Справа № 308/874/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

14.11.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілих: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх представника адвоката ОСОБА_11 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/521/16 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Рахівського районного суду від 15 липня 2016 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з освітою 8 класів, механіка МПП "Жарок", не одруженого, військовозобов`язаного, не судимого, засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 6 (шість) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Запобіжний захід обраний ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу постановлено залишити без змін.
Строк тримання під вартою постановлено рахувати з моменту затримання 31.03.2016 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 3576 (три тисячі п`ятсот сімдесят шість) гривень 63 копійки процесуальних витрат за проведення експертиз.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь: ОСОБА_9 456980 грн, ОСОБА_12 - 305000 грн., ОСОБА_10 - 505000 грн., ОСОБА_8 - 505000 гривень.
Речові докази: автомобіль марки "Фольксваген Поло", р.н.з. НОМЕР_1 , постановлено повернути ОСОБА_9 ; автомобіль марки "Форд Мондео", р.н.з. Словацької Республіки НОМЕР_2 , постановлено повернути ОСОБА_6 , два гаманці з автомобіля "Форд Мондео", які поміщені до спецпакетів № № 2297546, 2297545, постановлено повернути власникам.
Згідно з вироком ОСОБА_6 31 березня 2016 року близько 16.30 год., у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «FORD» моделі «Mondeo», р.н.з. Словацької Республіки НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі «Н-09» сполученням «Мукачево - Івано-Франківськ - Рогатин - Львів» зі сторони м. Тячів у напрямку м. Рахів, та проїжджаючи ділянку дороги навпроти будинку № 43 по вул. Борканюка в смт. Великий Бичків Рахівського району Закарпатської області, порушуючи вимоги п.п. 2.3. б); 2.9 а); 10.1; 11.3. та 12.4. ПДР України, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «VOLKSWAGEN» моделі «POLO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а малолітня потерпіла ОСОБА_13 - тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть останньої.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді трьох років позбавлення волі. Крім цього просить скасувати вирок в частині задоволення відшкодування моральної шкоди та постановити в цій частині нове рішення з врахування принципу розумності і справедливого визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Сторона захисту вважає, що вирок суду першої інстанції необхідно змінити, призначивши засудженому більш м`яке покарання, оскільки посилання у вироку на те, що призначаючи покарання у вигляді позбавлення волі строком на шість років, суд врахував дані про особу винного та пом`якшуючі обставини формально. Судом не враховано те, що в обвинуваченого на утриманні є неповнолітня дитина. Натомість безпідставно наведена така характеризуюча особу ознака, як схильність до вчинення злочинів, оскільки ОСОБА_6 на момент вчинення даного кримінального правопорушення до кримінальної відповідальності жодного разу не притягався, на "Д" обліку у нарколога не перебуває. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 1500000 грн. на користь потерпілих, суд не врахував принцип розумності і справедливості, а також необережну форму вини обвинуваченого. Не відповідає розмір відшкодування моральної шкоди принципу розумності і справедливості, виходячи з того, що ОСОБА_6 працював на посаді механіка МПП "Жарок" із середньою заробітною платою 3000 грн., іншого джерела прибутків не мав, при цьому добровільно сплачував аліменти на неповнолітню дитину, матеріально не забезпечений і проживав в будинку своєї матері, не маючи власного житла чи іншого майна.
У запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілих адвокат ОСОБА_11 вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 без змін.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційної скарги, виступи прокурора, потерпілих і їх представника, які вважають апеляційну скаргу та доводи, викладені в ній, безпідставними, провівши судові дебати та заслухав останнє слово обвинуваченого, перевірив матеріали справи, обговорив доводи сторін, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи учасниками судового розгляду не оспорюються, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються та переглядаються в межах апеляційної скарги.
При призначенні покарання ОСОБА_6 місцевим судом у повній мірі дотримано вимоги ч. 2 ст. 65 КК України, згідно якої особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочині при обставинах, вказаних у вироку, крім його власного визнання вини та заявлених щодо нього цивільних позовів під час судового слідства, доведена перевіреними в судовому засіданні доказами.
При апеляційному розгляді справи обвинувачений вину визнав повністю та, разом з цим, просив пом`якшити йому призначене покарання до 4-х років позбавлення волі та суттєво зменшити заявлені потерпілими та задоволені судом першої інстанції цивільні позови.
При призначенні покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який є не судимий, позитивно характеризується по місцю роботи, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів і разом з цим вчинення злочину щодо малолітньої особи та особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, з чим погоджується апеляційний суд.
Щодо доводів захисника про неврахуванням судом того, що в обвинуваченого на утриманні є неповнолітня дитина, апеляційний суд не може визнати достатньою підставою для призначення ОСОБА_6 покарання наближеного до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 с. 286 КК України, оскільки враховує те, що засудженим вчинено кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, вчинений ним злочин відноситься до категорії тяжких і його протиправними діями заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості чотирьом особам, а їхня малолітня дитина та онука віком 3 роки від отриманих тілесних ушкоджень померла.
Таким чином, обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не вбачає.
Щодо тверджень захисника про те, що, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 1500000 грн. на користь потерпілих, суд не врахував принцип розумності і справедливості, а також необережну форму вини обвинуваченого, що ніби то при вирішенні позовів у суді першої інстанції ОСОБА_6 із-за свого хворобливого стану не розумів значення свої дій, колегія суддів такі доводи також відхиляє, при цьому виходить з наступного.
При розгляді цивільних позовів потерпілих про спричинення їм внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини обвинуваченого моральної та майнової шкоди, а саме на користь: ОСОБА_9 456980 грн, ОСОБА_12 - 305000 грн., ОСОБА_10 - 505000 грн., ОСОБА_8 - 505000 гривень за перенесені болі, страждання, звичного способу життя, тривале лікування, непоправиму втрату близької людини дочки та внучки, якій виповнилося лише три роки, що всі потерпілі були і є членами однієї сім`ї, що посилює їх страждання та ускладнює процес реабілітації, усі потерпілі внаслідок ДТП стали інвалідами та продовжують лікуватися, матеріальні затрати підтверджені дослідженим у суді висновком судово-автотоварознавчої експертизи (пошкодженого автомобіля) (т.2 а.с. 85-90), апеляційний суд вважає, що місцевий суд правильно, керуючись засадами розумності та справедливості визнав таким, що вони не є завищеним та, з дотриманням вимог ст. 129 КПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, задовольнив дані цивільні позови у повному розмірі.
З приводу тверджень адвоката про нерозуміння ОСОБА_6 значення заявлених цивільних позовів (суми позовів) під час судового розгляду, колегія суддів також відхиляє, оскільки будь-яких доводів про неадекватний стан обвинуваченого в матеріалах справи немає і таких не навів при апеляційному розгляді ні захисник, ні сам ОСОБА_6 .
При таких обставинах колегія суддів вважає, що постановлене судом першої інстанції судове рішення щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргузахисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, авирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з для її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою у цей же строк з часу вручення йому копії даного судового рішення.

Судді: