Справа № 562/3702/14-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И
21.07.2016 року.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

її представника-адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Здолбунів Рівненської області кримінальне провадження №0000404 про обвинувачення ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Здолбунів Рівненської області, громадянина України, із загальною середньою освітою, неодруженого, працюючого водієм-експедитором в ТзОВ «Обрій», зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше судимого

17 червня 2011 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч.1 ст.122, ч.1 ст.186 КК України із застосуванням ст.ст.70, 75, 104 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

15 січня 2014 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст.75 КК України до 3 років обмеження волі з іспитовим строком 2 роки, звільненого ухвалою суду від 16 травня 2014 року від відбування покарання на підставі п «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році»,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 та ч.3 ст.185 КК України

в с т а н о в и в:
22 травня 2014 року близько 01.00 години ОСОБА_6 , за відсутності визначених законом підстав та згоди власника житла, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом розбиття віконного скла незаконно проник у квартиру ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 , чим порушив гарантоване ст.30 Конституції України право останньої на недоторканість житла.

У підтриманій потерпілою та її представником раніше пред`явленому обвинувачені, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він 22 травня 2014 року близько 01.00 години, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, шляхом розбиття віконного скла незаконно проник у квартиру ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав золотий хрестик вагою 0,95 грам 585 проби вартістю 265,25 грн., золоті сережки вагою 4 грами 585 проби вартістю 1116,84 грн., золоту жіночу каблучку вагою 5 грам 585 проби вартістю 1396,05 грн., 1250 доларів США по курсу 11,7304 за 1 долар на суму 14663,75 грн., 1150 Євро по курсу 16,042577 за 1 Євро на суму 18448,96 грн., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 35890,85 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у незаконному проникненні до житла ОСОБА_4 за ч.1 ст.162 КК України визнав повністю та пояснив, що 22 травня 2014 року він мав зустрітися з останньою, але потерпіла телефон не брала і двері не відчиняла, а тому він вирішив постукати у вікно її квартири по АДРЕСА_2 . Коли стукав, то випадково розбив скло у вікні на кухню, порізавши при цьому собі руку, через яке і заліз у квартиру ОСОБА_4 , з якою зустрічався та яку ревнував до інших чоловіків. Коли він залазив у квартиру, то розбив вазон, а порізану руку витирав рушником. Оскільки ОСОБА_4 у квартирі не було, а тому він вийшов через вхідні двері квартири, у якій ніяких цінностей (золотих виробів та грошей) не брав і про їх наявність не знав і в кімнаті не шукав. Звинувачення потерпілої у крадіжці її майна є безпідставне і не доводиться жодними доказами, просить за ч.3 ст.185 КК України його виправдати. У вчиненому незаконному проникненні до житла щиро кається.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що в ніч на 22 травня 2015 року вона вдома не ночувала, а перебувала у матері. Зранку близько 08 години їй подзвонила сусідка та повідомила, що в її квартирі розбите вікно. Коли прийшла, то вхідні двері були зачинені на замок, а на кухні були розбиті вазон та скло у вікні, стіни та рушник вимазані кров`ю. У шкатулці в кімнаті вона виявила відсутність золотих виробів (золотого хрестика вагою 0,95 грам, сережок вагою 4 грами та каблучки вагою 5 грам 585 проби) та 1250 доларів США і 1150 Євро, які зберігала у рушниках, про які знала лише її мама. Про крадіжку подію повідомила міліцію. З обвинуваченим ОСОБА_6 вона перебувала у дружніх, а не близьких стосунках. Обвинувачений раніше був у неї у квартирі 3-4 рази, останній раз під час події, залізши у квартиру через вікно, який і забрав її майно. Золотий хрестик вагою 0,95 грам 585 проби вона згодом знайшла, а тому щодо цього майна обвинувачення не підтримує.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у незаконному проникненні до житла потерпілої доведена повністю.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що близько 01.00 години ночі 22 травня 2014 року він знаходився вдома та почув шум з вулиці. Коли виглянув, то побачив під балконом ОСОБА_6 , який казав, що йде додому і під`їзд не переплутав, оскільки зустрічається з ОСОБА_4 . Проте, чи заходив ОСОБА_6 у ту ніч у квартиру останньої він не бачив.

