Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,
захисникаОСОБА_5 ,
особи, щодо якої закрито кримінальне провадження ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 22 березня 2016 року кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та представника цивільного позивача ПАТ «АБ «Південний» ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2014 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянку України, раніше не судиму,

засуджено за ч. 2 ст. 364 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 255 000 грн., з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною із розпорядженням, зберіганням та обліком товарно-матеріальних цінностей, на строк 3 роки.

За ч. 1 ст. 366 КК України ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.
За ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України ОСОБА_6 виправдано.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ АБ «Південний» шкоду в розмірі 5 392 770 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінено, кримінальну справу за ч. 2 ст. 364 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України і у задоволенні цивільного позову відмовлено.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за те, що вона за обставин, викладених у вироку, будучи директором ПЗАТ ВЗП «Євдокія», тобто службовою особою, з метою оформлення кредитів у ВАТ КБ «Хрещатик» підписала завідомо неправдиві довідки № 27 від 17.01.2007 року, № 217 від 19.09.2007 року, № 218 від 19.09.2007 року та № 193 від 11.12.2007 року, в які за її вказівкою головний бухгалтер підприємства внесла недостовірні дані, збільшивши суми розміру заробітних плат відповідно ОСОБА_8 в розмірі 139 594 грн. за шість місяців 2006 року, ОСОБА_9 в розмірі 56 010 грн., ОСОБА_6 в розмірі 91 440 грн. і ОСОБА_10 в розмірі 87 000 грн. за шість місяців 2007 року.

Вказані довідки ОСОБА_6 подала у відділення банку для отримання кредитів.
Також ОСОБА_6 звинувачувалася у тому, що вона, будучи службовою особою директором ПЗАТ ВЗП «Євдокія», яке розташоване у с. Великий Дальник Біляївського району Одеської області, 04 березня 2008 року від імені підприємства заключила контракт купівлі-продажу з ТОВ «Група Ікона», згідно умов якого продавець ПЗАТ ВЗП «Євдокія» зобов`язується поставити та передати у власність покупця ТОВ «Група Ікона» комплектуючі для виробництва лікеро-горілчаної продукції, згідно специфікації (скляну пляшку, пробку, етикетку, заспиртований декоративний елемент пшеничний колос, гофро-ящик).

ТОВ «Група Ікона» з метою виконання умов контракту 02.04.2008 року уклала договір кредиту з ПАТ АБ «Південний» і, отримавши грошові кошти, перерахувала 5 392 770 грн. як передплату за товар у розмірі 100 % вартості, на рахунок ПЗАТ ВЗП «Євдокія».

При цьому ОСОБА_6 , діючи від імені ПЗАТ ВЗП «Євдокія», з метою отримання грошових коштів, наданих банком на рахунок свого підприємства, 18.07.2008 р., виступаючи в якості заставодавця, уклала з ПАТ АБ «Південний» договір застави товару в обороті, згідно якого ПЗАТ ВЗП «Євдокія» надало ПАТ АБ «Південний» в заставу товар лікеро-горілчану продукцію загальною балансовою вартістю 2 063 831 грн. 51 коп. Згідно умов договору ПЗАТ ВЗП «Євдокія» взяло на себе зобов`язання забезпечити зберігання предмета застави по кількості та якості, поновлюючи його протягом триденного строку в обороті по мірі відвантаження та реалізації, який би складав у залишку суму, що дорівнює балансовій вартості предмету застави.

Після отримання грошових коштів у сумі 5 392 770 грн., які надійшли за контрактом купівлі-продажу на розрахунковий рахунок ПЗАТ ВЗП «Євдокія», відкритий у ПАТ АБ «Південний», ОСОБА_6 , будучи службовою особою і зловживаючи службовим становищем, діючи в своїх інтересах і в інтересах інших осіб, використовуючи надані банком грошові кошти, виготовила у період з 01 квітня 2008 року по 31 грудня 2009 року лікеро-горілчану продукцію, яку в порушення умов контракту реалізувала за готівковий та безготівковий рахунок стороннім організаціям та приватним особам, отримавши плату за продану продукцію як на розрахунковий рахунок, відкритий у ПАТ АБ «Південний», так і з метою приховування об`ємів реалізованої продукції на розрахунковий рахунок, відкритий раніше в ТОВ КБ «Хрещатик», а також касу ПЗАТ ВЗП «Євдокія».
При цьому, отримуючи плату за реалізовану продукцію, належну покупцю ТОВ «Група Ікона», ОСОБА_6 ні повернення отриманих грошових коштів, ні постачання товару по договору купівлі-продажу не здійснила.
Крім того, ОСОБА_6 , зловживаючи своїм службовим становищем, нехтуючи взятим на себе зобов`язанням по договору застави товару в обороті, не повідомляючи заставодержателю ПАТ АБ «Південний» про реалізацію майна, що перебувало у заставі, а також з метою приховування факту реалізації застави, здійснюючи перепони співробітникам ПАТ АБ «Південний» у проведенні передбаченої договором перевірки наявності товару в обороті, у період з 18 липня 2008 року по 31 грудня 2009 року реалізувала заставлене майно балансовою вартістю 2 063 831 грн. 51 коп. підприємствам та приватним особам, отримавши від цього 2 611 422 грн. 43 коп., які використала на власний розсуд.
Також, використовуючи отримані на розрахунковий рахунок у ПАТ АБ «Південний» кредитні кошти, ПЗАТ ВЗП «Євдокія» виготовила лікеро-горілчаної продукції на загальну суму 5 751 618 грн. 31 коп.
В подальшому, ОСОБА_6 , зловживаючи своїм службовим становищем, реалізувала різноманітним покупцям виготовлену продукцію на загальну суму 8 978 402 грн. 59 коп. з урахуванням ПДВ. Отримавши на розрахункові рахунки в ПАТ АБ «Південний», ТОВ КБ «Хрещатик» та касу ПЗАТ ВЗП «Євдокія» вказані грошові кошти, ОСОБА_6 використала їх не для виробничих цілей та інших взятих на себе зобов`язань, а на цілі, не пов`язані з виконанням контракту купівлі-продажу від 04.03.2008 року та договору застави від 18.07.2008 року.
При цьому ОСОБА_6 перелічила з розрахункового рахунку ПАТ АБ «Південний» гроші в сумі 399 583,76 грн. на погашення відсотків по кредитам та поповнення особистих рахунків фізичних осіб, а грошові кошти, які надійшли у касу ПЗАТ ВЗП «Євдокія», на повернення фінансової допомоги ОСОБА_9 у розмірі 2 102 208 грн. 91 коп. і ОСОБА_6 у розмірі 154 791 грн. 09 коп.
Таким чином, ОСОБА_6 , зловживаючи своїм службовим становищем, використовуючи кредитні кошти ПАТ АБ «Південний», в порушення умов контракту купівлі-продажу і договору застави, діючи з корисних спонукань, реалізувала заставне майно на суму 2 611 422 грн. 43 коп., а також виготовлену ПЗАТ ВЗП «Євдокія» продукцію на загальну суму 5 751 618 грн. 31 коп., після чого використала гроші в особистих інтересах та в інтересах третіх осіб, внаслідок чого ПАТ АБ «Південний» була заподіяна матеріальна шкода на суму отриманих і використаних ПЗАТ ВЗП «Євдокія» кредитних коштів у розмірі 5 392 770 грн., які надійшли на розрахунковий рахунок ПЗАТ ВЗП «Євдокія» у якості передплати за товар за контрактом купівлі-продажу від 04.03.2008 року.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, порушує питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд. Зазначає, що суд безпідставно вироком, а не постановою закрив справу по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України, а апеляційний суд, дослідивши висновки експертиз, в ухвалі не надав їм ніякої оцінки та необгрунтовано закрив кримінальну справу щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 364 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року.

У касаційній скарзі представник цивільного позивача, посилаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та направлення справи на новий апеляційний розгляд. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року, оскільки суд належним чином не обґрунтував свої висновки, а лише обмежився посиланням на показання ОСОБА_6 та свідків.

