У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_5.,
суддів ОСОБА_6., ОСОБА_7.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 5 вересня 2016 року заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2012 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

вироком Апеляційного суду Донецької області від 8 серпня 2011 року ОСОБА_4 засуджено за частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) до позбавлення волі на строк дванадцять років з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого; за пунктом 6 частини другої статті 115 КК до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого. Відповідно до вимог частини першої статті 70 КК, за сукупністю злочинів, йому призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого. На підставі частини другої статті 71 КК, за сукупністю вироків, шляхом поглинення невідбутої частини покарання, призначеного ОСОБА_4 вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02 серпня 2005 року у виді одного року сім місяців вісім днів позбавлення волі довічним позбавленням волі з конфіскацією майна, яке є його власністю, остаточно призначено йому покарання - довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2012 року зазначений вирок щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України своєю ухвалою від 30 червня 2016 року відмовила засудженому у задоволенні його клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали касаційного суду щодо нього.

Засуджений ОСОБА_4 11 липня 2016 року знову звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд в порядку, передбаченому главою 33 КПК України ухвали суду касаційної інстанції від 15 березня 2012 року, яку просить скасувати з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм закону України про кримінальну відповідальність щодо подібних суспільно небезпечних діянь, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень, тобто підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 КПК, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Крім того, ОСОБА_4 долучив клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2012 року щодо нього.

Згідно з частиною шостою статті 447 КПК, у разі пропущення строку, встановленого частинами першою - третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв'язку з такими обставинами, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Як убачається з наданих ОСОБА_4 даних, причина пропуску строку є аналогічною тій, яку він наводив у попередньому клопотанні, а саме, засуджений обґрунтовує це тим, що він з 15 червня 2012 року по 20 квітня 2016 року відбував покарання у СІЗО № 5 м. Донецька, а з 07 квітня 2014 року по 20 квітня 2016 року знаходився у місцях позбавлення волі на тимчасово окупованій території. Тому вважає, що він не мав можливості подати заяву до Верховного Суду України вчасно, а таке право у нього з'явилося лише 20 квітня 2016 року, коли його перевели для відбування покарання до слідчого ізолятора м. Маріуполя.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши викладені у заяві засудженого ОСОБА_4 доводи та перевіривши додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ст. 447 КПК заява про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 статті 445 КПК, подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення стосовно якого заявлено клопотання про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше.

Вважаючи, що заява засудженого ОСОБА_4 подана ним 11 липня 2016 року, тобто в строк, який значно перевищує три місяці з дня ухвалення як оспорюваного так і порівняних рішень, які він долучив до своєї заяви, а наведені доводи не можуть бути визнані переконливими, оскільки засуджений мав достатньо часу для реалізації свого права на перегляд судового рішення постановленого щодо нього Верховним Судом України, тому у клопотанні про поновлення строку слід відмовити, а заяву засудженого залишити без розгляду.

За таких обставин, керуючись частиною 6 статті 447 КПК,

у х в а л и в:

відмовити засудженому ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2012 року щодо нього, а заяву засудженого ОСОБА_4 залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_5 ОСОБА_7