КРИМІНАЛЬНЕ СУДОЧИНСТВО справа 170/17/16-к
Рядок::5 Провадження № 1-кп/170/6/16
Шацький районний суд Волинської області
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
03 березня 2016 року смт.Шацьк

Шацький районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника служби у справах дітей - ОСОБА_9 ,

представника поліції у справах дітей - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000068 від 10.06.2015 року про обвинувачення неповнолітнього:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, невійськовозобов`язаного, непрацюючого, раніше несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_8 , в ніч з 30.05.2015 на 31.05.2015 року в період часу з 01 по 02 годину, перебуваючи на АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_5 , що виник на грунті особистих неприязних відносин з останнім, шляхом умисного нанесення одного удару рукою та одного удару ногою в обличчя, спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці 45 зуба та лівого суглобового паростку, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 62 від 17.06.2015, за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково. Суду показав, що 30.05.2015 року приблизно о 23 годині прийшов до ОСОБА_11 в с. Голядин, його колишньої дівчини і вів з нею розмову на підвищених тонах. До неї неодноразово хтось телефонував, коли він поцікавився хто телефонує, ОСОБА_12 передала йому телефон, чоловік запитав, хто я такий, тоді він йому сказав прийди і побачиш. Коли ОСОБА_13 підійшов ми відійшли в сторону і стали розмовляти. ОСОБА_13 його штовхнув руками в груди і хотів вдарити, проте він відхилився і наніс йому один удар рукою в обличчя, від якого потерпілий впав. Після цього їх розборонили і більше ударів він потерпілому не наносив.У вчиненому кається. Просить передати його під нагляд батьків, особистих коштів чи майна для відшкодування цивільних позовів немає.

Отже з показань неповнолітнього обвинуваченого вбачається, що спричинення ним тілесних ушкоджень у вигляді перелому щелепи потерпілого, він не визнає.

Проте його винуватість в цій частині і вцілому у вчинені даного злочину доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме показаннями допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які підтвердили, що обвинувачений наніс потерпілому один удар рукою в обличчя, від якого останній впав, а тоді, ще один удар ногою в щелепу. Свідок ОСОБА_17 бачив, що обвинувачений завдав потерпілому лише один удар в обличчя рукою. Свідок ОСОБА_16 показав, що після ударів потерпілий скаржився на біль в області щелепи та те, що в нього вибитий зуб. Приблизно через півтори години після бійки, вони з ОСОБА_13 поїхали в Шацьке відділення ЕМД, черговий лікар діагностував закритий перелом щелепи.

Наслідки у виді спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому та причинний зв`язок між зазначеним діянням (умисним нанесенням обвинуваченим удару рукою та ногою в обличчя потерпілого) та наслідками доводиться висновком експерта № 62 від 17.06.2015 року, в якому зазначено, що при обстеженні лікарями був встановлений діагноз "перелом н/щелепи в ділянці зуба та лівого суглобового паростку". Дане ушкодження відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по признаку тривалості розладу здоров`я, так як для лікування потрібен час більш 21-ї доби. Не виключена можливість отримання тілесних ушкоджень внаслідок нанесення ударів руками та ногами.

Характер нанесення обвинуваченим ударів рукою та ногою в обличчя потерпілому свідчить про його умисел щодо наслідків, у вигляді заподіяння тілесного ушкодження середньої тяжкості.

Крім цього, протоколами слідчих експериментів від 25.10.2015 року за участю свідка ОСОБА_14 , від 19.11.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_18 , від 21.11.2015 року за участю ОСОБА_15 підтверджується, що дані особи в ході проведення слідчих експерементів показали та розказали обставини вчинення даного злочину, які співпадають із показаннями, які вони дали в судовому засіданні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що своїми умисними діями, які виразились в умисному нанесенні потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечними для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_8 , вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України.

В судовому засіданні законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 подала суду письмову заяву-клопотання про звільнення від покарання її сина із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під її нагляд. При цьому, мотивувала, що має на сина виховний вплив та, що його поведінка після вчинення злочину змінилась. Проте, як змінилася поведінка, пояснити не змогла.

З приводу даного клопотання суд заслухав думку інших учасників судового провадження. Прокурор, потерпілий, представник потерпілого, представник поліції у справах дітей, кожен зокрема, заперечили з приводу задоволення даного клопотання, мотивуючи тим, що потерпілому не було відшкодовано завданої шкоди, обвинувачений частково визнає свою винуватість, що не свідчить про його щире розкаяння. Обвинувачений, захисник, представник служби у справах дітей Любомльської РДА, просили дане клопотання задовольнити. Суд приходить до переконання, що підстав для задоволення даного клопотання не вбачається.

Так, обов`язковою умовою звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру є: а) вчинення злочину невеликої або середньої тяжкості; б) щире розкаяння після вчинення злочину і подальша бездоганна поведінка.

Інкримінований обвинуваченому злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Однак, в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження обов`язкова підстава звільнення неповнолітнього обвинуваченого від покарання, а саме, його щире розкаяння, та подальша бездоганна поведінка після вчинення злочину.

Щире розкаяння передбачає визнання особою факту вчинення злочину, дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Проте неповнолітній обвинувачений в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково, не визнав в частині нанесення удару ногою в щелепу потерпілому, хоча ця обставина була доведена в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які підтвердили, що коли потерпілий від удару рукою в обличчя впав, то обвинувачений наніс йому ще один удар ногою в щелепу, а також довідкою Шацького відділення ЕМД, у якій черговий лікар через годину після бійки констатував діагноз в потерпілого перелом щелепи.

Крім того, потерпілий ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_16 суду показали, що після нанесення таких ударів потерпілому та спричинення тілесних ушкоджень, обвинувачений та його батьки жодного разу не поцікавилися станом здоров`я потерпілого, а тільки телефонували з умовою та претензіями, щоб забрали заяву з міліції. Хвилювалися лише про майбутнє свого сина, звинувачуючи потерпілого, що він калічить майбутнє ОСОБА_19 . Жодного разу не приїхали в лікарню, не поцікавилися про наявність коштів для лікування, оскільки вони повідомили мамі обвинуваченого, що потерпілому буде проведено три операції. Пред`явлена мамою потерпілого сума для відшкодування матеріальної та моральної шкоди - 25000 грн. не була визнана законним представником (мамою) обвинуваченого. Добровільно потерпілому взагалі матеріальна шкода відшкодована не була.

В судовому засіданні неповнолітній обвинувачений вибачився перед потерпілим та сказав, що щиро розкаюється, проте його поведінка зі слів потерпілого та свідка (мами потерпілого) не свідчить про це. Не вбачалося з розкаяння обвинуваченого прояву співчуття до потерпілого. Не було встановлено в судовому засіданні таких обставин, які б свідчили, що після вчинення злочину поведінка обвинуваченого була бездоганною. Навпаки, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , матір потерпілого, в своїх показаннях повідомила, що після вчинення злочину неповнолітній обвинувачений продовжував відвідувати бари в нічний час, та що під час досудового розслідування не визнавав своєї винуватості у вчиненні інкримінованого злочину.

Не свідчить про належний виховний вплив законних представників, батьків на неповнолітнього обвинуваченого і той факт, що неповнолітній у віці 16 років відвідував заклади в нічний час, вчинив бійку, про яку не зізнався батькам відразу, а лише після приходу працівників міліції додому, що не свідчить про довірливі відносини між неповнолітнім та його батьками (з показань самого неповнолітнього обвинуваченого та його законного представника).

Допитаний в судовому засіданні представник служби у справах дітей ОСОБА_9 пояснив, що здійснював лише обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітнього обвинуваченого. Неповнолітній матеріально забезпечений усім необхідним для навчання і розвитку, проте особисто з ОСОБА_8 не спілкувався, більше ніяких дій не проводив.

Допитаний в судовому засіданні представник поліції у справах дітей ОСОБА_10 пояснив, що після вчинення злочину неповнолітнього ОСОБА_8 було поставлено на облік також встановлено, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно. На запитання головуючого: Чи змінилась поведінка ОСОБА_8 після вчинення злочину? Відповів, що йому це невідомо, оскільки він цю обставину не з`ясовував. Тому суд вважає, що представники служби у справах дітей та поліції у справах дітей підійшли до своїх обов`язків формально. Однак, представник поліції у справах дітей ОСОБА_10 висловив свою думку, що найбільш доцільним покаранням з метою виправлення неповнолітнього буде призначення йому покарання в межах санкції статті за якою він притягується до кримінальної відповідальності із застосуванням іспитового строку. Представник служби у справах дітей Любомльської РДА ОСОБА_9 вважає, що є можливим звільнити обвинуваченого від покарання.

