Справа № 373/565/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Переяслав-Хмельницький кримінальне провадження за № 00000020 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вашківці Сокирянського району Чернівецької області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, 30.01.2015 призваного на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , у званні матрос, який обіймав посаду водія-радіотелефоніста відділення управління взводу управління командира 8 самохідно-артилерійської батареї військової частини польова пошта НОМЕР_1 , звільненого зі служби 11.07.2016, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , офіційно не працевлаштованого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, раніше судимого: 13.10.2015 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області за ч.4 ст. 407 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до чотирьох місяців арешту з утриманням на гауптвахті,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
30.01.2015 ОСОБА_4 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 №15/2015.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 12.03.2015 № 58 матроса ОСОБА_4 зараховано до списків військової частини та призначено на посаду водія-радіотелефоніста відділення управління взводу управління командира 8 самохідно-артилерійської батареї і поставлено на всі види забезпечення.

Відповідно до ч.ч. 3,8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно п.10 ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_4 проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

18.11.2015 ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним під час мобілізації на особливий період, діючи умисно всупереч інтересам служби, в порушення ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, самовільно - без дозволу безпосереднього чи прямого командира та без поважних причин залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та був відсутній на службі з 18.11.2015 по 03.03.2016. Цей час він провів на власний розсуд, після чого самостійно повернувся на службу до військової частини.

В судовому засіданні обвинувачений вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, а також визнав всі фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті.

Суд у відповідності з ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, роз`яснивши правові наслідки такого порядку та за згодою прокурора та обвинуваченого постановив допитати обвинуваченого, дослідити документи, які характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 наддав суду пояснення по обставинам справи, які повністю узгоджуються з фактичними обставинами, встановленими на досудовому розслідуванні та які прокурор вважає доведеними, та показав, що він дійсно 18.11.2015 самовільно без дозволу командира залишив військову частину, а 03.03.2016 повернувся на службу. Його відсутність на службі була пов`язана з проханням матері про допомогу, яка є інвалідом, проживає в селі, що вимагало його підтримки, особливо в зимовий період. Він повністю усвідомлює протиправний характер своїх дій та щиро розкаюється у вчиненному.

Беручи до уваги визнання своєї вини обвинуваченим, аналізуючи його показання та обставини викладені в обвинувальному акті, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена повністю.

Своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст. 407 Кримінального кодексу України.
При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, приймає до уваги особу винного, його ставлення до вчиненого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як встановлено ОСОБА_4 вчинив умисний тяжкий злочин проти встановленого порядку несення військової служби. Разом з цим, тяжких наслідків від вчиненого не наступило, обвинувачений сам добровільно припинив свої неправомірні дії та згодом повернувся до місця несення служби, що вказує на усвідомлення ним своєї злочинної поведінки та знижує ступінь його суспільної небезпечності.

Обставинами, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують відповідальність винного є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що проявилось в усвідомленні ним суспільної небезпечності вчиненого діяння, в засудженні своєї злочинної поведінки та в добровільному наданні слідству та суду показань по обставинам справи.

Обставиною, яка у відповідності до ст. 67 КК України обтяжує покарання винного є вчинення злочину повторно, що підтверджується вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13.10.2015, яким ОСОБА_4 засуджений за ч.4 ст. 407 КК України до чотирьох місяців арешту, який за інформацією Центрального управління військової служби правопорядку по місту Києву та Київської област ОСОБА_4 відбув повністю та 08.07.2016 був звільнений..

За місцем служби до цієї події обвинувачений характеризувався посередньо, з місця постійного проживання негативної характеристики не надходило, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є документальна інформація, що ОСОБА_4 має матір ОСОБА_5 , 1949 р.н., яка є інвалідом ІІ групи з дитинства та за станом здоров`я потребує постійної турботи, та допомоги сина, на його утриманні перебувають діти ОСОБА_6 1999 р.н. та ОСОБА_7 , 2012 р.н.

Все це в сукупності дає можливість при призначенні основного покарання у виді позбавлення волі, застосувати ст. 75 КК України та звільнити винного від відбування покарання з випробуванням, тобто без ізоляції його від суспільства, встановивши іспитовий строк.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався.

Витрати на залучення експерта та речові докази, а також матеріальні збитки - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на засудженого такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися в ці органи для реєстрації.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області з урахуванням положень ч.4 ст. 394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1