Показання обвинуваченого та потерпілої щодо незаконного проникнення у житло повністю узгоджуються з наданими у суді показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 щодо розбитого скла у вікні на кухні квартири ОСОБА_4 , вазона та плям бурого кольору на склі, стінах та рушнику.

З висновку експерта №140 вбачається, що на представлених для дослідження фрагменті махрового рушника, марлевого бинта встановлено наявність кров людини з антигеном В ізосерологічної системи АВО, характерні особам з групою В і в тому числі ОСОБА_6 .

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконному проникненні до житла особи, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України.

Разом з тим, наведені потерпілою та її представником докази вини ОСОБА_6 у таємному викраденні 22 травня 2014 року з житла її майна, тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України не є переконливими.

Так, згідно висновку експерта №130 встановити, чи залишений на зовнішній поверхні нижньої полки на комоді слід пальця руки розмірами 14х12мм, що перекопійований на липку стрічку та вилучений 22 травня 2014 року у ході проведення огляду місця події, пальцями рук ОСОБА_4 чи ОСОБА_6 неможливо у зв`язку з визнанням зазначеного сліду непридатним для ідентифікації за ним особи.

Доказів належності обвинуваченому ОСОБА_6 решти вилучених з місця події слідів, а саме, слідів взуття та рукавички, суду не представлено, а за висновками експертів №64 та №65 придатні для встановлення групової належності, однак питання про їх придатність для ідентифікації можливо вирішити лише при наявності конкретного екземпляру взуття та рукавичок.

Показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та інші досліджені судом докази (витяг з газети, фотографії, бірки до сережок і каблучки, наказ №9/ос від 13 січня 2010 року про виплату коштів у сумі 17554 грн.) підтверджують лише обставини перебування у її володінні золотих виробів та грошових коштів до події, яка мала місце 22 травня 2015 року, проте винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні крадіжки цих речей прямо не доводять.

А відповідно до ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, згідно ч.1 ст.88 КПК України докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
А тому доводи представника потерпілої про наявність у обвинуваченого судимостей про раніше вчинені корисливі злочини не є допустимими доказами у справі.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (§ 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, § 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно положень ст.ст.223, 237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи, з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої дії.
Участі у проведенні 22 травня 2014 року огляду місця події (квартири ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 ) злучена як понятимОСОБА_11 фактично не приймала, підписавши протокол у власній квартирі, а ОСОБА_12 була лише на кухні квартири та участі в огляді кімнат квартири потерпілої, де з її слів знаходилися викрадені речі, також не приймала, що свідчить про отримання такого доказу у справі з порушенням встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку, а тому є недопустимим.

Відповідно до положень ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що вчинення ОСОБА_6 22 травня 2014 року таємного викрадення з житла ОСОБА_4 її майна стороною обвинувачення не доведено, а тому в цій частині обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України, його слід виправдати.

При обранні виду та визначенні міри покарання обвинуваченому за ч.1 ст.162 КК України суд відповідно до положень ст.65 КК України враховує, що злочин, в якому він обвинувачується, згідно ст.12 КК України є невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, а за місцем роботи позитивно, має на утриманні малолітню дитину, добровільно відшкодував потерпілій завдану розбиттям скла збитки, раніше судимий.

Відомості про скасування ухвали Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 травня 2014 року про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі п «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», призначеного вироком суду від 15 січня 2014 року, відсутні.

За таких умов суд рахує, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Питання про долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

У зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні крадіжці майна, витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням судово-трасологічних експертиз №64, №65, товарознавчої експертизи №263 та дактилоскопічної №130 на загальну суму 492,40 грн. стягненню з обвинуваченого на користь держави не підлягають.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.368-371, 374-376, 395 КПК України, суд

з а с у д и в :
ОСОБА_6 визнати невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст.185 КК України, та виправдати його.
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речові докази по справі, а саме:

- сліди взуття, рукавичок, гіпсовий зліпок, вирізка з рушника, змиви речовини бурого кольору, які зберігаються в Здолбунівському РВ УМВС України в Рівненській області, залишити при справі.

Документи кримінального провадження №0000404 залишити у матеріалах кримінальної справи протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Рівненської області через Здолбунівський районний суд Рівненської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя: