ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/1376/16-к
Провадження № 1-в/210/1069/16

"18" березня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю представників адміністрації КВК №80: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кривому Розі в порядку дистанційного судового провадження заяву про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання за вироком Перевальського районного суду Луганської області від 24 жовтня 2013 року, яким засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого належного йому майна,

В С Т А Н О В И В :

До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу надійшла вищевказана заява. В обґрунтування заяви зазначається, що за період відбуття покарання ОСОБА_5 вимог режиму утримання порушував, підлягав стягненням. Характеризується посередньо.

Судове засідання проведено в порядку ст. 336 КПК України з урахуванням згоди засудженого.

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав, просив її задовольнити, оскільки працює, стягнення погашені.

Прокурор просив відмовити у задоволенні заяви засудженого, оскільки останній своїм ставленням до праці не довів свого виправлення, має багато стягнень, тому до нього не можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

Представник КВК № 80 підтримав заяву ОСОБА_5 , оскільки після застосування ст. 72 КК України з урахуванням внесених змін, засуджений відбув необхідну частину покарання, та стягнення погашені, у лютому отримав ще одне заохочення, стає на шлях виправлення.

Суд, вислухавши захисника, прокурора, дослідивши клопотання, дослідивши особову справу засудженого, його індивідуальну програму, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин (ч. 2, п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України).

Як слідує зі змісту кримінального закону, положення про те, що засуджений довів своє виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.

Передумовою застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання згідно з ч.1 ст. 81 КК України є фактичне відбування особою певного виду покарання.

Разом з тим, підставами для такого звільнення є не лише фактичне відбуття засудженим певної частини покарання, а й доведення засудженим свого виправлення.

Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінко і ставленням до праці. При цьому сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покаранню виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконання громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.
Ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільній корисній праці; систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; відсутністю відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; відсутністю трудових порушень тощо.
Суд зазначає, що сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.
Розглядаючи заяву ОСОБА_5 про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення, та оцінюючи ступінь виправлення засудженого, суд враховує дані про його поведінку і ставленні до праці за весь час відбування покарання.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання за ч. 2 ст. 187 КК України, тобто за тяжкий умисний злочин проти власності.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що прибувши до КВК-80 ОСОБА_5 заохочень не мав, однак неодноразово, протягом півроку у період з березня 2015 року по липень 2015 року мав сім стягнень за порушення вимог відбування покарання, останнє стягнення отримав у липні 2015 року. Станом на момент звернення до суду із заявою про застосування ст. 81 КК України стягнення погашені.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 02 лютого 2016 року ОСОБА_5 зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення за період з моменту затримання з 21.11.2011 року по день набрання вироком законної сили 17.04.2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З матеріалів особової справи засудженого за № 109-Б-15 вбачається, що станом на 16 квітня 2015 року (виписка з протоколу № 18) ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, станом на 10 червня 2015 року (виписка з протоколу № 24) - аналогічно.

Дані факти не можуть свідчити, що ОСОБА_5 своїм сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

Також суд враховує, що п. 17 ППВСУ від 26 квітня 2002 р. зазначено, що судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання здійснює великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, під час судового засідання у справах цієї категорії суди повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, у тому числі й ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, тощо.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

В сукупності з зазначеним та наявною в матеріалах справи інформацією щодо особи засудженого, який своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, суд не знаходить підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні заяви ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Перевальського районного суду Луганської області від 24 жовтня 2013 року за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого належного йому майна, про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі - відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення прокурор та засуджений можуть подати апеляції до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя: ОСОБА_1