Справа № 357/2784/16-к
1-кп/357/309/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.04.2016 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №6 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль, Київської області, громадянина України, розлученого, має на утриманні двох малолітніх дітей, із загальною середньою освітою, проживає за рахунок тимчасових заробітків, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимого, запобіжний захід не застосовувався,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:
20 березня 2014 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний на військову службу під час мобілізації та наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 25 березня 2014 року № 62 призначено на посаду кулеметника 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону та зараховано до списків особового складу частини, а згідно з наказом від 29 серпня 2014 року № 137 виведений в розпорядження командира військової частини польова пошта В НОМЕР_3 , що дислокується по АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 в АДРЕСА_4 .
Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 30 березня 2015 року № 87 солдата ОСОБА_4 звільнено з військової служби.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.
Разом з тим, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу за мобілізацією і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 12 січня 2015 року, приблизно о 8 годині, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 , що дислокується по АДРЕСА_3 та вибув до постійного місця проживання. У період з 12.01.2015 року по 06 березня 2015 року солдат ОСОБА_4 ухилявся від обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
06 березня 2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_2 .
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407КК України, визнав повністю. При цьому дав суду показання, що дійсно був призваний за мобілізацією для проходження військової служби, яку проходив у військовій частині НОМЕР_4 (польова пошта НОМЕР_2 ) у АДРЕСА_4 . За час проходження служби у 2014 році брав участь у бойових діях в зоні проведення антитерористичної операції. Потрапив в полон, де йому було заподіяно тілесні ушкодження, які обумовили загострення хвороби хребта, у зв`язку з чим він вимушений був лікуватись. Після повернення із зони бойових дій і під час проходження служби у військовій частині, яка дислокується у АДРЕСА_4 у обвинуваченого виник нмір залишити військову частину. З цією метою він 12.01.2015 року пройшов через контрольно-пропускний пункт частини та поїхав додому в м. Бориспіль, де в домашніх умовах лікував захворювання спини. Коли йому стало відомо, що частина має передислоковуватись в зону АТО повернувся 06.03.2015 року. Зазначив, що самовільно залишив військову частину, щоб вплинути на військове керівництво, яке неналежно ставиться до формування Збройних Сил України. Водночас зазначив, що по місцю проходження служби конфліктів з командуванням не мав, з приводу проблем, пов`язаних із проходженням служби ні до кого не звертався.Просить суворо не карати, щиро розкаюється у скоєному.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження, а саме: обвинувачений, прокурор, не заперечують, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються. З показань обвинуваченого видно, що він діяв умисно та залишив військову частину без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників.При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникло, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць вчинене особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).
Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є злочином середньої тяжкості, наслідки які настали від вчинення злочину; особу обвинуваченого, який до адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення інших правопорушень не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, брав участь у виконанні бойових завдань по ізоляції кризових районів в районі проведення антитерористичній операції, має на утриманні двох малолітніх дітей, 2005 та 2008 року народження, що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

Оцінюючи документи, які надані стороною обвинувачення, що характеризують особу ОСОБА_4 суд критично оцінює характеристику, видану 18.02.2016 року ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 ОСОБА_5 , у якій він характеризується виключно негативно, оскільки дана характеристики суперечить іншим документам. Зокрема як видно з наказу командира НОМЕР_5 окремої механізованої бригади № НОМЕР_6 від 14.04.2014 солдата ОСОБА_4 кулеметника 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону було підвищено на посаді та призначено командиром відділення інженерно - саперного взводу 3 механізованого батальйону за штатною посадовою книгою «молодший сержант». Вказана обставина характеризує обвинуваченого виключно з позитивної сторони, що враховується судом. Судом також враховується характеристика ГО «Всеукраїнська асоціація учасників бойових дій» від 11.04.2016 року, Громадського формування з охорони громадського порядку «Сектор безпеки», громадської асоціації «асоціація учасників АТО Бориспільщини», у яких ОСОБА_4 як член даних організації характеризується виключно позитивно та має відзнаки.

З огляду на ставлення обвинуваченого до вчиненого суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, з`явлення із зізнанням, щире каяття, а також сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

При призначенні покарання враховується критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого ним правопорушення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_4 йому необхідно і достатньо призначити покарання у виді позбавлення волі в межах передбачених санкцією ч. 3 ст. 407 КК України,

Однак враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші вищевказані обставини суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

На час ухвалення вироку підстав для застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.3 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбуття покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України , а саме:

1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувати.
Речові докази та судові витрати по справі відсутні.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1