Провадження № 11/780/29/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 21.09.2016

УХВАЛА
Іменем України
21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6

засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8

захисників адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями прокурора, захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, 70 КК України на 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Торез Донецької області, мешканця АДРЕСА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

засуджено за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, 70 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 506757 грн. 96 коп. та моральної шкоди 1000000 грн., а всього 1506757 грн. 96 коп. солідарно.
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними та засуджені за те, що вони вчинили умисне вбивство потерпілого ОСОБА_13 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб; вчинили напад за попередньою змовою групою осіб, з метою заволодіння чужим майном, який поєднаний з насильством, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою між собою, повторно, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Згідно вироку, ОСОБА_7 будучи знайомим з потерпілим ОСОБА_13 , з метою заволодіння майном останнього, з корисливих мотивів, за попереднім зговором зі своїм знайомим ОСОБА_8 , який погодився взяти участь у нападі на ОСОБА_13 за матеріальну винагороду в розмірі 500 доларів США, групою осіб, 16 липня 2010 року реалізуючи свій злочинний умисел, приготувавши все необхідне для вчинення злочину: ніж, штучний муляж пневматичного пістолету, ОСОБА_7 викопав у лісопосадці, біля дачних ділянок яму. Після цього останній зателефонував ОСОБА_13 та запропонував зустрітись біля АЗС «Укрнафта», розташованої за адресою: м. Біла Церква, вул. Київська, 43а.
Цього ж дня ОСОБА_7 близько 23 год. за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_8 і передав йому штучний муляж пневматичного пістолету та шапочку з прорізами для очей.
17 липня 2010 року близько 00 год. 30 хв., отримавши у телефонній розмові з ОСОБА_13 повідомлення про час прибуття останнього до м. Біла Церква, ОСОБА_7 вказав ОСОБА_8 місце, де він повинен був очікувати і наглядати за обстановкою та надати йому фізичну підтримку.
Після того, як ОСОБА_13 близько 00 год. 50 хв. на власному автомобілі, приїхав до вказаного місця, ОСОБА_7 сів у автомобіль ОСОБА_13 та запропонував від`їхати від АЗС подалі. ОСОБА_13 погодився та від`їхав від АЗС, де в обумовленому місці очікував ОСОБА_8 .
Під час розмови ОСОБА_7 розпочав наносити ОСОБА_13 удари в різні частини тіла і повалив його на асфальтове покриття дороги. Після цього до побиття ОСОБА_13 приєднався ОСОБА_8 та наніс потерпілому неодноразові удари ногами та руками в різні частини тіла, та приблизно 4 удари по голові муляжем пневматичного пістолету, від чого муляж пістолету розлетівся на декілька частин.
Під час побиття потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за допомогою раніше приготовленого медичного бинта, з метою подолання опору, здавлювали шию ОСОБА_14 , також ОСОБА_7 наніс потерпілому 9 ударів ножем в різні частини тіла, внаслідок чого потерпілому були спричинені тілесні ушкодження, від яких він помер.
Згідно висновків судово-медичної експертизи, смерть ОСОБА_13 настала в результаті проникаючих колото-різаних поранень черевної порожнини та зачеревного простору з пошкодженням правої нирки, що призвело до розвитку шоку.
З метою приховання слідів злочину, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перетягнули тіло ОСОБА_13 до напередодні викопаної ями, засипали його зверху шаром ґрунту та незаконно заволоділи транспортним засобом ОСОБА_13 автомобілем марки «BMW Z4» д.н.з. НОМЕР_1 . Доїхавши на автомобілі до м. Біла Церква, по дорозі викинули у сміттєвий бак поліетиленовий пакет зі знаряддям та слідами злочину, зібраними ОСОБА_8 на місці події, після чого ОСОБА_7 доїхав на автомобілі до будинку АДРЕСА_4 , де і залишив автомобіль.
Виявивши в автомобілі ОСОБА_13 належне останньому майно, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 заволоділи дорожньою сумкою, чоловічим портмоне, обкладинкою до записної книжки, 200 доларами США, що відповідно до довідки банківської установи становило 1580 грн., чим завдали потерпілій ОСОБА_12 матеріального збитку на загальну суму 20 430 грн.
Викрадене майно ОСОБА_7 приніс додому в буд. АДРЕСА_1 , де його в подальшому виявили та вилучили працівники міліції.
Прокурор не оспорюючи вирок в частині доведеності вини засуджених та правильності кваліфікації їх злочинних дій просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочинів та осіб засуджених та постановити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, за ч. 4 ст. 187 КК України 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, за ч. 3 ст. 289 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд призначаючи остаточне покарання ОСОБА_7 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, а ОСОБА_8 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, порушив норми п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України та не надав належної оцінки тому, що засуджені вину у вчинених злочинах не визнали, відповідно не розкаялися, не сприяли слідству, встановленню об`єктивної істини по справі, постійно намагалися ввести суд в оману, допомоги потерпілій не надали, та не вибачилися перед нею за вчинене. Крім того, судом не встановлено жодної пом`якшуючої покарання обставини щодо ОСОБА_7 .
В апеляції захисник засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду від 21 квітня 2015 року, яким засуджено ОСОБА_8 скасувати та справу закрити на підставі ст. 6 п. 2 КПК України за відсутністю в діянні складу злочину.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в матеріалах справи відсутній протокол огляду місця події зі схемою та фототаблицею; не зафіксовано сліди волочіння трупа з місця вбивства до місця поховання; огляд баку, в який викинуто уламки «пістолету» скоч та інше, проведено за одну хвилину, тобто фактично не проведено і пакунок із знаряддя та слідами злочину не вилучався; відсутній протокол огляду автомобіля «ВМW Z4», хоча під час допиту в суді ст. експерта ОСОБА_15 останній повідомив, що протокол огляду автомобіля складався, робилось фотографування та вилучались відбитки пальців; відеозапис є пошкодженим і повністю його продивитися не можливо; не відпрацьовано телефон потерпілого, хоча його відпрацювання, могло дати слідству можливість встановити коло близьких до ОСОБА_13 осіб, які спілкувалися з ним в певний період часу. Також, як вказує апелянт не прийнято до уваги інформацію про наявність у загиблого при собі великої суми грошей, які невідомо де поділись, та не проведено ряд інших слідчих дій, які необхідно було виконати.

Крім того, апелянт вказує, що під час складання тексту явки з каяттям виявлені незвичний психофізичний стан ОСОБА_8 та втручання у процес його складання іншої особи, яка задавала навідні питання. Апелянт звертає увагу на те, що під час досудового слідства та в суді мало місце порушення права підозрюваного на захист, а його родичі були позбавлені можливості вільно обрати та запросити захисника.
В апеляції засуджений ОСОБА_8 просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2015 року скасувати в повному обсязі та кримінальну справу стосовно нього закрити на підставі ст. 6 п. 2 КПК України за відсутності в його діях складу злочину.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що досудове слідство було проведено з порушенням кримінально-процесуального законодавства. У зв`язку з цим не були проведені необхідні експертизи, які могли б спростувати його обвинувачення. ОСОБА_8 звертає увагу на те, матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували на його причетність до даного злочину. Крім того, речі потерпілого були вилучені тільки у ОСОБА_7 , а у нього будь-чого не було вилучено.
В апеляції захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_7 повністю скасувати та повернути справу прокуророві на додаткове розслідування.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд обґрунтовуючи вину ОСОБА_7 та ОСОБА_8 лише їх явками з повинною, їх первинними показаннями та протоколом відтворення обстановки та обставин події від 19.07.2010 року, залишив поза увагою, що жоден документ немає згадки, а ні про наміри чи попередню змову щодо вбивства ОСОБА_13 з метою заволодіння його майном, а ні про напад на ОСОБА_13 з метою заволодіння його майном чи заволодіння його автомобілем. Суд не зважив також на те, що явки з повинною та первинні показання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають суттєві розбіжності і безпідставно прийняв їх як належний доказ. Вважає, що в матеріалах справи немає жодного доказу того, що у ОСОБА_7 до початку вчинення злочину, під час його вчинення взагалі був умисел на вбивство потерпілого, не кажучи вже про корисливий мотив.

Апеляція обвинуваченого ОСОБА_7 за змістом та вимогами є аналогічною до апеляції його захисника адвоката ОСОБА_10 . ОСОБА_7 вважає вирок таким, що підлягає скасуванню з повернення справи прокурору для виправлення помилок на стадії досудових слідчих дій.
В поданих запереченнях на апеляції засуджених і їх адвокатів, потерпіла ОСОБА_12 вважає вирок суду обґрунтованим, але зазначає, що ОСОБА_7 має бути засудженим до довічного позбавлення волі, а ОСОБА_8 до 15 років позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурорів, котрі підтримали апеляцію прокурора та просили її задоволити, заперечували проти задоволення апеляцій захисників та засуджених, захисника адвоката ОСОБА_10 та засудженого ОСОБА_7 , котрі підтримали свої апеляції, проти задоволення апеляції прокурора заперечували, захисника адвоката ОСОБА_9 та засудженого ОСОБА_8 , котрі підтримали свої апеляції, проти апеляції прокурора заперечували, потерпілу ОСОБА_12 , котра підтримала апеляцію прокурора, апеляції захисників та засуджених не підтримала, перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляцій та заперечень потерпілої, колегія суддів приходить до висновку що, апеляції до задоволення не підлягають з таких підстав.
Вина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів за які вони засуджені доведена доказами зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні і яким судом дана належна оцінка.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано послався як на докази, котрі підтверджують винність засуджених, а саме: показання засуджених, які вони давали на досудовому слідстві, визнаючи винність у пред`явленому обвинуваченні, детально розповідали про обставини вбивства ОСОБА_13 ; заволодіння чужим майном та незаконного заволодіння транспортним засобом і повідомили про обставини, які раніше не були нікому відомі.
Зокрема, засуджений ОСОБА_7 в поясненнях які він виклав у явці з повинною, вказував, що його попросили організувати зустріч з ОСОБА_13 за винагороду в 5000 доларів США, на що він погодився. Перед зустріччю він детально обговорював та готував яму для залякування ОСОБА_13 , якому він телефонував починаючи з 14.07.2010 р., ОСОБА_8 чекав його біля дачі, щоб допомогти йому «оглушити» ОСОБА_16 , з яким він міг не впоратись особисто. ОСОБА_8 був неподалік, коли ОСОБА_7 схопив ОСОБА_13 за шию. ОСОБА_8 наносив удари дулом муляжа пістолета по голові ОСОБА_13 для того, щоб оглушити, а ОСОБА_7 душив бинтом ОСОБА_13 , після чого через 1-2 хв. останній знепритомнів. Разом з ОСОБА_8 він зв`язав руки ОСОБА_13 . Штани останнього були приспущені до колін, оскільки ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 тягнули його до викопаної ями, після чого він руками прикидав ОСОБА_13 землею, поклав камінь, сів у машину ОСОБА_13 та перегнав її на масив Леваневського в м.Біла Церква. Речі ОСОБА_13 він разом з ОСОБА_8 викинули на смітник.
Дані покази частково узгоджуються і з показами які зазначив в своїй явці з повинною ОСОБА_8 та в протоколі прийняття явки з каяттям де він вказав, що його друг ОСОБА_7 запропонував заробити грошей, побити людину, яка мала приїхати на автомобілі з метою залякати, про деталі він ОСОБА_7 не розпитував, але погодився бути присутнім під час побиття невідомого хлопця і в разі необхідності надати фізичну допомогу. 16.07.2010 р. коли вони зустрілись близько 23 год., ОСОБА_7 дав йому пістолет та повідомив, що він газовий, без куль, повів його до дачного масиву «Сухий яр», де показав вже викопану яму, в яку після побиття він збирався вкинути незнайомого чоловіка. Під час спілкування з хлопцем, що приїхав, ОСОБА_7 почав наносити невідомому тілесні ушкодження, а він почав бити невідомого руками та ногами. В ході бійки незнайомець подряпав його. Від ударів невідомий впав на землю і він разом з ОСОБА_7 били його ногами. Після того, як хлопець втратив свідомість, ОСОБА_7 потягнув його до кущів, а він, залишився на місці побиття хлопця, позбирав в пакет деталі пістолета. Повернувшись, ОСОБА_7 забрав автомобіль ВМВ З-4 незнайомця та підвіз його до таксі.
Також будучи допитаними в якості підозрюваних ОСОБА_17 та ОСОБА_8 , в присутності адвокатів показали, що в лісосмузі ОСОБА_7 поклав ОСОБА_13 на землю і в цей час ОСОБА_8 2 рази ударив потерпілого муляжем пістолету типу револьвер, від чого той розлетівся на частини, після чого останній почав бити потерпілого руками та ногами по тулубу та в район вуха. ОСОБА_7 , взяв кухонний ніж та наніс ОСОБА_13 ножем один удар в область живота, два удари в область спини в районі нирок, після чого ОСОБА_13 втратив свідомість. На прохання ОСОБА_7 ОСОБА_8 позбирав в поліетиленовий пакет речі, що залишились на місці події, виявив на асфальті ніж та запитав ОСОБА_7 звідки цей ніж взявся, той відповів, що він наносив потерпілому удари цим ножем. Кульок з речами з місця події викинули у сміттєвий бак.
Вказані поясненя суд першої інстанції правомірно визнав допустимими доказами, та вказав що вони не протирічять іншим здобутим по справі доказам, оскільки ці докази отримані уповноваженим на це органом, з відомого, не забороненого законом джерела в установленому законом порядку, з дотриманням процесуальної форми, належним чином закріплені та завірені.