В запереченнях на касаційні скарги захисник ОСОБА_5 просить залишити судові рішення без зміни, а касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та представника цивільного позивача ПАТ «АБ «Південний» ОСОБА_7 без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу представника цивільного позивача та частково касаційну скаргу прокурора і просив направити справу на новий апеляційний розгляд, ОСОБА_6 та її захисника, які заперечували проти задоволення касаційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.
Висновки суду про виправдання ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України у касаційних скаргах не оскаржуються.
Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно вироком, а не постановою суду звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України, є необґрунтованими, оскільки ч. 6 ст. 7 КПК України 1960 року передбачено, що особа також може бути за вироком суду звільнена від відповідальності чи покарання на підставах, передбачених статтями 49 і 74 КК України.
Не знайшли свого підтвердження й доводи прокурора про неправильне застосування кримінального закону та необгрунтованість закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 364 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року.
Згідно зі ст. 364 КК України суб`єктом цього злочину є службова особа. Пунктом 1 примітки цієї статті визначено, що службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється поважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом. До державних та комунальних підприємств прирівнюються юридичні особи, у статутному фонді яких відповідно державна чи комунальна частка перевищує 50 відсотків або становить величину, що забезпечує державі чи територіальній громаді право вирішального впливу на господарську діяльність такого підприємства.
Як убачається з матеріалів кримінальної справи ПЗАТ ВЗП «Євдокія» не має в своєму статутному фонді державної частки, а є юридичною особою приватного права.
За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_6 не є суб`єктом складу злочину, передбаченого ст. 364 КК України, а її дії могли охоплюватися диспозицією ст. 3641 КК України, тобто зловживання повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми, однак обвинувачення за вказаною статтею ОСОБА_6 не пред`являлося.
Більше того, колегія суддів не може погодитися з обвинуваченням про наявність в діях ОСОБА_6 зловживання службовим становищем, яке виразилося в незаконній реалізації заставного майна. Цей висновок ґрунтується, перед усім, на відсутності повідомлень зі сторони ПЗАТ ВЗП «Євдокія» на адресу ПАТ АБ «Південний» про необхідність проведення такої реалізації і безпосередньо на самому акті інвентаризації, який зафіксував відсутність заставної продукції.
Однак, закриваючи кримінальну справу за ч. 2 ст. 364 КК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочину, суд апеляційної інстанції правильно послався на те, що відповідно до договору застави від 18.07.2008 року ПЗАТ ВЗП «Євдокія» не повинно було повідомляти банк про будь-які зміни щодо заставленого майна. При цьому згідно з п. 2.3.7 договору ПЗАТ ВЗП «Євдокія» мало право відчужувати заставне майно з подальшою заміною даного товару тієї ж вартості. Ці положення повністю відповідають вимогам ст. 14 ГК України та ст. 43 Закону України «Про заставу».
Апеляційний суд, розглядаючи справу, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність незаконної реалізації заставного майна у виді лікеро-горілчаної продукції і про відсутність неправомірного розпорядження частиною в загальному майні службовою особою ПЗАТ ВЗП «Євдокія» ОСОБА_6 .
Свій висновок апеляційний суд правильно обґрунтував тим, що 18.03.2008 року між ПЗАТ ВЗП «Євдокія» та ТОВ «Група Ікона» був укладений договір про спільну діяльність, відповідно до якого сторони взяли на себе зобов`язання шляхом об`єднання майна і зусиль спільно діяти в сфері виробництва і реалізації лікеро-горілчаної продукції.
Згідно цього договору відкриття кредитної лінії для фінансування спільного проекту в розмірі 16 289 560 грн. було покладено на ТОВ «Група Ікона», також останні відповідно до договору від 27.03.2008 року передали ПЗАТ ВЗП «Євдокія» право користування торговим знаком «Золотий колос».
19 липня 2007 року між ПАТ АБ «Південний» та ТОВ «Група Ікона» був укладений кредитний договір на суму 2 200 000 грн., тобто цей договір був укладений між банком і ТОВ «Група Ікона» ще до відносин, які виникли між ТОВ «Група Ікона» і ПЗАТ ВЗП «Євдокія» у зв`язку з договором про спільну діяльність.
Зобов`язання, які виникли у ТОВ «Група Ікона» перед банком ПАТ АБ «Південний» на суму 2 200 000 грн. не були погашені на момент укладення договору про спільну діяльність між ТОВ «Група Ікона» і ПЗАТ ВЗП «Євдокія». Ці зобов`язання підтверджуються наказом Господарського суду Одеської області від 07.12.2009 року про солідарне стягнення з ТОВ «Вінконсерн» та ТОВ «Група Ікона» на користь банка 2 200 000 грн.
При існуванні кредитних зобов`язань у ТОВ «Група Ікона» перед банком на суму 2 200 000 грн. ПАТ АБ «Південний» укладає з ТОВ «Група Ікона» ще один кредитний договір про відкриття кредитної лінії на суму 16 300 000 грн., відповідно до якого ТОВ «Група Ікона» було перераховано 6 084 753 грн., з яких останні 5 392 770 грн. в період з 02 квітня по 01 жовтня 2008 року перерахувало на рахунок ПЗАТ ВЗП «Євдокія» в межах виконання своїх зобов`язань по договору про спільну діяльність.
На забезпечення кредитних зобов`язань, які виникли у ТОВ «Група Ікона» перед ТОВ АБ «Південний» по раніше укладеному з банком кредитному договору, ПЗАТ ВЗП «Євдокія» 18.07.2008 р. укладає з ПАТ АБ «Південний» договір застави товарів в обороті на суму 2 063 831,51 грн.
Кредитні зобов`язання, які виникли в різний час у ТОВ «Група Ікона» перед ПАТ АБ «Південний» на загальну суму 18 500 000 грн. (2 200 000 грн. + 16 300 000 грн.), з яких ТОВ «Група Ікона» отримала тільки 8 284 753 грн., були забезпечені майном третьої особи - ПЗАТ ВЗП «Євдокія» на суму 10 107 699 грн., їх земельними ділянками на суму 7 880 000 грн., що підтверджується договорами іпотеки від 29.02.2008 р. та 04.04.2008 р. та їх же обладнанням на суму 1 074 000 грн., що підтверджується договором застави від 12.09.2008 р. Тобто сума забезпечення майном третьої особи ПЗАТ ВЗП «Євдокія» перевищувала суму кредитних зобов`язань ТОВ «Група Ікона».
За договором спільної діяльності від ТОВ «Група Ікона» до ПЗАТ ВЗП «Євдокія» надійшло 5 392 770 грн., з яких на виконання своїх зобов`язань по договору спільної діяльності згідно з додатком № 1 було витрачено:
- 1 880 000 грн. на купівлю і юридичне оформлення земельних ділянок, які в подальшому стали предметом застави:
- 550 000 грн. на оформлення майна, отримання ліцензій і документів;
- 450 000 грн. на технічне переоснащення виробництва;
- 1 603 500 грн. на поновлення оборотних засобів для придбання комплектуючих;
- 1 806 000 грн. на придбання акцизної марки і оплату акцизного збору.
Також судом правильно встановлено, що приступити до реалізації виготовленої лікеро-горілчаної продукції на підставі оптової ліцензії ПЗАТ ВЗП «Євдокія» не змогло, оскільки рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 26.03.2010 року, що було залишено без зміни ухвалами Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 07.09.2010 року та Верховного Суду України від 28.09.2011 року позовні вимоги ОСОБА_11 до ТОВ «Група Ікона» були задоволені і свідоцтво на товарний знак «Золотий колос», що належав ТОВ «Група Ікона», визнано недійсним.
Крім того, згідно рішення Господарського суду Одеської області від 02.02.2010 року з ТОВ «Група Ікона» на користь ПАТ «АБ «Південний» стягнуто 9 449 371 грн. 46 коп. по кредитному договору від 02.04.2008 року.
З матеріалів справи вбачається, що ПЗАТ ВЗП «Євдокія», отримавши по договору спільної діяльності фінансування від ТОВ «Група Ікона», витратило його в повному обсязі на виконання своїх зобов`язань, зокрема, було закуплено спирт у кількості 175 000 літрів, також були закуплені необхідна коньячна продукція, пляшки, пробки, етикетки.
Частина коньячної продукції, яка була закуплена ПЗАТ ВЗП «Євдокія», була повернута виробнику в зв`язку з неналежною якістю, про що є в матеріалах справи товарно-транспортні та податкові накладні. В результаті ПЗАТ ВЗП «Євдокія» так і не змогло приступити до реалізації виготовленої лікеро-горілчаної продукції, оскільки рішенням Київського районного суду м. Сімферополя свідоцтво на товарний знак «Золотий колос», яке нібито належало ТОВ «Група Ікона», було скасовано, як недійсне, за позовом дійсного правоволодільця цієї торгової марки ОСОБА_12 . Таким чином, вся виготовлена продукція залишилася на складі, а діяльність ПЗАТ ВЗП «Євдокія» була припинена.
Крім того, строк придатності горілки «Особлива», що була випущена під торговою маркою «Золотий колос», складав 6 місяців, що підтверджується діючим на той час ДСТУ 4256:2003. По закінченню цього строку виготовлена горілка не знищувалася, а перероблялася на напівфабрикат, який потім за мінусом витрат на фільтрацію також був придатний до повторного розливу, що підтверджено протоколом огляду від 21.01.2010 року, в якому зафіксовано залишок напівфабриката у кількості 6 496,5 Дек і залишок спирту у кількості 1965 Дек. Тобто виробничі потужності підприємства дозволяли розлити 277 000 пляшок горілки за першою вимогою заставодержателя, тоді як по договору застави у самій заставі знаходилося тільки 65 000 пляшок.
Допитаний у суді апеляційної інстанції представник ПАТ АБ «Південний» пояснив, що заставодержатель не звертався до заставодавця ПЗАТ ВЗП «Євдокія» з вимогою відновити виробництво лікеро-горілчаної продукції.
Згідно вимог п. 2.3.7 договору застави на спирт, що знаходився на підприємстві, включаючи перероблений напівфабрикат, автоматично розповсюджувалася дія застави, але розливати із наявного на підприємстві спирту та напівфабрикату нову партію горілки не мало ніякого сенсу, оскільки через 6 місяців її знову потрібно було перероблювати, що спричинило би природні витрати при переробці та значні фінансові затрати, як на фільтрацію продукту так і на закупку нових акцизних марок із-за наявних рішень судів.
За таких обставин реалізація в даному випадку не здійснювалась, а зміни у властивостях продукції в процесі її переробки не були пов`язані з діями по її відчудженню, тобто відсутній факт незаконної реалізації заставного майна у вигляді лікеро-горілчаної продукції (товару в обороті) і відсутній факт неправомірного розпорядження часткою в загальному майні зі сторони посадової особи ОСОБА_6 .
Обвинувачення в реалізації заставного майна фізичним особам на підставі роздрібної ліцензії не знаходить свого підтвердження, виготовлена лікеро-горілчана продукція входила до складу заставного майна як товар в обігу і згідно п.2.3.7 договору застави, а також ст. 43 Закону України «Про заставу» могла бути реалізована з послідуючою заміною реалізованого товару на аналогічний.
Також ПЗАТ ВЗП «Євдокія» мало можливість поновити обсяг реалізованої продукції за першою вимогою заставодержателя, крім того, на підприємстві залишилися закуплені пляшки та етикетки, які також були майном в обороті і мали матеріальну цінність.
Таким чином, в діях директора ПЗАТ ВЗП «Євдокія» відсутні ознаки незаконної реалізації заставного майна кінцевому споживачу, оскільки заставне майно можливо було поновити на вимогу.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про відсутність факту незаконної реалізації заставного майна у вигляді лікеро-горілчаної продукції (товару в обігу) та про відсутність факту неправомірного розпорядження часткою в загальному майні директором ПЗАТ ВЗП «Євдокія» ОСОБА_6 .
При цьому мав місце факт порушення ліцензійних прав власника торгової марки «Золотий колос» ОСОБА_11 , оскільки на той період часу вже було відомо про заборону реалізації горілки під торговою маркою «Золотий колос».
З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «АБ «Південний» і ПЗАТ ВЗП «Євдокія» в особі директора ОСОБА_6 кредитний договір не укладався, 02.04.208 року кредитний договір був укладений між ПАТ «АБ «Південний» і ТОВ «Група Ікона», на яке покладався обов`язок щодо його виконання. ПЗАТ ВЗП «Євдокія» за вказаним договором було майновим поручителем і згідно зі ст. 511 ГК України укладене зобов`язання не створювало для нього обов`язків.
Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що факт неотримання ТОВ «Група Ікона» прибутку внаслідок укладеного з ПЗАТ ВЗП «Євдокія» договору про спільну діяльність, як і неможливість в подальшому виконувати свої зобов`язання за кредитним договором не можуть свідчити про винуватість ОСОБА_6 , як директора ПЗАТ ВЗП «Євдокія».
Крім того, не можна вважати шкодою для ПАТ АБ «Південний» дії фізичних осіб ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , пов`язані з відчуженням заставного майна у виді земельних ділянок, переданих ними на забезпечення кредитних зобов`язань ТОВ «Група Ікона» по кредитному договору від 02.04.2008 р., оскільки, як убачається з матеріалів справи ПАТ АБ «Південний» дійсно дав згоду на відчуження даних земельних ділянок на користь співробітника свого банку ОСОБА_15 . При цьому були збережені всі обмеження на користь ПАТ АБ «Південний», накладені договором іпотеки.
Апеляційний суд також правильно вказав про те, що висновки експертиз, проведених експертом ОСОБА_16 , не можуть бути прийняті судом першої інстанції як докази, оскільки вони були проведені в порушення вимог ч. 7 ст. 75 КК України 1960 року з залученням особи, яка виступала раніше по кримінальній справі в якості ревізора.
Правильно обґрунтував апеляційний суд і свій висновок щодо недопустимості такого доказу, як висновок експерта ОСОБА_17 , оскільки він зроблений на підставі неналежного документу, представленого в електронній формі, без обліку і аналізу всієї первинної документації ПЗАТ ВЗП «Євдокія».
З висновком апеляційного суду про відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст.364 КК України погоджується і колегія суддів.
Також апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення цивільного позову ПАТ «АБ «Південний» до ПЗАТ ВЗП «Євдокія» на суму 5 392 770 грн. При обґрунтуванні свого рішення суд правильно послався на те, що реальної шкоди банку не заподіяно, будь-яких кредитних правовідносин між ПАТ «АБ «Південний» та ПЗАТ ВЗП «Євдокія» не було і відповідно до рішення Господарського суду Одеської області від 02.02.2010 року з ТОВ «Група Ікона» на користь ПАТ «АБ «Південний» вже було стягнуто 9 449 371 грн., тобто вся сума заборгованості по кредитному договору від 02.04.2008 року, в тому числі пеня та штраф.
За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 364 КК України та відмову в задоволенні цивільного позову ПАТ «АБ «Південний» про стягнення з ПЗАТ ВЗП «Євдокія» коштів у розмірі 5 392 770 грн.
Разом з тим, приймаючи рішення про зміну вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2014 року, апеляційний суд припустився помилки.
Відповідно до ст. 376 КПК України 1960 року апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені статтями 6, 7, 71, 72, 8, 9, 10, 111 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи постанову і закриває справу.
Однак, в порушення вимог вказаного закону, апеляційний суд змінив вирок місцевого суду і закрив кримінальну справу, а тому ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2015 року в цій частині необхідно змінити, оскільки це не погіршує становище ОСОБА_6 .
Підстав вважати, що судові інстанції допустили упередженість чи необ`єктивність при розгляді справи, немає. Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були би підставою для скасування судових рішень, не виявлено.
Керуючись пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України та статтями 394 396 КПК України 1960 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та представника цивільного позивача ПАТ «АБ «Південний» ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 19 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити, вважати, що вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2014 року в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 364 КК України скасовано, а кримінальна справа в цій частині закрита на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3