Провадження № 11-кп/792/69/16
Справа № 688/2462/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.121, ч.1 ст.296 КК УкраїниКК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

представника потерпілого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0001120 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_13 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2015 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, не судимого,

засуджено за:

ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі;

ч.1 ст.296 КК України на 3 місяці арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_11 18 631 грн. 86 коп. на відшкодування витрат на лікування та 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

До набрання вироком законної сили обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, взято його під варту із зали суду.

Як установлено судом першої інстанції 06 грудня 2014 року, близько 21 год., ОСОБА_9 , біля вхідних воріт загальноосвітньої школи, по вул.Леніна, в с.Орлинці Шепетівського району Хмельницької області, умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вираженою в ігноруванні існуючих у суспільстві загальновстановлених правил поведінки, добропристойності та моралі, насильстві із заподіянням тілесних ушкоджень, безпричинно, умисно наніс один удар дерев`яною палицею в тім`яну ділянку голови потерпілому ОСОБА_11 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої тім`яної та скроневої кісток черепа з поширенням на основу черепа із забійною раною лівої скроневої ділянки та забоєм головного мозку тяжкого ступеня і лівобічною гострою субдуральною гематомою, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеня тяжкості, як небезпечні для життя в момент спричинення.

Обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_10 , в поданих апеляційних скаргах, просять вирок місцевого суду скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд, Обвинувачений вказує, що інкримінованих йому злочинів він не вчиняв, потерпілому ОСОБА_11 ударів не наносив, а 6 грудня 2014 року приблизно о 12 год. 30 хв. він поїхав з с.Орлинці в м.Полонне.

Посилаються на незаконність вироку та порушення норм кримінального процесуального права, що виразилось в:

- покладенні в основу обвинувального вироку суперечливих показань потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_14 , які різняться в частині місця нанесення удару, показів свідка ОСОБА_15 про те, що серед незнайомих хлопців з якими розмовляв потерпілий був ОСОБА_9 , які є лише її припущенням;

- безпідставному відхиленні показань обвинуваченого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , та ОСОБА_19 ;

- не витребуванні роздруківок телефонних з`єднань в компанії „Київстав, які б могли підтвердити місце знаходження ОСОБА_9 на момент отримання потерпілим тілесних ушкоджень;

- низької якості отриманої копії технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження.

Захисник ОСОБА_13 , в поданій апеляційній скарзі, просить вирок місцевого суду скасувати та постановити свій вирок, яким ОСОБА_9 у вчиненні ним злочинів за ст.296 ч.1, 121 ч.1 КК України виправдати. Посилається на невідповідність вироку нормам матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує на те, що судом залишено поза увагою суперечливість показань потерпілого та свідка ОСОБА_14 щодо місця нанесення удару та того, де в цей момент знаходився свідок і чи бачив він його нанесення. Не перевірено якою була видимість на місці вчинення злочину, яка відстань між с.Адамів та с.Орлинці і чи є там дорога. Безпідставно відхилено показання свідків, які вказували на те, де і з ким знаходився ОСОБА_9 в момент скоєння злочину.

Представник потерпілого - ОСОБА_12 , в поданих запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_20 та захисника ОСОБА_10 , вважає їх безпідставними, а вирок місцевого суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, на підтримку апеляційних скарг, потерпілого та його представника, які заперечили щодо задоволення апеляційних скарг, прокурора який вважає вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.296 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив, дав належну правову оцінку.

Доводи обвинуваченого та захисту в апеляційних скаргах про невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів не ґрунтуються на матеріалах справи і є безпідставними.

Так, винуватість ОСОБА_9 підтверджується послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_11 , у тому числі і в судовому засіданні апеляційної інстанції, який розповів, що близько 21 години 6 грудня 2014 року, в с Орлинці, коли він, з ОСОБА_14 , проходили по вулиці, біля воріт місцевої школи, зі сторони с. Устянівка, до них під`їхав та зупинився автомобіль ВАЗ-2101 червоного кольору. З автомобіля вийшли троє незнайомих хлопців, та запитали де клуб, чи є дівчата. Поспілкувавшись з ними, мав намір йти додому, але, в цей час, з автомобіля вийшов обвинувачений, якого побачив в обличчя, який двічі безадресно виразився нецензурними словами. Коли він, з ОСОБА_14 , відійшли декілька метрів від автомобіля, щоб йти додому, відчув ззаду удар в ліву ділянку голови, від чого впав і втратив свідомість. Після цього ОСОБА_21 та Варава, автомобілем останнього, доставили його у Грицівську ЦРЛ, де йому надали медичну допомогу і відправили додому. Наступного дня його шпиталізували у Шепетіську ЦРЛ, та, цього ж дня, у Хмельницьку обласну лікарню. Добре пам`ятає обличчя свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , у нього немає підстав обмовляти їх та потерпілого. Лікування наслідків отриманих тілесних ушкоджень проводив за власні кошти, протягом місяця, з дня отримання тілесних ушкоджень, не розмовляв, до цього часу не може працювати, втратив 50% зору.
Факт спричинення 06.12.2014 року обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 підтвердив, в тому числі і в засіданні апеляційного суду, свідок ОСОБА_14 . За його показаннями, він, разом з ОСОБА_11 , проходив біля шкільних воріт, по вул.Леніна, в с.Орлинці. До них під`їхав і зупинився автомобіль ВАЗ червоного кольору, з якого вийшли троє незнайомих хлопців, які розпитували про клуб та дівчат. Згодом з автомобіля вийшов ще один, незнайомий йому хлопець, нижчого за всіх росту. Відійшовши з ОСОБА_11 від автомобіля, почув удар, на який повернувся і побачив, що останній впав на землю, а хлопець, який вийшов з автомобіля останнім, після нанесення потерпілому удару в голову, тримаючи в руках дерев`яну биту, сів в автомобіль і разом з іншими хлопцями поїхав. В ході досудового слідства він впізнав обвинуваченого, оскільки бачив його обличчя, коли він виходив з автомобіля, крім того, він був найнижчого росту. Також впізнав іншого з хлопців, який розмовляв з ним та потерпілим біля автомобіля. Підстав обмовляти обвинуваченого у нього немає.
За показаннями свідка ОСОБА_15 , ввечері 6 грудня 2014 року, в її будинок заходили ОСОБА_11 та ОСОБА_14 . Коли пішли, вона вийшла за ними по воду. На вулиці почула голос ОСОБА_11 та побачила незнайомих хлопців, які стояли біля воріт на території школи, та автомобіль «Жигулі» червоного кольору, про що повідомила свого чоловіка.
Згідно з показаннями свідка ОСОБА_22 , у вказаний день та час, біля воріт школи, він бачив лежачого ОСОБА_11 з розбитою головою та ОСОБА_14 . Того ж дня, близько 15-16 години, до нього додому приїжджали, автомобілем ВАЗ червоного кольору, знайома його дружини ОСОБА_23 з подругою та четверо хлопців, серед яких був, на той час йому незнайомий ОСОБА_9 . В його будинку гості перебували протягом приблизно 30-ти хвилин, вживали спиртні напої, запитували номер мобільного телефону ОСОБА_11 , але він не сказав. В с. Орлинці можна заїхати через села Устянівку, Корпилівку Шепетівського району, а також через с Н.Лабунь, Каленичі, Коханівку Полонського району. З с. Адамів до с Орлинці через с Н.Лабунь, Коханівку приблизно 20 кілометрів і цю відстань автомобілем можна подолати за проміжок часу до 30 хвилин.
Ці показання потерпілого та свідків узгоджуються між собою, є послідовними, тому суд першої інстанції правильно визнав їх за достовірні, оскільки вони повністю підтверджуються матеріалами кримінального провадження, вказаними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема:

- даними висновку судово-медичної експертизи №37 від 06.02.20015 року, відповідно до якого у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження: перелом лівої тім`яної та скроневої кісток черепа з поширенням на основу черепа із забійною раною лівої скроневої ділянки та забоєм головного мозку тяжкого ступеня і лівобічною гострою субдуральною гематомою, які виникли від щонайменше однієї ударної травмуючої дії тупого твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею, і за своїм характером належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення;
- даними протоколу огляду місця події від 02.02.2015 року, згідно з яким, місцем злочину є територія, біля вхідних воріт в загальноосвітню школу с Орлинці, по вул. Леніна, 1, які знаходяться на віддалі приблизно 5 метрів від дороги з асфальтовим покриттям;
- даними, що містяться у довідці в.о. головного лікаря Грицівської районної лікарні від 26.02.2015 року №26, відповідно до якої ОСОБА_11 був доставлений у лікарню 06.12.2014 року о 22-40год. з діагнозом: рвана рана вискової ділянки голови, алкогольне сп`яніння, був при свідомості, від госпіталізації відмовився;
-за даними протоколу проведення слідчого експерименту від 02.02.2015 року, за участю потерпілого ОСОБА_11 , останній, на місці скоєння злочину, показує місця зустрічі та розмови з незнайомими, на той час хлопцями, напрямок руху, звідки ті під`їхали на автомобілі, місце, де йому з хуліганських мотивів нанесені тілесні ушкодження;
-згідно з даними протоколу проведення слідчого експерименту від 02.02.2015 року, за участю свідка ОСОБА_14 , останній показує місце свого перебування та напрямок руху, звідки до нього автомобілем під`їхали невідомі хлопці, місце розмови з ними, які узгоджуються з даними протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого, місце куди він пішов після розмови з невідомими, місце нанесення удару потерпілому невідомим, місце свого перебування у момент нанесення удару потерпілому;
- відповідно до даних протоколу пред`явлення особи для впізнання від 13.12.2014 року свідок ОСОБА_14 , за рисами обличчя та тілобудовою, під №2, впізнав особу ОСОБА_9 , як особу, яка нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_11 ;
-з даних протоколу пред`явлення особи для впізнання від 24.04.2015 року слідує, що потерпілий ОСОБА_11 , за рисами обличчя (худорляве обличчя, коротко причесаним волоссям, залисинами у лобній ділянці, за формою носа, брів та вух) впізнав особу під №2, який представився ОСОБА_17 , та 06.12.2014 року, ввечері, разом з іншими особами, перебував в автомобілі, поряд з подвір`ям ЗОШ в с. Орлинці Шепетівського району.
- з даних протоколу пред`явлення особи для впізнання від 24.04.2015 року, вбачається, що свідок ОСОБА_14 , за худорлявим обличчям, коротко стриженим волоссям, залисинами у лобній ділянці, за формою носа, брів та вух, впізнав особу під №4, який представився ОСОБА_17 , і який 06.12.2014 року, ввечері, разом з іншими особами перебував в автомобілі, поряд з подвір`ям ЗОШ с. Орлинці Шепетівського району;
За даними роздруківок телефонних з`єднань між абонентами телефонів № НОМЕР_1 (тел. свідка ОСОБА_24 ) та № НОМЕР_2 (тел. свідка ОСОБА_14 ). 06.12.2014 року о 21-14-48 год. відбулось з`єднання між вказаними номерами (вхідний дзвінок на № НОМЕР_1 ), тривалість розмови 26 сек., що узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_24 про повідомлення йому ОСОБА_22 , з належного ОСОБА_14 мобільного телефону, о 21-14 год. про побиття ОСОБА_11 , що вказує на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень незадовго до вказаного часу.
*даними довідки завідуючої готелем «Полісся» від 08.06.2015 року №399, отриманої на запит слідчого з приводу перевірки проживання у вказаному готелі 06.12.2014 року або 07.12.2014 року ОСОБА_18 або ОСОБА_25 , підтверджується, що вказані особи в готелі «Полісся» не проживали. Ця інформація не спростована і наданою захисником довідкою №478 від 21.07.2015 року про неможливість надання інформації про проживання у вказаному готелі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 6 грудня 2014 року ОСОБА_26 .
Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив показання ОСОБА_9 про непричетність до вказаних злочинів з мотивів відсутності його в с Орлинці, на місці скоєння злочину, у час спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, та показання свідків захисту ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . ОСОБА_19 на підтвердження показань обвинуваченого, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки вони суперечать сукупності об`єктивних, досліджених судом доказів, які узгоджуються між собою, покладених судом в основу доведеності вини обвинуваченого.

Так судом встановлено, що свідки ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , за даними протоколів пред`явлення осіб для впізнання, показань в суді потерпілого, свідка ОСОБА_14 , перебували на місці скоєння злочину разом з обвинуваченим, ОСОБА_16 є другом, а ОСОБА_17 (за його показаннями в суді) троюрідним братом обвинуваченого, що свідчить про їх зацікавленість у результатах розгляду справи на користь ОСОБА_9 . Показання свідка ОСОБА_27 є суперечливими щодо перебування ОСОБА_9 близько 19 год. в магазині с.Адамів разом з іншими особами. Спочатку вона вказувала на його перебування там, в подальшому, на запитання прокурора, пояснила, що протягом вказаного часу його там не бачила. Крім того є суперечливими показання свідків ОСОБА_27 і ОСОБА_19 , в частині того, що вони домовлялись про зустріч в готелі м.Полонне та не підтверджується належними доказами їх перебування там.
Крім того є суперечливими показання ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , на що обґрунтовано звернув увагу місцевий суд, і в частині зазначення ними часу, в який вони перебували в с.Адамів та виїхали в м.Полонне.
Показання вказаних свідків суд спростував послідовними показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , ОСОБА_24 , даними протоколів пред`явлення осіб для впізнання, протоколів слідчих експериментів, які узгоджуються між собою, в зв`язку з чим не викликають у суду сумніву.
За показаннями свідка ОСОБА_28 , який проживає в с Адамів, він бачив ОСОБА_9 біля магазину в с Адамів 6 грудня 2014 року лише один раз о 19.30год. ОСОБА_9 сам під`їхав до магазину автомобілем, запитав у нього чи не бажає він поїхати у дискобар, купив у магазині сік і поїхав. Чужих людей ( ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 ) у магазині не було.
Не підтверджують доводи обвинуваченого про його відсутність у час скоєння злочину в с .Орлинці і показання свідка з боку захисту ОСОБА_32 , який пояснив, що о 21-30 год. 6 грудня 2014 року, по телефону, попросив ОСОБА_9 привезти йому додому в с Адамів сигарет, які останній привіз о 22.10год. і до 22-50год. був у нього вдома.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що з огляду на відстань між населеними пунктами с Адамів Полонського району та с. Орлиці Шепетівського району, яка за показаннями свідка ОСОБА_22 не більше 20 км і яку автомобілем можна подолати за період часу до 30 хвилин, з огляду на встановлені судом обставини, перебування обвинуваченого власним автомобілем в с Орлинці, у час скоєння злочину відносно потерпілого, не виключається.
При перевірці кримінального провадження встановлено, що судом дослідженні всі обставини, з'ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_33 під час судового розгляду не встановлено.

Ці та інші наведені у вироку докази переконливо свідчать про те, що ОСОБА_9 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.1ст.296, ч. 1ст.121 КК України є правильною.

В правовому висновку Верховного Суду України, викладеного в ухвалі №5-17 кс12 від 4 жовтня 2012 року, обов`язковість врахування якої визначено ч.1 ст.458 КПК України, дано юридичну характеристику складу злочину хуліганства та пояснено відмінність його від злочинів, учинених на ґрунті особистих неприязних відносин.

У цьому висновку зазначено, що об`єктом посягання при хуліганстві є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, усталених правил поведінки в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного.

В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкти злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються з характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які складися між учасниками конфлікту.

Крім того із роз`яснень, які містяться в п.4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22 грудня 2006 року „Про судову практику у справах про хуліганство слідує, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин вчинення ним кримінально-караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчиненні винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих, тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в таких випадках, коли вони були поєднанні з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації.

Як встановлено судом першої інстанції потерпілий не був знайомий з обвинуваченим і в останнього не було причин для нанесення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, що прямо вказує, що ОСОБА_9 діяв з хуліганським мотивом, проявляючи явну неповагу до суспільства, що виражалася у прагненні показати свою зверхність перед присутніми, зневагу до загальноприйнятих норм та правил поведінки і спілкування, порушив основоположні права людини на здоров`я, завдавши тілесні ушкодження потерпілому, при вказаних обставинах, що є зухвалим.

Колегія суддів приходить до переконання, що характер вчинених ОСОБА_9 дій свідчить про спрямованість його умислу саме на вчинення хуліганських дій, оскільки вони були позбавлені будь-якої необхідності, пов`язані з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Як вже вказувалось вище, заподіяння ОСОБА_11 умисного тяжкого тілесне ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, яке небезпечне для життя в момент заподіяння підтверджено даними висновку судово-медичної експертизи №37 від 06.02.20015 року і не оспорюється в апеляційних скаргах.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 про незаконність, необґрунтованість, невмотивованість вироку, та що суд побудував вирок на доказах, які не відповідають фактичним обставинам справи, позбавленні підстав.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_9 , у вчиненні інкримінованих злочинів, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження, на що є посилання в апеляційних скаргах, не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції досліджені всі фактичні обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного її вирішення, а тому доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення вимог кримінального процесуального закону є надуманими.

Не обґрунтованими є і твердження захисту про безпідставне відхиленння судом клопотань щодо належної перевірки доказів, оскільки в апеляційній скарзі не зазначено, які саме клопотання були судом відхиленні.

Апелянти посилаються на те, що показання потерпілого ОСОБА_11 і свідка ОСОБА_14 різняться відносно місця, де був завданий удар потерпілому, та що, в момент нанесення удару, ОСОБА_14 не було поруч з ОСОБА_11 .. Проте такі доводи є надуманими, показання потерпілого та вказаного свідка, в тому числі і в судовому засіданні апеляційної інстанції, є послідовними, незмінними та узгоджуються між собою.

В суді першої інстанції потерпілий та свідок ОСОБА_14 чітко вказували, по яких прикметах впізнали ОСОБА_9 , крім того судом досліджувались дані протоколів пред`явлення особи для впізнання від 13.12.2014 року та 24.04.2015 року, із змісту яких слідує, що, зокрема, вони впізнали ОСОБА_9 по обличчю, так як бачили його, коли він виходив з автомобіля.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 94 КПК України суд безпосередньо досліджував і оцінював докази, тому твердження захисту про те, що суд не звернув увагу на показання потерпілого та свідків ОСОБА_14 , які вони давали на досудовому слідстві не заслуговують на увагу.

Посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_13 на відхилення судом клопотання щодо проведення слідчого експерименту для з`ясування питання видимості на місці вчинення злочину, не спростовує висновок суду про вчинення цього злочину саме ОСОБА_9 .

Доводи захисту про наявність розбіжностей в показаннях потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_22 , про безпідставне відхилення судом показань обвинуваченого ОСОБА_9 та свідків захисту є необґрунтованими, оскільки в апеляційній скарзі вказані розбіжності не конкретизовані, не зазначено, які саме показання вказаних осіб відхилено.

В судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_14 показав, що вибачення у потерпілого просив через те, що не зміг його захистити, тому не дослідження даного питання в суді першої інстанції, на що є посилання в апеляційній скарзі, не впливає на висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 в інкримінованих злочинах.

Твердження апелянтів про упередженість суду, та обмову обвинуваченого потерпілим і свідком ОСОБА_34 позбавленні підстав, так як жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження цього, в апеляційних скаргах не зазначено.

Посилання апеляційних скарг на не з`ясування судом відстані між с.Адамівка та с.Орлинцями, та чи можливо проїхати від с. Адамівка до с.Ординців, через с. Коханівку зимою, і чи є там дорога, не заслуговують на увагу, так як знаходяться поза межами обвинувачення.

Доводи апелянтів про те, що судом не було перевірені доводи свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_19 про перебування ОСОБА_9 в м.Полонне та на АЗС не спростовують висновок суду про перебування ОСОБА_9 , під час вчинення злочину щодо ОСОБА_11 , саме в с.Орлинцях, що, безпосередньо, підтвердили потерпілий та свідок ОСОБА_14 .

На клопотання захисника ОСОБА_10 колегією суддів з офісу Прат «Київстар» витребовувалась інформація про вхідні та вихідні телефонні дзвінки з прив`язкою до базових станцій на місцевості, які здійснювались з номерів мобільних телефонів ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_35 і яка підтверджує здійснення дзвінків з телефону ОСОБА_9 № НОМЕР_3 в зоні вчинення злочину. Показання свідка ОСОБА_35 , в суді апеляційної інстанції, не спростовують вказаної обставини, оскільки вона, в цей час, до ОСОБА_9 не телефонувала.

Крім того є необґрунтованими твердження захисника ОСОБА_10 і з приводу низької якості технічного запису судового засідання суду першої інстанції, що перевірялось апеляційним судом, тому посилання захисника на необхідність скасування вироку і призначення нового судового розгляду, у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, позбавленні підстав.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, з яким погоджується й колегія суддів, суд першої інстанції, як убачається з мотивувальної частини вироку, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, серед яких є тяжкий злочин, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про його особу, зокрема те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, є особою молодого віку, працездатний, не відшкодував заподіяну потерпілому шкоду, намагаючись уникнути від відповідальності, заперечує свою вину.

Таким чином суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_9 покарання в межах санкцій ч.1 ст.121, ч.1 ст.296 КК України з урахуванням положень ст. 70 КК України, дотримався вимог статей 65 - 67 КК України.
З огляду на суспільну небезпеку вчинених злочинів, його наслідків, призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. З таким покаранням погоджується і колегія суддів і не вбачає підстав для його пом`якшення.

Порушень вимог матеріального та кримінального процесуального закону, які є безумовними підставами для скасування судового рішення, по справі не встановлено.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) ОСОБА_9 слід зарахувати в строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 18 листопада 2015 по 11 липня 2016 року включно, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає 2 дні позбавлення волі.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 407, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а :

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2015 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого та захисників ОСОБА_10 і ОСОБА_36 без задоволення.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII):

Зарахувати ОСОБА_9 в строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 18 листопада 2015 по 11 липня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2