Справа № 462/3055/16-к
У Х В А Л А
17 червня 2016 року Залізничний районний суд міста Львова

у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участі прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,
В С Т А Н О В И В:

прокурор, звернувся до суду із клопотанням про продовження терміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_4 покликаючись на те, що оцінюючи особу обвинуваченого та вчинений ним злочин, існують ризики передбачені ст. 177 КПК України невиконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, та вчинення іншого кримінального провадження. Враховуючи наведене, та те що провадження на даний час не закінчено, а також те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років без альтернативи застосування іншого, може незаконно впливати на свідків, враховуючи його поведінку як під час організації і вчинення злочину, так і ставлення до висунутої підозри, що полягає у повному запереченні очевидних та доведених обставин та свідчить про наявність заявлених раніше ризиків, які на даний час не зменшились, просить продовжити строк тримання ОСОБА_4 під домашнім арештом на два місяці, із покладенням обов`язків з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. не відлучатися з місця проживання, прибувати до прокурора, суду за першим викликом, утримуватися від спілкування із свідками у провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник, в судовому засіданні, проти продовження строку домашнього арешту заперечили та просять змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання, враховуючи те, що на даний час відсутні будь-які ризики вказані прокурором та на підтвердження наявності таких ризиків прокурором не зазначено жодних належних доказів, обвинувачений жодного разу не порушив вказаний запобіжний захід та з`являвся на усі виклики слідства і суду.

Заслухавши учасників розгляду клопотання, суд вважає, що у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту слід відмовити та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Також згідно п. 99 рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України» від 11 травня 2011 року суд часто констатує порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у зв`язку з тим, що національні суди часто обґрунтовують продовження строку запобіжного заходу однаковими підставами протягом всього періоду, якщо взагалі роблять це, тоді як згідно з пунктом 3 статті 5 після спливу певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи, а суди зобов`язані обґрунтовувати рішення про продовження запобіжного заходу іншими підставами, які мають бути чітко вказані.
Порушення вказаних норм у рішеннях Європейського суду констатувалось, як правило, у зв`язку з відсутністю в судових рішеннях аналізу актуальності ризиків, які на початку слідства були підставою для обрання запобіжного заходу.
Підхід Європейського суду до розгляду доцільності продовження строків запобіжного заходу зокрема і домашнього арешту, який є фактичним позбавленням волі особи як протягом досудового розслідування, так і судового розгляду, грунтується на презумпції, а саме: з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне рішення про продовження строку запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волы, має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право на свободу особи.
Європейським судом зазначається, що у всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів /рішення у справах «Вранчев проти Сербії» від 23 вересня 2008 року, «Буров проти України» від 17 березня 2011 року, «Цигоній проти України» від 24 листопада 2011 року/.
Однак прокурором, суду не надано жодних вагомих доказів, які посвідчують факти можливості нез`явлення обвинуваченого за викликом суду. Одного лише формального зазначення в клопотанні про те, що ОСОБА_4 знаходячись на волі, може переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, недостатньо. Зазначене повинно підтверджуватись відповідними матеріалами, яких суду, прокурором, не надано та не вказано чітких підстав продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а не обмежуватись формальним зазначенням таких ризиків в тексті клопотання.

Також в ході розгляду клопотання прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів аніж домашній арешт не зможе запобігти ризикам, пов`язаним із перешкоджанням здійсненню кримінального провадження у будь-яких формах.
З огляду на наведене, а також враховуючи вік обвинуваченого, який є особою молодого віку, має постійне місце реєстрації та проживання, навність сталих соціальних зв`язків, обвинувачений одружений, на його утриманні перебуває новонароджена дитина, суд вважає, що існують достатні підстави для застосування щодо обвинуваченого, запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, та саме такий запобіжний захід забезпечить його належну процесуальну поведінку та може запобігти ризикам, пов`язаним із перешкоджанням здійсненню кримінального провадження у будь-яких формах та буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, на обвинуваченого слід покласти наступні обов`язки: прибувати до суду, за першою вимогою, утримуватись від будь-якого спілкування з учасниками даного кримінального провадження, здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 184, 196, 197, 199, 202, 315 КПК України,-

У Х В А Л И В:

у задоволенні клопотання про продовження застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту на особисте зобов`язання.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- прибувати до суду, за першою вимогою

- утримуватись від будь-якого спілкування з учасниками даного кримінального провадження

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Контроль за виконанням запобіжного заходу покласти на прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1

Копія вірна.

Суддя: ОСОБА_1