Отже, передача неповнолітнього обвинуваченого під нагляд батьків не забезпечить належного виховного характеру.

За сукупності таких обставин, не являється можливим прийти до висновку про те, що неповнолітній для досягнення мети виправлення, попередження вчинення нових злочинів на момент винесення вироку не потребує застосування покарання. Тому, підстав для звільнення від покарання неповнолітнього обвинуваченого із застосуванням ст. 105 КК України не вбачається, а відповідно і підстав для задоволення клопотання.

При призначенні покарання суд враховує особу неповнолітнього, який за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, злочин вчинив вперше.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 суд відносить вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 судом не встановлено.

Також суд враховує характер нанесення тілесних ушкоджень, що удари обвинувачений наносив потерпілому в життєво важливий орган - по голові, нанесення удару ногою в обличчя свідчить про жорстокість і зухвалість. При призначенні покарання суд враховує думку потерпілого, який просить призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи наведене, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд приходить до висновку, що покарання ОСОБА_8 , слід призначити в межах санкції статті, за якою він притягуються до кримінальної відповідальності, у виді позбавлення волі. Однак, оскільки обвинувачений є неповнолітньою особою, вперше притягуються до кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції його від суспільства, а тому від відбування покарання слід звільнити на підставі ст.ст. 104, 75 КК України з випробовуванням.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до цивільного відповідача законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 16769 гривень та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. слід задовольнити частково. Суд вважає, що стягнення матеріальної шкоди доводиться чеками на придбання медичних препаратів та продуктів харчування та квитками про оплату проїзду потерпілого та його родичів до лікувальної установи в сумі 4 285,01 грн.(а.п. 68-73). Цивільним відповідачем визнано добровільно матеріальну шкоду на суму 5 000 грн., тому в цій частині матеріальна шкода підлягає задоволенню. На підтвердження матеріальних витрат потерпілим надано довідку (план-лікування) лікаря стоматолога, що йому планується проведення лікування на загальну суму 10 940 грн., яка не підлягає до задоволення, оскільки вимога є передчасною і може бути стягнута по фактичному лікаванні в порядку цивільного судочинства. Моральна шкода визначена потерпілим в сумі 10 000 грн. є обгрунтованою та підставною. Потерпілому було проведено три операції, місяць ходив із шиною, не міг нормально харчуватись та говорити, переніс біль та душевні страждання, а також був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя. З наведених підстав цивільний позов в частині моральної шкоди підлягає до задоволення. Також підлягають стягненню витрати на оплату правової допомоги представника потерпілого - 4 000 грн. та витрати на оплату судового збору - 1 378 грн.

Цивільний позов прокурора Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури

ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Волинської обласної ради до законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди завданої злочином - витрат на лікування в розмірі 2 913 грн. 80 копійок підлягає задоволенню повністю.

Керуючись статтями 127-129, 368, 370 , 484, 485 КПК України, ст.102,104 КК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі статей 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 16 769 грн. та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., 4 000 грн витрат на оплату правової допомоги представника потерпілого, - 1 378 грн. витрат на оплату судового збору задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 5 000 грн. (п`ять тисяч гривень), та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень). Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 витрати на оплату правової допомоги представника потерпілого - 4 000 грн. (чотири тисячі гривень) та витрати на оплату судового збору - 1 378 грн. (одна тисячу триста сімдесят вісім гривень). В решті позову відмовити.

Цивільний позов прокурора Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури

ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Волинської обласної ради до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2 913,80 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь Волинської обласної ради матеріальну шкоду в розмірі 2 913,80 грн. (дві тисячі дев`ятсот тринадцять гривень 80 копійок).

На вирок суду може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Волинської області через Шацький районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1

Згідно з оригіналом

Суддя Шацького районного суду Волинської області ОСОБА_1