У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2016 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Заявниця в порядку ст.303 КПК України звернулася зі скаргою на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення відомостей до ЄРДР по її заяві від 27.06.2016 року, отриману НАБУ 08.07.2016 року, про кримінальне правопорушення, вчинене, на її думку, стійким ієрархічним об`єднанням за попередньою змовою - заступника Генерального прокурора України ОСОБА_4 , керівництва відділу 17/7 Генеральної прокуратури України, ГСУ Міністерства внутрішніх справ України, ГСУ Національної поліції України, прокуратури м. Києва, прокуратури Вінницької області та ГУ НПу Вінницькій області щодо службової недбалості, зловживання службовим становищем, корупційної діяльності з укриття закінчених тяжких та закінченого особливо тяжкого злочинів групи посадових осіб за попередньою змовою Вінницького медичного університету, Національного фармацевтичного університету м. Харкова та заступника Міністра МОЗ України ОСОБА_5 (в минулому - заступник Міністра МВС України, в подальшому - Голова Комітету з конкурсних торгів МОЗ України) під кришуванням групи службових осіб правоохоронних органів та суду, неналежного проведення досудового розслідування та умисного злісного невиконання ухвал слідчих суддів в 12-ти кримінальних провадженнях, у тому числі умисне злісне невиконання упродовж 2-х (два) років 5-ти ухвал Печерського районного суду м. Києва та Вінницького міського суду Вінницької області (від 29.12.14 р. - справа № 127/27178/14-к, від 29.10.15 р. - дві ухвали, справи № 127/24500/15-к та № 127/24601/15-к, від 25.12.15 р. - справа № 127/28096/15-к, від 22.01.16 р. - справа № 127/930/16-к), що набрали законної сили, 10-ти клопотань та 2-х постанов з фабрикуванням матеріалів кримінального провадження під загальним № 0004460 від 17.05.13 р., умисне злісне невиконання упродовж 3-х (три) років 9-ти ухвал Апеляційного суду Вінницької області та Вінницького міського суду Вінницької області (від 17.10.2014 року - справа № 127/18861/14-к, від 10.07.2013 року - справа № 127/12622/13-к, від 25.12.2013 року - справа № 127/29978/13-к , від 07.03.2014 року - справа № 127/3462/14-к, від 27.12.2013 року - справа № 127/29695/13-к, від 10.06.2014 року-справа № 127/10570/14-к, від 12.06.2014 року - справа № 127/11587/14- к, від 24.07.2014 року - справа № 127/15782/14-к, від 15.09.2014 року - справа № 127/18861/14-к), що набрали законної сили, 5-ти клопотань та 4-рьох постанов з фабрикуванням матеріалів кримінального провадження № 0000071 від 08.02.13 р., умисне злісне невиконання упродовж більше 1-го (один) року 4-х ухвал Печерського районного суду м. Києва (від 14.05.2015 року - справа № 757/16019/15-к; від 31.08.2015 року справа № 757/26151/15-к; від 02.09.2015 року - справа № 757/30404/15-к; від 06.11.2015 року справа № 757/39784/15-к) та відповідно слідчі прокуратури м. Києва умисно не розпочали досудові розслідування упродовж більше 1 (один) року 2-х (два) кримінальних проваджень без №, умисне злісне невиконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області (від 01.06.2016 року - справа № 127/9579/16-к) у кримінальному провадженні № 0003660 від 05.06.15р., що спричинило тяжкі наслідки ОСОБА_3 , потерпілій в 12-ти кримінальних провадженнях, залишеній без права на життя та існування з штучно влаштованим голодомором її та членам її мало забезпеченої сім`ї.

В обґрунтування скарги заявниця посилалась на те, що в порушення вимог ст. 214 КПК України відповідні відомості про вчинене, на її думку, кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені. Тому просила зобов`язати уповноважену особу Національного антикорупційного бюро України внести відповідні відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою від 27.06.2016 року та розпочати досудове розслідування.

В судовому засіданні представник заявника подану скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представник Національного антикорупційного бюро України в судове засідання не з`явився, направивши письмові пояснення, в яких в задоволенні скарги просили відмовити повністю.

Заслухавши доводи представника заявника, вивчивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність, зокрема, слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Судом встановлено, що 27.06.2016 року заявниця звернулася до Національного антикорупційного бюро України із повідомленням (заявою) про вчинення, на її думку, кримінального правопорушення, яке було прийнято Національним бюро 11.07.2016 року та зареєстровано за № М-6573.

Відповідно до ч.4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом з тим, п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України визначено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Таким чином, системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні має бути подана після створення ЄРДР та, по-друге, містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінально-караного діяння.

Аналізуючи норми ст.ст. 214, 218 КПК України слідчий суддя приходить висновку про обов`язок внесення до ЄРДР лише тих відомостей про кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Так, у своїй заяві заявниця просила внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про злочини службових осіб Генеральної прокуратури України, прокуратури міста Києва, прокуратури Вінницької області, ГСУ Національної поліції та ГУ НП у Вінницькій області щодо зловживання службовим становищем, неналежного проведення досудового розслідування, умисного невиконання ухвал судів.

Між тим, зі змісту поданої заяви вбачається, що в заяві відсутні відомості щодо обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а також не наведено обставин, які можуть свідчити про вчинення зазначених в заяві дій.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Також згідно з п.2.1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016 року, до Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення, тобто, при внесенні до Реєстру фабули кримінального правопорушення в обов`язковому порядку відображається дата, час, адреса, місце, спосіб, знаряддя, засоби та інші особливості вчинення кримінального правопорушення, розмір збитків, прізвище фізичної особи (осіб) або дані про юридичну особу (осіб), які є потерпілими, дані про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, інші необхідні відомості.

Отже, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

З наведених положень вбачається, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне порушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Наведена правова позиція також закріплена у Висновку Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013 року.

Проте, вивчивши подану заявницею заяву про злочин, вважаю, що вона не містить об`єктивних ознак, що вказують на склад кримінального правопорушення та вчинення посадовою особою суспільно небезпечного діяння, а тому відсутні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань по поданій заяві.

Отже, заявницею у заяві від 27.06.2016 року не було викладено конкретних обставин, що можуть свідчити про вчинення службовими особами Генеральної прокуратури України, прокуратури міста Києва, прокуратури Вінницької області, ГСУ Національної поліції та ГУ НП у Вінницькій області кримінального корупційного правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів Національного бюро; не було зазначено про обставини, що вказували б на вчинення такими службовими особами дій, з використанням службового становища, з метою одержання неправомірної вигоди, що, в свою чергу, є умовою для здійснення попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення, зокрема, за ст. 364 КК України.

Разом з тим слід зазначити, що ч.5 ст.216 КПК України визначено перелік злочинів, які підслідні детективам Національного антикорупційного бюро України, зокрема, детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-2, 369, 369-2, 410 КК України, за наявності визначених умов.

У зв`язку з тим, що заявницею у заяві не було викладено обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних корупційних правопорушень, віднесених до підслідності детективів Національного бюро, а розгляд порушених у заяві питань не віднесено до компетенції Національного бюро, листом від 12.07.2016 року за № 111-006/22708 заяву ОСОБА_3 направлено до Генеральної прокуратури України для розгляду в межах компетенції, про що також повідомлено заявницю.

Такі дії посадових осіб Національного бюро щодо направлення заяви для розгляду до Генеральної прокуратури України не суперечать чинному законодавстві, тому бездіяльності, що може бути оскаржена до слідчого судді в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України, не вбачається.

Водночас, як вбачається з наданої представником НАБУ копії ухвали від 04.07.2016 у справі № 760/10445/16-к слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_6 , розглядалась скарга ОСОБА_3 на бездіяльність Національного бюро щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_3 , за результатами розгляду якої було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Національного бюро.

Свої вимоги ОСОБА_3 також обґрунтувала тим, що 24.05.2016 року вона направила на адресу Національного бюро заяву про злочин групи службових осіб за попередньою змовою Генеральної прокуратури України, прокуратури м. Києва та прокуратури Вінницької області щодо корупційної діяльності з укриття закінчених тяжких та закінченого особливо тяжкого злочинів, зловживання службовим становищем, неналежного проведення досудового розслідування в 12-ти кримінальних провадженнях, непритягнення винних осіб до кримінальної відповідальності та умисного невиконання ухвал слідчих суддів.

В ході розгляду скарги ОСОБА_3 слідчим суддею було встановлено, що звернення ОСОБА_3 , що було направлено до Національного бюро 24.05.2016 року, за своїм змістом не є повідомленням про кримінальні корупційні правопорушення, вчинені службовими особами Генеральної прокуратури України, прокуратури м. Києва та прокуратури Вінницької області, оскільки у ньому не було зазначено про обставини, що вказували на вчинення такими службовими особами дій, з використанням службового становища, з метою одержання неправомірної вигоди, що, в свою чергу, є умовою для здійснення попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення за ст. 364 КК України.

Таким чином, порушене у скарзі заявниці питання вже знайшло своє вирішення у відповідній ухвалі слідчого судді, а для повторного вирішення скарги з тих же підстав не вбачається.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України слідчий суддя при розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може постановити ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

За таких обставин, зважаючи на те, що скарга є необґрунтованою, слідчий суддя не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 214, 303, 304, 307, 309, 369-372, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .