Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1431/16-к
Провадження № 1-кп/553/97/2016
В И Р О К
Іменем України
19.10.2016м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Марківка, Полтавського району, Полтавської області, українця, громадянина України, із неповною вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 , 2010 р.н., працюючого приватним підприємцем, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и в :

01.03.2016 року, близько 16.00 год., перебуваючи по АДРЕСА_2 , у обвинуваченого ОСОБА_5 , в ході сварки, яка виникла між ним та колишньою дружиною ОСОБА_7 , виник умисел на спричинення потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень, діючи з прямим умислом, обвинувачений ОСОБА_5 умисно схопив за ліве передпліччя потерпілу ОСОБА_7 , потім схопив за перший палець лівої кисті та викручував його в сторону, після чого наніс один удар долонею правої руки в тім`яну ділянку голови ОСОБА_7 , в результаті чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: синців шкіри лівого передпліччя та 1-го пальця лівої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (згідно висновку СМЕ №354).

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Крім того пояснив, в нього з його колишньою дружиною постійно виникають сварки з приводу побачень його як батька з їх спільною дитиною. Оскільки дуже часто він не може додзвонитися до ОСОБА_7 то сам приїжджає в дитсадок, щоб забрати свого сина, про що знають вихователі дитсадка та телефонують до ОСОБА_7 1 березня 2016 року він приїхав в дитсадок щоб забрати сина, вихователь подзвонила до ОСОБА_7 та повідомила їй що він приїхав. Поки він одягав дитину, приїхала ОСОБА_7 і в них виник конфлікт. Коли вони одягнули дитину, вийшли разом на вулицю. Вийшовши з дитсадка він взяв дитину на ліву руку і тримав. ОСОБА_7 почала в нього висмикувати сина та говорити, що не дасть його йому так як забирає його додому. Він почав прибирати руку від себе та повідомив, що забирає дитину. Він її не бив, умислу в нього ніякого не було, щоб спричинити потерпілій якісь тілесні ушкодження. Після цього інциденту сів у машину і разом з сином поїхали додому. Під час сварки неподалік стояла ОСОБА_10 біля своєї машини марки «Тойота», яка бачила все що відбувалось між ними. ОСОБА_11 є подругою його колишньої дружини. Визнає той факт, що не стримався, що не потрібно було чіпати ОСОБА_7 . Вважає, що потерпіла свідомо хотіла спровокувати його, щоб притягнути до кримінальної відповідальності. Тілесних ушкоджень їй не наносив, а даний конфлікт був викликаний тим, що він хотів забрати сина до себе додому, а тому відкидав руки потерпілої від сина коли та хотіла забрати його в нього.

Однак, незважаючи на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, винність його у вчиненні даного злочину підтверджується наступними доказами, наявними у матеріалах справи, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні, а саме:

-показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка в суді пояснила, що 01.03.2016 року вона була вдома на АДРЕСА_3 де на даний час проживає. Була вдома сама. Їй зателефонувала з садочка вихователь і повідомила, що по її сина ОСОБА_12 прийшов його батько ОСОБА_13 , так як я вона писала заяву у садочок з приводу того, щоб із садочка забирала сина тільки вона, або батько ОСОБА_13 лише з її дозволу. Вона почала збиратися, в цей час до неї прийшла ОСОБА_10 її подруга. Вона її попросила, щоб та підвезла її у садочок. Коли приїхали то ОСОБА_10 залишилась біля свого авто марки «Тойота», а вона пішла до дитячого садка. Обвинувачений ОСОБА_13 одягав сина. Коли вийшли за межі дитячого садка, обвинувачений повідомив, що забере сьогодні сина до себе, але вона йому відмовила через те, що він хворів та йому потрібно було готуватися до виступу на святі. ОСОБА_5 вихватив сина правою рукою із-за неї і взяв на руки. Йому вона пояснювала про те, що 3.03. 16 р. в дитини у садочку буде свято. Дитина до цього в садочок десь днів 3-4 не ходила тому що хворіла, а 01.03.16 р. пішов в садочок тільки тому, що в нього були репетиції до свята. До ОСОБА_14 вона не торкалась, просто хотіла взяти у нього з рук дитину. Обвинувачений схопив її за ліву руку і міцно тримав. Дитина стала плакати. Вона попрохала, щоб він відпустив. Потім почав нецензурно лаятись в її бік та погрожувати, а потім схопив її за палець, коли вона взяла ще раз дитину, він схопив правою рукою її за лівий палець і став ламати його в другу сторону. ОСОБА_10 це все бачила, бо вона стояла біля свого авто «Тойота» від них на відстані метрів 6. Від того, що він почав ламати їй палець в другу сторону вона присіла. Дитина плакала та просила, щоб вони не бились та не лаялись. Після чого обвинувачений завдав удар правою рукою їй по голові і вона присіла. Обвинувачений з дитиною пішов у машину, а ОСОБА_15 підійшла до неї. ОСОБА_5 разом з сином поїхали в невідомому напрямку. Після цього інциденту разом з ОСОБА_11 вона поїхала до травмпункту першої міської лікарні де зробила ренгензнімки пальця та голови і звернулась за допомогою до лікарів. У неї на тілі були синці та забої. Після обстеження вони разом поїхали в відділення поліції та подали відповідну заяву. Крім ОСОБА_16 свідків даних подій не було. Вважає, що вона не провокувала обвинуваченого на протиправні дії, так як розмовляла з ним нормально, спокійно, не погрожувала, не ображала. З обвинуваченим виникають конфлікти з приводу спілкування та побачень із їхнім спільним сином, що є також предметом судового розгляду відповідної справи в Полтавському районному суді;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , яка в суді пояснила, що 01.03.2016 року, вона близько 15-00 год. відвезла своїх дітей на тренування та заїхала до своєї подруги ОСОБА_18 . Остання попросила з`їздити в садочок та забрати її дитину. Коли приїхали до садочка, ОСОБА_19 пішла всередину, а вона залишилась біля свого авто «Тойота». Коли ОСОБА_19 забрала дитину та вийшла з садочку, позаду стояла її дитина, а попереду стояв обвинувачений ОСОБА_13 і почав вихоплювати дитину. Вона не відпускала сина. ОСОБА_5 вихватив дитину позаду неї, вона почала просити його, щоб він відпустив. Коли ОСОБА_20 простягнула руки до сина, обвинувачений схопив її за ліву руку і почав стискувати, потім вивертав пальця, щоб вона відпустила. Коли вона ближче підійшла до них, то від того як ОСОБА_5 вивернув пальця ОСОБА_21 присіла. Потерпіла просила обвинуваченого, щоб той відпустив її так як їй було боляче та плакала дитина. Повідомляла йому, що їхній син хворий та їм потрібно до лікарні. Потім ОСОБА_13 вдарив ОСОБА_22 рукою по голові в ліву частину, після чого вона присіла, а він пішов в машину, сів з дитиною і вони поїхали. Пєхова ОСОБА_21 почала плакати, вона її підняла та разом з нею поїхала до неї додому. В неї дуже розболілась голова і вони поїхали до травмпункту першої міської лікарні. Після інциденту вони пішли до поліції де потерпіла подала заяву щодо її побиття. Дані події бачила так як перебувала від них в декількох метрах, конфлікт тривав декілька хвилин. Обвинуваченого охарактеризувала як конфліктного, особу яка має погані звички, зловживає спиртними напоями;

- показаннями свідка ОСОБА_23 , яка в суді показала, що обвинувачений ОСОБА_5 є її сином. Потерпілу знає з дитинства, вона є колишньою невісткою та матір`ю її внука. Повідомила, що приводом до цього конфлікту, на її думку, є подія яка відбулась у грудні 2015 року коли співмешканець ОСОБА_24 побив її сина. Оскільки співмешканець ОСОБА_25 є співробітником поліції, то вважає, що дана ситуація з боку потерпілої є такою щоб нівелювала те кримінальне провадження яке відкрито за фактом побиття її сина. Зазначила, що на даний час у її сина з потерпілою існує конфлікт з приводу побачень з дитиною, дана справа навіть розглядається в Полтавському районному суді. Свідок ОСОБА_10 обмовляє її сина, оскільки у неї з ОСОБА_5 неприязні стосунки. Свідком подій які відбулись між її сином та потерпілою 01.03.2016 року вона не була, а лише чула від сина зі слів, але раніше його попереджала, щоб він стримувався у спілкуванні з ОСОБА_26 .

Дослідженими та оголошеними в суді :

1.Протоколом проведення слідчого експерименту від 03.03.2016 року з фототаблицею до нього, згідно якого потерпіла ОСОБА_7 розказала та показала як ОСОБА_5 наносив їй тілесні ушкодження 01.03.2015 року в АДРЕСА_4 неподалік дитячого садка №2 «Віночок» (а.с.85-89).

2. Висновком експерта №354 від 11.03.2016 року судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_7 згідно якого з урахуванням відомих обставин справи та даних медичної документації, встановлені тілесні ушкодження у вигляді: синців шкіри лівого передпліччя та І-го пальця лівої кисті, які утворились від дії тупих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, якими могли бути пальці рук чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, тобто не характерні для утворення при падінні, не менш, як від двократної дії травмуючих факторів та можливо в строк і за обставин вказаних в постанові і на який(які) посилається підекспертна гр. ОСОБА_7 та кваліфікуються, як у своїй сукупності, так і кожний окремо, як ЛЕГКІ тілесні ушкодження (п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95р.). Враховуючи анатомічну локалізацію, морфологічну характеристику встановлених тілесних ушкоджень, в момент спричинення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_7 знаходилась у вертикальному положенні та, переважно, передньо-лівою частиною тулуба до нападника. Дані тілесні ушкодження не характерні для самозахисту. Після отримання вищевказаних тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_7 могла рухатись, кричати, розмовляти, тощо. Встановлені тілесні ушкодження знаходяться в анатомічній ділянці досяжній для самоспричинення. (а.с.91-92).

3.Протоколом проведення слідчого експерименту від 09.03.2016 року з фототаблицею до нього, згідно якого свідок ОСОБА_17 розказала та показала як ОСОБА_5 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_7 01.03.2015 року в АДРЕСА_4 неподалік дитячого садка №2 «Віночок» (а.с.93-97).

4. Висновком експерта №378 (додатковий) судово-медичної експертизи від 18.03.2016 року потерпілої ОСОБА_7 згідно якого, враховуючи відомі обставини справи, дані медичної документації на ім`я підекспертної, дані протоколів проведення слідчих експериментів, проведенням судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_7 , медичної документації, встановлені тілесні ушкодження у вигляді: синців шкіри лівого передпліччя та І-го пальця лівої кисті, які утворились від дії тупих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, якими могли бути пальці рук чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, тобто не характерні для утворення при падінні, не менш, як від двократної дії травмуючих факторів та можливо в строк і за обставин вказаний в постанові і на який (які) посилається підекспертна гр. ОСОБА_27 та кваліфікуються, як у своїй сукупності, так і кожний окремо, як ЛЕГКІ тілесні ушкодження (п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95р.). Покази потерпілої гр. ОСОБА_7 , дані нею - 03.03.2016 року в ході проведення слідчого експерименту за її участю, не протирічать об`єктивним даним судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_7 . Покази свідка гр. ОСОБА_17 дані нею - 09.03.2016 року в ході проведення слідчого експерименту за її участю, не протирічать об`єктивним даним судово-медичної експертизи потерпілої гр. ОСОБА_7 (а.с.100-101).

4.Копією паспорту ОСОБА_5 згідно якого останній зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та довідкою характеристискою Микілької сільської ради від 22.03.2016 року за № 203 (а.с.102, 103);

5.Вимогою ГУНП в Полтавській області від 09.03.2016 року відповідно до якої ОСОБА_5 раніше несудимий ( а.с. 108).

6.Характеристиками виданими Головою правління Союзу ветеранів АТО Полтавського обласного округу згідно яких ОСОБА_5 характеризується позитивно ( а.с. 23, 84).

Правильною є кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

Як встановлено судом, пояснення обвинуваченим, потерпілою та свідками по справі давались особисто і добровільно, і в цих поясненнях детально, послідовно, з подробицями як сам обвинувачений, потерпіла і свідок ОСОБА_17 показали обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 злочину передбаченого ст. 125 ч.1 КК України відносно потерпілої ОСОБА_7 . Викладені обставини вчинення злочину пов`язаного з нанесенням тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_5 об`єктивно узгоджуються із іншими доказами по справі, висновками судово медичних експертиз потерпілої, показаннями свідків по справі, зокрема, свідка ОСОБА_17 , яка бачила як обвинувачений наносив тілесні ушкодження рукою потерпілій, протоколами проведення слідчих експериментів.

Виходячи із викладеного, суд приходить до висновку, що показання потерпілої ОСОБА_7 , а також свідка по справі ОСОБА_17 даних в судових засіданнях щодо вчинення ОСОБА_5 дій пов`язаних з нанесенням тілесних ушкоджень є достовірними та об`єктивними, а тому суд бере їх до уваги та разом з іншою сукупністю доказів по справі кладе їх в основу обвинувального вироку щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 злочину передбаченого ст. 125 ч.1 КК України.

Аналізом зібраних та перевірених судом доказів встановлено, що сварку вчинив обвинувачений з потерпілою ОСОБА_7 по АДРЕСА_4 поблизу дитячого садка №2 «Віночок», обвинувачений умисно заподіяв легкі тілесні ушкодження потерпілій, свідком чого була ОСОБА_17 . Будь-якої небезпеки обвинуваченому з боку потерпілої не було, а тому в даному випадку відсутні були підстави передбачені законом вчиняти будь які дії на свій захист від потерпілої. Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 має міцну статуру та значно переважав у силі потерпілу.

Твердження обвинуваченого та свідка захисту ОСОБА_23 в судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_5 не наносив тілесні ушкодження потерпілій, а даний інцидент є провокацією з боку потерпілої, а відтак і не вчиняв злочин передбачений ст. 125 ч.1 КК України, суд, виходячи з показань самого обвинуваченого даних в процесі розгляду справи в суді, пояснень потерпілої та свідка обвинувачення ОСОБА_17 щодо вчинення ним злочину, які об`єктивно підтверджуються і іншою сукупністю доказів по справі, зокрема висновками судово медичних експертиз потерпілої ОСОБА_7 , вважає безпідставними.

Також суд критично ставиться до показань свідка захисту по справі ОСОБА_28 , зважаючи на те, що остання є матір`ю обвинуваченого та не була безпосереднім свідком подій які відбулися 01.03.2016 року між обвинуваченим та потерпілою.

Викладене свідчить, що обвинувачений ОСОБА_5 умисно наніс потерпілій ОСОБА_7 в ділянку лівого передпліччя, кисті та голови легкі тілесні ушкодження, за що він повинен нести кримінальну відповідальність. Щодо його невизнання вини та пояснення того, що він відкидав руки потерпілої від себе та дитини, суд оцінює такі пояснення критично, так як вони не узгоджуються з обставинами справи, поясненнями даними учасниками процесу в судовому засіданні, матеріалами справи і розцінює таку позицію обвинуваченого як спробу уникнути відповідальності за скоєне.

Обставин які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.

При обранні міри покарання, суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, наявність фактично конфліктних відносин з потерпілою на протязі тривалого часу з приводу спілкування з дитиною, його молодий вік та позитивні характеристики за місцем проживання, те що він займається суспільно-корисною працею, має на утриманні малолітню дитину, раніше несудимий, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, а тому вважає за необхідне призначити йому покарання у виді штрафу, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження скоєння нових злочинів.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,-

з а с у д и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень в дохід держави.

Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1