У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_5.,
суддів ОСОБА_6., ОСОБА_7.,

розглянувши у судовому засіданні заяву засудженої ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2016 року щодо неї Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Октябрський районний суд м. Полтави вироком від 30 липня 2013 року засудив ОСОБА_4 за частиною першою статті 365 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням статті 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки без позбавлення права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов'язаною з виконанням адміністративно-управлінських або організаційно-розпорядчих функцій.

На підставі пункту «г» статті 1, статей 6, 9 та 10 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 8 липня 2011 року ОСОБА_4 звільнено від основного покарання.

Апеляційний суд Полтавської області вироком від 29 грудня 2015 року скасував вирок суду першої інстанції. ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК у редакції, чинній до вступу в дію Закону України від 7 квітня 2011 року № 3207-VI, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади і органах державної влади на строк два роки.

На підстав статті 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю два роки.

У решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 16 червня 2016 року вирок апеляційного суду залишив без зміни.

У заяві засуджена ОСОБА_4 порушує питання про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2016 року щодо неї на підставі пункту 2 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Вважає, що має місце неоднакове застосування пункту 6 частини другої статті 87 КПК в редакції від 13 квітня 2012 року.

Засуджена просить допустити справу за її заявою до провадження Верховного Суду України, скасувати зазначені вирок апеляційного суду та ухвалу касаційного суду щодо неї і направити справу на новий розгляд до Апеляційного суду Полтавської області.

На підтвердження неоднакового правозастосування заявниця посилається на ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2016 року та додала копію цього рішення до заяви.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила доводи заяви та дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Законом України від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VІІІ), який набрав чинності з 28 березня 2015 року, частина перша статті 445 КПК була доповнена пунктом 2, згідно з яким підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Кримінальним процесуальним законодавством України визначається порядок провадження в кримінальних справах, тобто порядок вчинення процесуальних дій і прийняття кримінальних процесуальних рішень.

Стаття 5 КПК регулює дію Кодексу у часі, а саме КПК 2012 року. Відповідно до цієї норми процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Пунктом 11 Розділу ХІ «Перехідні положення КПК України встановлено, що кримінальні справи, які до набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Із доданих до заяви матеріалів убачається, що зазначені судові рішення щодо ОСОБА_4 ухвалено у порядку КПК 1960 року, а не КПК 2012 року, тому ухвала колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2016 року не може бути предметом перегляду Верховним Судом України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у допуску справи до провадження Верховного Суду України за заявою засудженої ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись статтями 445, 447, 451 КПК, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи до провадження за заявою засудженої ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2016 року щодо неї Верховним Судом України.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7