Дата документу Справа № 311/1498/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/343/16
Єдиний унікальний № 311/1498/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000504, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , на вирок колегії суддів Василівського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має вищу освіту, працює на посаді президента спортивного мисливського клубу «Фенікс», одружений, має малолітнього сина, 2010 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України;

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вказуючи на незаконність вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону зазначає, що суд безперечно погодився з бездоказовою та сумнівною позицією обвинувачення стосовно доведеності вини ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Між тим, не надав належної уваги показанням ОСОБА_7 про спосіб та механізм спричинення тілесних ушкоджень, знаряддя яким їх було нанесено, агресію потерпілого та суб`єктивне відношення обвинуваченого до скоєного, а тому за відсутності очевидців вчиненого, безпідставно не кваліфікував дії останнього, з урахуванням його показань за ст. 118 КК України. Крім того, зазначає, що стороною обвинувачення проігноровано вимоги ст. 23 КК України і за наявності того, що ОСОБА_7 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має вищу освіту, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, і до скоєного вів нормальний спосіб життя та займався суспільно-корисною діяльністю, запропоновано призначити обвинуваченому покарання аж у виді 14 років позбавлення волі.

З огляду на вказане, просить вирок суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 (із доповненнями) посилаючись на незаконність вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і даним про його особу, внаслідок фальсифікації матеріалів досудового розслідування та обґрунтування вироку недопустимими доказами зазначає, що суд не надав уваги тому, що:

- в обвинувальному акті, датованому 24.04.2015 року зазначено про відсутність у кримінальному провадженні цивільного позову. Між тим, пізніше в матеріалах провадження з невідомих причин з`явилась заява ОСОБА_9 про залучення її як потерпілої та цивільний позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди;

- постанова про призначення групи прокурорів від 18.08.2015 року містить інший номер і дату кримінального провадження, а тому участь в судовому провадженні, перелічених у цій постанові прокурорів є незаконною;

- з матеріалів провадження зникла постанова про відмову у задоволенні його клопотання про перекваліфікацію дій з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК України, хоча копія цієї постанови йому була вручена;

- після відкриття матеріалів кримінального провадження та його ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, з`явився документ, згідно якому гр. ОСОБА_10 начебто повідомила до Василівського РВ про виявлення нею о 00.00 год. 10.03.2015 року трупа ОСОБА_11 , хоча в дійсності остання бачила труп ОСОБА_11 та його поруч з ним (обвинуваченого) о 05.30 год. 10.03.2015 року, що відповідає наданим нею показанням, після чого на його прохання (обвинуваченого) остання зателефонувала дільничному інспектору;

- після затримання були підроблені його первинні показання надані 10.03.2015 року, а також підписи понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ;

- слідчий експеримент проведений у незаконний спосіб, оскільки призначений йому захисник адвокат ОСОБА_8 особисто з ним до проведення цієї дії не спілкувався, та взагалі не мав права брати у ній участь, оскільки його повноваження почалися з 18.00 години 12.03.2015 року (згідно доручення про надання правової допомоги), а слідчий експеримент проведено з 11.52 год. до 13.00 год. 12.03.2015 року, а тому отримані внаслідок цього експерименту результати є недопустимими доказами;

- з матеріалів провадження зникла постанова про долучення до кримінального провадження речових доказів, вилучених під час обшуку тимчасового житла ОСОБА_11 (речовини рослинного походження марихуани та двох полімерних пляшок), хоча на неї є посилання у реєстрі матеріалів досудового розслідування;

- за наявності доказів про ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України в його діях, стороною обвинувачення було сфальсифіковані матеріали провадження і його дії безпідставно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України. Крім того, за наявності даних про те, що він залишився на місці події до прибуття працівників міліції, перебував у легкому ступеню алкогольного сп`яніння, активно сприяв слідству, давав правдиві показання починаючи з першого допиту і в подальшому їх не змінював, повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, раніше засуджений не був, одружений, має на утриманні малолітнього сина, 2010 року народження, постійне місце роботи президент Запорізького обласного спортивно-мисливського клубу «Фелікс», є мисливцем та має дозвіл на зберігання зброї, виключно позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, а також тих даних, що потерпілий ОСОБА_11 , не мав постійного місця роботи і коштів на своє утримання, а також житла, раніше судимий за грабіж та шахрайство, систематично вживав наркотики, перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, сторона обвинувачення просила позбавити його волі на строк аж понад 14 років;

- виходячи з його показань наданих під час проведення судової психіатричної експертизи, його допиту 11.03.2015 року, слідчого експерименту, судового засідання, а також висновків судових медичних експертиз відносно нього та трупа ОСОБА_11 в його діях ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, відсутні. Крім того, не оглянув в судовому засіданні відеозапис його допиту 11.03.2015 року, хоча той проведений у відсутність захисника.

Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Крім того, просить визнати недопустимими доказами: постанову про призначення групи прокурорів від 18.08.2015 року, повідомлення від гр. ОСОБА_10 , протокол його затримання від 10.03.2015 року, слідчий експеримент від 12.03.2015 року. Викликати в суд апеляційної інстанції та допитати свідків (понятих) ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Вироком колегії суддів Василівського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою. Строк відбування покарання рахується з 10 березня 2015 року. Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено і ухвалено стягнути на користь останньої з ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди 14 247 гривень, моральної шкоди 50 000 гривень, а всього 64 247 гривень. Вирішена доля речових доказів.

Виходячи зі змісту оскаржуваного судового рішення, в період часу з 17 години 09 березня до 01 години 10 березня 2015 року, в АДРЕСА_2 під час сумісного вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязнених відносин, почався конфлікт, під час якого ОСОБА_7 виштовхав ОСОБА_11 з будинку. Після чого, до 05 години того ж дня, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, на ґрунті неприязнених відносин, тримаючи в руці сокиру, яку взяв у будинку, підійшов до ОСОБА_11 , який стояв на вулиці, біля воріт подвір`я вказаного будинку, де схватив його за шию і штовхнув, від чого ОСОБА_11 впав на землю, чим йому було завдано садна на шиї та кінцівках, які згідно висновку СМЕ № 91 від 10 квітня 2015 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Продовжуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 , умисно, з метою заподіяння смерті, наніс ОСОБА_11 удар гострою металевою частиною сокири в потиличну область по голові, чим спричинив потерпілому відкриту проникаючу черепно-мозкову травму у вигляді рубленої рани голови, крововиливу у м`які тканини голови, лінійний перелом потиличної кістки з крововиливами під м`які оболонки, які ускладнилися набряком головного мозку, які згідно висновку СМЕ № 91 від 10 квітня 2015 року у сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від яких настала смерть ОСОБА_11 на місці вчинення злочину. Тим самим, ОСОБА_7 умисно вбив ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарг; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який вважав, що вирок необхідно скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, у зв`язку з істотними порушеннями вимог КПК; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 8 КПК України встановлює принцип верховенства права, згідно якого кримінальне провадження здійснюється з додержанням цього принципу, відповідно до якого людина. її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Ці вимоги закону, судом першої інстанції, дотримано не було.

Так, відповідно до ст. 23 КПК України не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків передбачених цим Кодексом.

Згідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження і технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження, суд першої інстанції під час судового розгляду дослідив дані відео фіксації слідчого експерименту та частково дослідив висновки судових експертиз і протоколи впізнання за участю свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , однак у оскаржуваному судовому рішенні навів і інші докази, які не були предметом дослідження, на підставі яких зробив висновок про винність обвинуваченого.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту частини другої статті 23 та статті 86 цього Кодексу, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом, а отже, судове рішення, відповідно до статті 370 цього Кодексу, не може бути визнано законним і обґрунтованим і, згідно з частиною першою статті 412 КПК, підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що сторона обвинувачення при вирішенні питання про об`єм дослідження доказів просила суд приєднати матеріали зібрані під час досудового розслідування, без зазначення і вказівки на конкретні викривальні обвинуваченого докази, що безсумнівно носить характер правової невизначеності, оскільки позбавляє сторону захисту орієнтуватися у наданому прокурором масиві доказів і в свою чергу підготуватися для заперечення або спростування таких доказів.

Разом з тим, районний суд, під час судового розгляду, надаючи можливість представити свої докази стороні обвинувачення у свою чергу перед стороною захисту такого питання не порушував.

Таким чином, поставив у нерівні умови сторони кримінального провадження, щодо подання доказів, суд першої інстанції порушив вищезазначені гарантії, оскільки, можливість представлення доказів як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, мають особливе значення для вирішення питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому умисного вбивства, що у свою чергу призвело до того, що весь розгляд справи щодо нього в цілому набув несправедливого характеру.

Беручи до уваги виключно специфічні обставини цієї справи, колегія суддів вважає, що право на захист зазнало такого обмеження, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_7 , був позбавлений можливості скористатися справедливим судом, що суперечить положенням пунктів 1 та 3(d) статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Колегія нагадує, що гарантії, наведені в пункті 3(d) статті 6 Конвенції, є особливим аспектом права на справедливе судове слухання справи, яке наведено в пункті 1 цього положення, яке слід брати до уваги для того, щоб зробити будь-яку оцінку неупередженості провадження. Суд має розглянути кримінальне провадження в цілому, із урахуванням прав захисту та всіх учасників кримінального провадження.

Колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу на те, що районний суд розглядаючи клопотання обвинуваченого про відмову і заміну захисника ОСОБА_8 , через його неефективний захист, вирішив це питання не у порядку визначеному статтею 54 кримінального процесуального закону.

Виходячи із положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і зобов`язаний повторно дослідити лише ті обставини, які досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

У даному випадку суд апеляційної інстанції позбавлений можливостей щодо перегляду вироку суду через не дослідження доказів, а отже і подальшої оцінки таких доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, оскільки з огляду на зміст мотивувальної частини вироку, ці обставини під час кримінального провадження в суді першої інстанції не досліджувались, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист від пред`явленого обвинувачення.

Отже, оскільки вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, суду першої інстанції при новому розгляді, при дотриманні процедури такого розгляду встановленої процесуальним законом, необхідно урахувати наведене у цій ухвалі, при суворому дотриманні принципів верховенства права, безпосередності, змагальності, перевірити і інші доводи зазначені в апеляційних скаргах як обвинуваченого, так і захисника, дати належну оцінку усім наданим як стороною обвинувачення, так і стороною захисту доказам, з обов`язковою їх мотивацією, та ухвалити судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, оскільки суд ухвалив обвинувальний вирок з призначенням обвинуваченому ОСОБА_7 , покарання у вигляді десяти років позбавлення волі, а між цим вироком та рішенням апеляційної інстанції про скасування вказаного вироку, встановлений термін тримання під вартою сплив, колегія суддів, у відповідності до статті 331 КПК України, вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою терміном на 60 днів до 03 липня 2016 року, оскільки з огляду на необхідність уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, у тому числі і можливість його ухилення від суду, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, у виді виключно позбавлення волі, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, можливість впливу на свідків частина з яких є його родичами та знайомими, репутацію обвинуваченого, а також враховуючи, що підстави, за яких раніше судом йому був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не відпали, а тому саме такий запобіжний захід відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 331, 404, 407, 412, 415, 419 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок колегії суддів Василівського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Василівського районного суду Запорізької області.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 03 липня 2016 року.

Зазначена ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4