Апеляційний суд міста Києва
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

14 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0004519 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Кутаїсі, Грузія, громадянина Грузії,

що проживає без реєстрації за адресою:

АДРЕСА_1 ,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 15.03.2016 року ОСОБА_7 і особа, матеріали кримінального провадження щодо якої ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.09.2016 року виділено в окреме провадження у зв`язку з її розшуком, визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і кожному з обвинувачених призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 і вказана особа звільнені від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і на них покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

_______________________________

Справа № 11-кп/796/1003/2016
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1
Судом прийнято рішення щодо відшкодування процесуальних витрат.

В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити кожному з обвинувачених ОСОБА_7 і особі, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження у зв`язку з її розшуком, покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.75 КК України, внаслідок чого призначене ОСОБА_7 і вказаній особі покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та їхнім особам і є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Як вказує прокурор, суд першої інстанції у вироку зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних, обставину, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують, однак внаслідок формального підходу дійшов до помилкового висновку про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання. Звертає увагу на дані про підвищену суспільну небезпечність осіб обвинувачених, які офіційно не працюють, не мають постійного джерела доходу в Україні, вирішили покращити своє матеріальне становище за рахунок незаконного збагачення і не вжили жодних заходів для відшкодування потерпілому завданих збитків.

Крім того, Солом`янським районним судом м. Києва розглядається кримінальне провадження № 0006341 щодо цих же осіб за ч.3 ст.185 КК України, їм обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, що свідчить про те, що обвинувачені належних висновків не зробили та зухвало продовжують вести злочинний спосіб життя. Також прокурор звертає увагу на те, що вирок ухвалено без врахування думки потерпілого щодо виду та розміру покарання.
Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги; доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 і особа, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження у зв`язку з її розшуком, вчинили крадіжку майна ОСОБА_10 за наступних обставин.
18 травня 2015 року ОСОБА_7 і вказана особа, за попередньою змовою між собою, реалізовуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в період з 16 до 17 години зайшли в один з під`їздів будинку АДРЕСА_2 . Переконавшись, що в квартирі АДРЕСА_3 нікого немає, за допомогою заздалегідь підготовлених інструментів ОСОБА_7 і особа, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження, відчинили двері вказаної квартири, проникли в житло і таємно викрали звідти належне ОСОБА_10 майно, а саме: ноутбук Apple Масbоок Proretina 15із зарядним пристроєм вартістю 29 000 гривень та чохлом вартістю 400 гривень, клавіатуру Apple wirelesskey boardвартістю 800 гривень, комп`ютерну мишку Logitech вартістю 400 гривень, планшет iPad Apple 4з чохлом вартістю 8 200 гривень та інше майно, яке для потерпілого матеріальної цінності не представляє. Після цього ОСОБА_7 і вказана особа залишили місця вчинення злочину, а викраденим майном загальною вартістю 38 800 гривень розпорядилися на власний розсуд.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст.50, 75 КК України, без достатніх підстав, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, звільнив від його відбування з випробуванням, на що обґрунтовано послався в апеляційній скарзі прокурор.

Так, згідно з ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримав і, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений не працює і не займається суспільно корисною працею. З обставин вчинення кримінального правопорушення випливає, що воно було заздалегідь сплановане, про що свідчить наявність у ОСОБА_7 і особи, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження, інструментів, які вони використали для безперешкодного проникнення в житло, а так само спеціальних навиків. Слід звернути увагу і на вартість викраденого майна.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Згідно з ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому в даному випадку відповідно до вимог ст.ст.413, 420 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, що, як правильно вказує прокурор, потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

При ухваленні вироку в цій частині колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив умисний тяжкий злочин, конкретні обставини його вчинення, про що зазначено раніше, особу винного, який раніше не судимий, не працює, не має міцних сімейних чи соціальних зв`язків.

Обставиною, що пом`якшує покарання, є щире каяття обвинуваченого. Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

А тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, але не на строк, запропонований прокурором.

Саме таке покарання, яке полягає в ізоляції та поміщенні ОСОБА_7 до кримінально-виконавчої установи закритого типу, буде відповідати вимогам ст.65 КК України за своїм видом та буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на допущену судом першої інстанції арифметичну помилку при вирішенні питання про стягнення процесуальних витрат, яка має бути виправлена в порядку, визначеному ст.379 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 /три/ роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 14 вересня 2016 року.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 18 травня 2015 року по 27 травня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Заставу в розмірі 50 000 /п`ятдесят тисяч/ гривень, внесену щодо ОСОБА_7 , повернути заставодавцю ОСОБА_11 .

Рекомендувати суду першої інстанції в порядку, визначеному ст.379 КПК України, виправити арифметичну помилку, допущену при вирішенні питання про стягнення процесуальних витрат.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня

проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3