Справа № 640/8434/16-к
н/п 1-кп/640/465/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про відмову у затвердженні угоди
"31" серпня 2016 р.

Київський районний суд м. Харкова:
головуючий - суддя ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, одруженої, не судимої, маючої малолітнього сина ОСОБА_6 2007 року народження, з вищою освітою, працюючої завідувачем сектору централізованого оформлення документів Орджонікідзевського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 .
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, -
В підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачена та її захисник просили затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23.05.2016 року в редакції 17.06.2016 року.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно до Угоди про визнання винуватості від 23.05.2016 року, сторони дійшли згоди щодо формулювання підозри, правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.
Як вбачається з Угоди, сторони погодились на призначення ОСОБА_4 покарання:
за ч.2 ст.332 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі,
за ч. 1 ст. 364 КК України у виді 1 року позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 2 (два) роки, із застосуванням ст. 69 КК України до штрафу у розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,
за ч. 1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 2 роки,
ст.70 КК України у виді у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 2 (два) роки, штрафу у розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Відповідно до вимог ст.76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції,
- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання.
В ході судового розгляду справи сторони 17.06.2016 року уклали Угоду про визнання винуватості в тій самій редакції як і угода про визнання винуватості від 23.05.2016 року, та укладена лише була за участю нового захисника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 .
Відповідно до вимог ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати, зокрема, такі обставини: характер і тяжкість обвинувачення (підозри); наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів санкції яких передбачають:
за ч.2 ст.332 КК України позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років;
за ч. 1 ст. 364 КК України арешт на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, із штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
за ч. 1 ст. 366 КК України - штраф до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Зокрема, в угоді про визнання винуватості сторони погодили покарання за ч. 1 ст. 364 КК України - у виді 1 року позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 2 (два) роки, із застосуванням ст. 69 КК України до штрафу у розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, сторони угоди призначили покарання за ч. 1 ст. 364 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до додаткового покарання у виді штрафу та зменшили його розмір до 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
При цьому, в угоді не вказано яку частину статті 69 КК України застосовано, не обґрунтовано призначення покарання з застосуванням ст. 69 КК України, яка може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. При цьому, з ч. 1 ст. 69 КК України вбачається, що можливе застосування основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, а частина 2 ст. 69 КК України передбачає можливість не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове. При цьому, в угоді вказано про зменшення обов`язкового додаткового покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 364 КК України, що також не відповідає вимогам ст. 69 КК України.
Таким чином, визначене сторонами угоди покарання не відповідає вимогам ст. 69 КК України, тобто визначене покарання суперечить вимогам Кримінального кодексу України.
Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди.
Враховуючи, що узгоджене сторонами угоди покарання суперечать вимогам Кримінального кодексу України, тобто угода не відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність, то суд вважає, що угода про визнання винуватості затвердженню не підлягає.
Оскільки угода про визнання винуватості укладена на досудовому розслідуванні, прокурор зазначив про відсутність необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, суд продовжує судовий розгляд у загальному порядку зі стадії підготовчого судового засідання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 474 КПК України, суд,-
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий