АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/201/16 Справа № 711/9935/15-к Категорія: ч.1 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2015 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, малолітніх дітей на утриманні немаючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 07.06.2012 року Соснівським р/с м.Черкаси за ч.2 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 81 КК України звільнений 18.10.2013 умовно-достроково, невідбутий термін 6 місяців 5 днів.

2) 24.12.2014 року Придніпровським р/с м.Черкаси за ч.2 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим терміном 2 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано частково невідбуту частину покарання, призначену вироком Придніпровського районного суду Черкаської області від 24.12.2014 року і остаточно призначено до відбуття 3 роки 7 місяці позбавлення волі.

Обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту, залишено без змін до вступу вироку у законну силу.

Вирішено долю речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 12.09.2015 року близько 16 год. 15 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у приміщенні магазину «Міні мода», що за адресою: м. Черкаси, бул. Шевченка, 207, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, умисно, з корисливих мотивів викрав чуже майно, що належить ФОП ОСОБА_8 , а саме взяв з вітрини у торговому залі дитячу кофту для дівчинки артикул 4135, розмір 116, вартістю 238 грн. та дитячу кофту для дівчинки артикул 7126, розмір 98, вартістю 212 грн., які сховав під свою куртку та виніс за межі магазину, чим завдав матеріальну шкоду потерпілій на загальну суму 450 грн..

Не погоджуючись з вказаним вироком обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляцію, в якій вказує, що органом досудового розслідування та під час судового розгляду було порушено його право на захист, а також не взято до уваги стан його здоров`я та призначено йому занадто суворе покарання. Просить врахувати стан його здоров`я, та застосувати до нього вимоги ст. 69 та 84 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляції, вважає що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляцію та вважає, що вона підлягає до задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, з урахуванням обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляція обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено при обставинах наведених у вироку, підтверджений зібраними по справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 КК України є вірною і ніким з учасників процесу неоспорюється.

По справі зібрано достатньо доказів, які свідчать, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та обґрунтовано постановив обвинувальний вирок, а посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на суворість призначеного покарання є необґрунтованими.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції повністю враховано вимоги ст. 65, 66, 67 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляція обвинуваченого ОСОБА_7 щодо суворості призначеного покарання не підлягає задоволенню, оскільки при призначенні покарання суд першої інстанції, вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ч.3 ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочин під час іспитового строку, має позитивну характеристику, те, що перебуває під диспансерним наглядом із червня 2004 року із синдромом залежності від опіоїдів, вкрай негативна характеристика, наявність тяжких захворювань, що обумовлює складний стан здоров`я, також враховано відношення обвинуваченого до вчиненого, поведінку після вчинення злочину, відсутність претензій, активне сприяння розкриттю злочинів. Крім того судом першої інстанції вірно враховано пом`якшуючою його відповідальність обставиною, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, а також обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого - рецидив злочинів.

Таким чином, з урахуванням даних про особу обвинуваченого суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2,3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 міри покарання у виді позбавлення волі. А тому вирок суду є законним і обґрунтованим, а доводи наведені в апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 непереконливими та такими, що не підлягають задоволенню. Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає вимогам кримінального закону, є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів і призначено в межах санкції ч.1 ст. 185 КК України.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, судовий розгляд проводився у порядку ч.3 ст. 349 КПК України, на що сторони погодилися, в тому числі і сам обвинувачений.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 цього Кодексу.

З урахуванням вище викладеного, на думку колегії суддів, інші доводи викладені в поданій обвинуваченим ОСОБА_7 , не заслуговують на увагу, в розумінні ч.3 ст. 349, ч.2 ст. 394 КПК України.

Враховуючи наведене, вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2015 року є законним та обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий :

Судді :