Справа №127/7093/16-к
Провадження №1-кс/127/2663/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2016 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, який працює охоронником ТОВ «Фабрика «Дім», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, з застосуванням технічних засобів, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2016 року до ОСОБА_4 у справі №127/4402/16-к обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном 60 діб.

Використовуючи право подати до суду клопотання про зміну запобіжного заходу, захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 просить змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, в зв`язку з тим, що даний запобіжний захід для його підзахисного є занадто суворим, при обранні запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою суд першої та апеляційної інстанції не дотримався вимог ст.ст. 177, 183 КПК України, не врахував ідентифікуючі дані особи підозрюваного ОСОБА_4 , зокрема: не було взято до уваги, те що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, де проживає разом із батьками, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце роботи, за яким позитивно характеризується, на підставі яких можливо застосувати до нього більш м`який запобіжний захід. Крім цього, підозрюваний ОСОБА_4 зацікавлений в справедливому розслідуванні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вину визнає та щиро кається та готовий сприяти розслідуванню, тому жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України на даний час не існує. При цьому посилався на практику Європейського суду з прав людини, Конвенцію про захист прав людини основоположних свобод.

Вказав, що при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не було розглянуто можливості застосувати інші запобіжні заходи (п.80 рішення у справі "Харченко Проти України" від 10.02.2011).

Зазначені факти на думку захисника підозрюваного свідчать про можливість застосувати до нього більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, а саме домашній арешт, який буде достатнім для досягнення мети, визначеної в ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор заперечував у задоволенні клопотання захисника щодо зміни запобіжного заходу та звільнення підозрюваного з-під варти, вважає, що досі не відпали ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому з метою запобігання ухилення від суду, вчинення нових кримінальних правопорушень, з метою позбавлення можливості впливати на учасників процесу, яким неодноразово погрожували та продовжують погрожувати невстановленні слідством особи зокрема: потерпілому ОСОБА_6 та свідку ОСОБА_7 , тому слід відмовити у задоволенні клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник клопотання підтримали та просили змінити запобіжний захід на менш суворий, оскільки до затримання ОСОБА_4 мав офіційне місце роботи, постійне місце проживання та реєстрації, не судимий, проживає з батьками за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_8 , який після розірвання шлюбу проживає з ним, по кримінальному провадженню допитані свідки та потерпілий, здійснено ряд слідчих процесуальних дій, ОСОБА_4 не має наміру впливати на свідків, потерпілого.

Вислухавши думку прокурора, підозрюваного, його захисника, дослідивши матеріали клопотання захисника та докази, надані захисником, слідчий суддя встановив, що клопотання про зміну запобіжного заходу обгрунтоване та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Суд вважає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини (надалі Конвенція) згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, а ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Слідчий суддя при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу встановив, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2016 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з моменту затримання строком шістдесят днів, а саме до 2 травня 2016 року.

Зазначена ухвала слідчого судді оскаржувалася до апеляційного суду Вінницької області. Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15 березня 2016 року залишено без задоволення.

Обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею першої інстанції та складом суду апеляційної інстанції було враховано наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Втім відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимог Конвенції заарештована особа має право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов затримання, а рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою (рішення ЄСПЛ у справі "Третьяков проти України").

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема п.80 судового рішення ЄСПЛ по справі Харченко проти України, де вказано, що попереднє тримання під вартою заявника тривало два роки і чотири місяці. Необхідно відзначити, що серйозність звинувачень, пред`явлених заявнику і ризик його втечі були висунуті в якості аргументів на етапі вирішення питання взяття заявника під варту. Після цього, прокурори і суди не наводили взагалі ніяких підстав для продовження тримання заявника під вартою та зазначали, що раніше обраний запобіжний захід був правильним. Проте згідно зпунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (див. вищенаведену справу «Елоев проти України», п. 60). Інші підстави національні суди в цій справі не вказують. Крім того, національні владні органи не розглядали застосування інших запобіжних заходів, альтернативних утриманню під вартою.

Крім того, п.60 судового рішення ЄСПЛ по справі Елоев проти України, в якому зазначено, що, хоча переховування заявника протягом одного року було для органів влади достатньою причиною для тримання його під вартою на час попереднього слідства та судового слідства, тяжкість пред`явлених йому обвинувачень та ризик його втечі були єдиними підставами для суду не змінювати обраний заявнику запобіжний захід. Перше судове рішення щодо цього було прийнято через два роки та три місяці після його арешту. Проте згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. Суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111-112 рішення від 01.03.2007 року).

При вирішенні питання щодо зміни запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, враховує, що підозрюваний може ухилятись від суду чи іншим чином перешкоджати правосуддю.

Крім того, суд бере до уваги обставини, які стали відомі лише на теперішній час, зокрема: наявність у ОСОБА_4 постійного місця проживання та реєстрації, добре налагоджені соціальні зв`язки, зокрема те, що останній проживає з батьками, сестрою, її неповнолітнім сином та дядьком за адресою: АДРЕСА_1 , має неповнолітнього сина, відсутність у підозрюваного ОСОБА_4 судимостей, що по кримінальному провадженню допитаний потерпілий, свідки, а ризик впливу на потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 може бути мінімізований за рахунок іншого більш м`якого запобіжного заходу з встановленням відповідних обмежень.

При винесенні даних ухвал суд першої та апеляційної інстанцій був позбавлений можливості дослідити всі обставини стосовно особи ОСОБА_10 крім того, що ОСОБА_10 має офіційне працевлаштування, оскільки до матеріалів клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та апеляційної скарги не було додано відповідних письмових доказів стороною захисту.

При розгляді даного клопотання суд також приймає до уваги, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 не було розглянуто можливість застосування менш суворих запобіжних заходів, таких як домашній арешт.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та їх належну поведінку. Однак, залишається достатньо підстав вважати, що підозрюваний у разі зміни запобіжного заходу, зможе вплинути на потерпілого чи свідків, чи ухилитись від суду.

За таких обставин, суд, що з урахуванням ризику переховування від суду та перешкоджання судовому розгляду, у тому числі й впливу на потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 , приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому із триманням під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою - цілодобовий домашній арешт з покладенням на нього обов"язків утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_7 ; здати на зберігання слідчому СУ ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_11 свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю та інших, що може запобігти вказаним ризикам.

При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу суд враховує, що в рамках кримінального провадження вже допитані свідки та потерпілий, проведені відповідні процесуальні дії, про що зазначив прокурор в судовому засіданні, що мінімізує ризик перешкоджання досудовому розслідуванню. Даних обставин не існувало станом на день обрання запобіжного заходу та розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді про обрання запобіжного заходу.

Цілодобовий домашній арешт з засобами контролю забезпечить дієвий контроль за місцем перебування підозрюваного, що унеможливіть його переховування від огранів досудового розглідування та суду.

Частиною 1 та 2 ст. 181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Тому, підозрюваному слід змінити запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Виходячи з положень ст.ст.176, 178, 331 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи матеріали кримінального провадження, особу підозрюваного ОСОБА_10 , суд вважає за необхідне змінити раніше обраний у відношенні обвинуваченого запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Згідно ч.5 ст.202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

На підставі наведеного, керуючись статті 5, 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, ст.ст. 176, 181, 194, 201, 202, 309, 331, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_4 задоволити.

Змінити щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах дії попередньої ухвали суду про обрання запобіжного заходу від 6 березня 2016 року до 2 травня 2016 року.

Зобов"язати підозрюваного ОСОБА_4 у відповідності до ст.194 КПК України:

Прибувати до слідчого СУ ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_11 за першою вимогою;

цілодобово не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_7 ;

здати на зберігання слідчому СУ ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_11 свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

носити електронний засіб контролю.

Негайно доставити ОСОБА_4 до місця його проживання за адресою АДРЕСА_1 , і звільнити з-під варти.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: