Справа № 130/1789/15-к
Провадження №11-кп/772/284/2016 Категорія: крим.
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2016 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

розглянула 26 лютого 2016 року у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000366 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше двічі судимого: 14.04.2014 року Жмеринським міськрайонним судом за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 850грн; 16.05.2014 року Хмельницьким міським судом за ч.1 ст.199 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

засуджено за ч.1 ст.289 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України визначено ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Хмельницьким міським судом 16.05.2014 року у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

З участю прокурора: ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В :
В апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_8 із уточненнями ставиться питання про зміну вироку суду відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання в зв`язку із його суворістю та призначення йому покарання у виді штрафу, посилаючись на пом`якшуючі покарання обставини і особу винного.
Апеляційна скарга адвоката обвинуваченого також містить прохання про зміну вироку суду в частині призначеного покарання та його пом`якшення із визначенням ОСОБА_6 розміру штрафу.
Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнаний винним і засуджений за те, що 30.04.2015 року біля 10 год. 30 хв. біжучи з вул.Кірова в м.Жмеринка по провулкам в напрямку лісосмуги, що межує з с.Мала Жмеринка Жмеринського району, по польовій дорозі, побачив автомобіль ВАЗ 21063, державний номер НОМЕР_1 , бежевого кольору, вартістю 24933,73 грн., який стояв біля однієї з земельних ділянок в районі «Корчовка» м.Жмеринка, на якій працював власник автомобіля потерпілий ОСОБА_8 .. Побачивши, що дверцята автомобіля потерпілого не були замкненні і ключ знаходився у замку запалення, обвинувачений незаконно сів в салон вказаного автомобіля, завів двигун і рушив в напрямку вугільного складу в м.Жмеринка. Через деякий час був затриманий працівниками міліції на вул.Кірова в м.Жмеринка в районі «Табачки».
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; поясненням адвоката обвинуваченого, самого обвинуваченого, підтримавших доводи поданої ними апеляції щодо пом`якшення покарання; потерпілого, який просив призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, зважаючи на його молодий вік, обставини скоєного від яких не наступило ніяких негативних для нього наслідків; виступи адвоката, обвинуваченого, потерпілого в судових дебатах, а ОСОБА_6 ще і в останньому слові в підтримання висловлених позицій; прокурора щодо залишення без змін вироку суду; дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про можливість пом`якшення покарання, тим самим задовільнивши подані апеляції.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, за яким йому призначено покарання, при обставинах, викладених у вироку, правильні і ґрунтуються на безпосередньо у суді досліджених доказах і ніким не оскаржуються.
Проте, на переконання суддів, покарання, призначене ОСОБА_6 не відповідає ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого через його суворість, яке хоча і не виходить за межі санкції, але за своїм видом і розміром є несправедливим.
Із пояснень потерпілого, ОСОБА_6 заскочив в його відкритий автомобіль та проїхався на ньому біля 4км, після чого його зупинили працівники міліції і повернули йому автомобіль.
Ніяких претензій морального і матеріального характеру до обвинуваченого не мав і не має та просив ОСОБА_6 не позбавляти волі та ще на досудовому слідстві просив закрити кримінальне провадження відносно обвинуваченого, хоча угода про примирення ними не укладалась.
Як видно із матеріалів кримінального провадження обвинувачений не заперечував свою вину та сприяв розкриттю злочину.
Щодо щирого каяття, то ОСОБА_6 проявляв його і в апеляційній інстанції, просив вибачення у потерпілого і висловлював жаль із приводу скоєного.
З огляду на наведене, молодий вік обвинуваченого, обставини вчинення протиправних дій, їх суспільну небезпечність, відсутність шкідливих наслідків від скоєного, враховуючи думку потерпілого, його суспільну зайнятість, характеристику із місця проживання, наявність сім`ї та дитини на утриманні, а також з урахуванням мети покарання, що несе в собі не тільки кару, а й виправлення, суд вважає за можливе обрати ОСОБА_6 більш м`яке покарання, ніж позбавлення волі, в межах санкції статті, яка передбачає також покарання у виді штрафу в немалих сумах. Виходячи із того, що ОСОБА_6 працює і має можливість сплатити його, таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення.
Тим самим, державна казна поповниться даною сумою штрафу та не будуть нестись витрати на утримання в разі залишення позбавлення волі.
Відповідно до ч.3 ст.72 КК України при визначенні покарань за сукупністю вироків штраф складанню із іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.
Остаточне покарання ОСОБА_6 слід визначити виходячи із роз`яснень абзацу 5 пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року зі змінами і доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», в яких зазначено, що в разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статті 75 КК, та призначення покарання, яке згідно з частиною 3 статті 72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.
Кримінальний закон та роз`яснення зазначеної постанови Пленуму ВСУ зокрема, абзац 4 пункту 10 не зобов`язують суд вносити зміни в попередній вирок суду в разі застосування норм ст.71 КК України, в тому числі виключати застосування вимог щодо іспитового строку.
За таких обставин суд визнав законними аргументи апелянтів відносно покарання, тому їх задовільнив.
Зважаючи на вищенаведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 414, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :
Апеляційні скарги потерпілого та адвоката обвинуваченого задовільнити.
Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 грудня 2015 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного йому змінити.
Визнати його засудженим за ч.1 ст.289 КК України та призначити покарання у виді штрафуна користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000грн.
На підставі ч.1 ст.71, ч.3 ст.72 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків ОСОБА_6 визначити шляхом складання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Хмельницького міського суду від 16.05.2014 року у виді 3 роківпозбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців та покарання за новим вироком у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000грн, допустити їх до самостійного виконання.
В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом вірно: