Справа № 1-42/10 Провадження № 1-42/10
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2010 Жидачівський районний суд Львівської області

в складі

головуючого-судді Сидорака Б.Г

при секретарі Кузишин М.С.

з участю прокурора Шкрибало В.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Жидачеві кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, позапартійного,

одруженого, на утриманні двоє дітей, ІНФОРМАЦІЯ_3, фізичної особи-підприємця, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого, військовозобов»язаного,

за ч. 1 ст. 172 КК України, -

встановив:

Підсудний ОСОБА_1, будучи фізичною особа-підприємцем, який здійснює підприємницьку діяльність у вигляді роздрібної торгівлі продуктами харчування, косметичними та парфумерними товарами, роздрібною торгівлею іншими непродовольчими товарами в магазині в с.Антонівка Жидачівського району та, використовуючи найману робочу силу, умисно, в порушення вимог ст.ст. 43, 45, 46 Конституції України, ст.ст. 2, 5-1, 21, 22, 24, 24-1, 29, 50, 54, 94, 95 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 1, 3, 5, 12, 15 Закону України "Про оплату праці", ст. 55 Закону України «Про Державний бюджет на 2009 рік»,. "Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою", затвердженого наказом №260 Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 р., без укладення трудових договорів з січня 2009 року прийняв на роботу реалізаторами ОСОБА_2, якій виплачував заробітну плати у розмірі 500-600 грн. у місяць, та ОСОБА_3, якій виплачував заробітну плату у розмірі 400 грн. у місяць, тобто в розмірі нижчому від мінімальної заробітної плати, без сплати податків та інших загальнообов'язкових відрахувань та на них не поширювались гарантії, передбачені чинним законодавством про працю та соціальне забезпечення.

Вказаними діями фізична особа-підприємець ОСОБА_1, грубо порушив Право найманих працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на оплату праці в розмірі не нижче законодавчо встановленої мінімальної зарплати, що передбачено вимогами ст.3 Закону України «Про оплату праці» та ст.55 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік». Також, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не забезпечив права цих працівників на соціальний захист, передбачений Конституцією України, Законом України "Про загальнообов"язкове державне соціальне-страхування від нещасного випадку: на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв"язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що виключає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених Законом.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 винність у вчиненому визнав та суду показав, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець з 19.02.1999 року. Здійснює підприємницьку діяльність у вигляді торгівлі у магазинах, що знаходяться у с.Антонівка та смт.Гніздичеві Жидачівського району. У магазині у с.Антонівка реалізаторами із січня 2009 року працюють жительки с.Жирівське ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Вони працюють неофіційно, оскільки трудові угоди з ними не укладав та не реєстрував у Жидачівському районному центрі зайнятості. Також, ним не робився запис у трудових книжках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про прийняття їх до нього на роботу реалізаторами. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 працюють у нього реалізаторами позмінно: два тижні у місяць працює ОСОБА_2, а два тижні-Галас ОСОБА_4 день у магазині с.Антонівка встановлено з 9 год. до 20 год., обідня перерва - з 13 год. до 14 год.. Магазин у с.Антонівка працює без вихідних. Заробітну плату. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у 2009 році виплачував у розмірі 650 грн. у місяць, аз1 січня 2010 року - у розмірі 750 грн. Заробітну плату реалізаторам виплачує "на руки", про її отримання вони ні в яких документах не розписуються. Йому відомо про те, що при прийнятті на роботу найманих працівників необхідно укладати з ними трудові договори. У вчиненому розкаявся.

Винність ОСОБА_1 у вчиненому злочині, крім повного визнання ним вини, доведена повністю зібраними по справі доказами, які перевірені судом, зокрема:

Показаннями в суді потерпілих ОСОБА_2. та ОСОБА_3 про те, що вони із січня 2009 року без укладення трудового договору працюють позмінно реалізаторами у магазині, що знаходиться в с.Антонівка, який належить ОСОБА_1. Працюють з 9 год. до 20 год., обідня перерва з 13 до 14 год., без вихідних. Заробітна плата їм виплачується підприємцем ОСОБА_1 у розмірі 500-600 грн. за два тижні у місяць в залежності від реалізованої продукції. Про отримання заробітної плати в документах, не розписуються. Трудових договорів з ними ОСОБА_5 також не укладав.

Копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 серія В00 №437984 від 19.02.1999року стверджено , що останній зареєстрований як фізична особа-підприємець з 19.02.1999 року (а.с. 8 )

Копією торгового патенту серія ТПБ №278818 від 10.03.2009 року, з якого вбачається, що фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 надано право здійснювати торгівельну діяльність у магазині с.Антонівка Жидачівського району (а.с. 9)

Відповідно до інформації Жидачівського районного центру зайнятості від 28.01.20,10 року та копій трудових договорів на січень 2010 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 має укладені трудові договори з двома найманими працівниками, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_5П.(а.с. 35-41)

Із повідомлення Жидачівського районного центру зайнятості від 29.01.2010 року Вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не реєстрував трудових договорів з ОСОБА_2 та ОСОБА_7В.( а.с. 45).

Актом ДПІ у Жйдачівському районі від 27.01.2010 року стверджено, що під час обстеження магазину фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у с.Антонівка Жидачівського району встановлено, що реалізаторам у вказаному магазині працює ОСОБА_2 без укладення трудового договору з підприємцем ОСОБА_1 (а.с.27-28)

Із копій трудових книжок АА №084703 на ім»я ОСОБА_3 та В А №013809 на ім»я ОСОБА_2 вбачається, що у них відсутні записи про працевлаштування у фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 (а.с. 15-16, 21-24)

Отже, сукупністю доказів, що співпадають між собою та об"єктивно доповнюють одні одних, стверджено винність підсудного у грубому порушенні законодавства про працю, тобто вчиненні злочину, передбаченого ст.172 ч.І КК України, диспозиція якої передбачає відповідальність саме за такі дії.

Призначаючи покарання підсудному суд враховує суспільну небезпечність вчиненого ним умисного злочину, який віднесений до злочинів невеликої тяжкості, його наслідки і особу винного, котрий позитивно характеризується, щиро розкаявся у скоєному, має на утриманні двох дітей, що дає підстави вважати, що необхідним і достатнім для виправлення підсудного і попередження нових злочинів буде покарання у виді штрафу.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд-

засудив:

ОСОБА_1 визнати винним за ч.І ст.172 КК України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п»ятдесят) гривень.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_1 підписку про невиїзд скасувати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області протягом 15 днів з часу його оголошення шляхом подачі апеляції через Жидачівський районний суд.

Головуючий-суддя: