 КК України, суд першої інстанції виходив з того, що останній потрапив до будинку через відчинені двері, зареєстрований за цією адресою та має право користування зазначеним житлом. Але з таким висновком погодитися не можна, так як він не відповідає матеріалам провадження та доказам, на які послався суд у вироку, а також правовим висновкам, що містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику про злочини проти власності».

Так, під час судового розгляду було достеменно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 тривалий час у будинку за зазначеною адресою не проживає, шлюб з ОСОБА_8 , яка постійно проживає у будинку, було розірвано. Обвинувачений потрапив до будинку шляхом обману та безпосередньо саме з метою вчинення крадіжки, ці обставини він підтвердив під час його допиту в судовому засіданні. За таких обставин слід визнати, що висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення у житло, є передчасним та таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а тому доводи прокурора в апеляційній скарзі з цього приводу про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є слушними.

Дані порушення перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до ст.409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення. Разом з тим, колегія суддів позбавлена можливості усунути ці порушення та переглянути провадження в апеляційному порядку з ухваленням свого вироку, згідно вимог ст.404 КПК України, так як така вимога відповідно до апеляційної скарги прокурором не заявлялася, та у такий спосіб буде істотно погіршене становище обвинуваченого без законних підстав, що є недопустимим.

У зв`язку з викладеним, на підставі ст.415 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд його у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції необхідно врахувати зазначене та, відповідно до вимог ст.370 КПК України, ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, який здійснював повноваження прокурора у розгляді провадження судом першої інстанції залишити задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 13 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області