Наведені показання засуджених підтверджують їх вину у вчиненні інкримінованих їм злочинів і узгоджуються з даними, які містяться у висновку судово-медичної експертизи № 132/2323 від 29.09.2010 року з якого вбачається, що ОСОБА_13 було спричинено рану в поперековій області праворуч з рівними не осадженими краями, рівними стінками та кінцями, які наближаються до гострокутних, з відхідним у напрямку справа наліво, ззаду наперед раньовим каналом, проникаючим у зачеревний простір з пошкодженням правої нирки, аналогічна рана з вихідним спереду назад раньовим каналом, проникаючим у черевну порожнину без пошкодження внутрішніх органів, 7 ран аналогічного характеру, раньові канали яких сліпо закінчуються в м`яких тканинах, крововилив в м`яких тканинах тьмяно-потиличної області зліва, по одному крововиливу обличчя та обох ключичних областей, морфологічні ознаки удавлення м`яких тканин шиї. Всього на трупі виявлено 9 ран, заподіяних гострим предметом, 4 пошкодження (крововилив в м`яких тканинах тімяно-потиличної області зліва, по одному крововиливу обличчя та обох ключичних областей), заподіяних тупим предметом. Проникаюче поранення черевної порожнини та поранення зачеревного простору з пошкодженням нирки мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_13 наступила в результаті проникаючих колото-різаних поранень черевної порожнини та зачеревного простору з пошкодженням правої нирки, що призвело до розвитку шоку.

Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи № 262-МК від 12 жовтня 2010 року рани на поперековій ділянці трупа ОСОБА_13 спричинені колюче-ріжучим предметом типу клинку ножа, що мав з одного боку обушок П подібного профілю, з протилежного лезо двохсторонньої заточки. Вістря ножа мало трикутну форму. Слідів заліза та сторонніх нашарувань в ділянках ран не знайдено.

За даними протоколу відтворення обстановки і обставин події від 19 липня 2010 року за участю ОСОБА_7 , останній указав на місце вчинення ним з ОСОБА_8 злочину, де і було виявлено труп ОСОБА_13 . З місця події було вилучено змив речовини темно-червоного кольору, гвинт, предмет схожий на барабан від пістолета-револьвера, предмети схожі на частини від металевого виробу білого кольору, шматок бинта.

За даними висновку судово-цитологічної експертизи № 240/ц від 09.11.2010 року, кров на марлевому бинті, який був вилучений з місця події могла утворитися як від ОСОБА_13 , так і від ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Окрім того, вина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм злочинів підтверджується і переглянутим в судовому засіданні першої інстанції відеозаписом відтворення обстановки та обставин події з ОСОБА_7 від 19.07.2010 року, де останній привівши до місця неподалік АЗС «Укртатнафта», що на в`їзді в м.Б.Церква вказав на місце, де він закопав тіло ОСОБА_13 і саме на цьому місці було виявлено труп останнього. Після чого ОСОБА_7 провів до будинку АДРЕСА_4 .Церква, де було виявлено автомобіль ОСОБА_13 .

За місцем проживання ОСОБА_7 було вилучено дорожню сумку «Louis Vuetton», в якій знаходились пенал, обкладинка до записної книжки, 200 доларів США, які зі слів ОСОБА_7 належали ОСОБА_13 . Дані речі оглянуті і зафіксовані в протоколі огляду речових доказів.

Місце виявлення вищевказаних предметів співпадають з показаннями засудженого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наданими ними на досудовому слідстві та вказаним ОСОБА_7 місцем при відтворенні обстановки та обставин події, а тому свідчать про достовірність показань засуджених в цій частині на досудовому слідстві.

Також в своїх показаннях на досудовому слідстві, а саме в показаннях які обвинувачені давали до відтворення обстановки і обставин події 19.07.2010 року, вони зазначили про фактичні дані які не були та не могли бути відомі до проведення даних слідчих дій працівникам міліції а також самим обвинуваченим, якби вони не були причетні до вчинення інкримінованих їм злочинів, а саме, що коли вони тягнули ОСОБА_13 до ями, то штани у нього були спущені до рівня колін, що вони зв`язували йому руки і саме ці обставини були встановлені при вилученні 19.07.2010 року трупа із ями.

Підстав вважати протокол відтворення обстановки і обставин події від 19.07.2010 року за участю ОСОБА_7 недопустимим доказом у колегії суддів немає.

Протокол складений слідчим, який правомочний проводити дану процесуальну дію, проведена вона в установленому законом спосіб за участю понятих, спеціаліста, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_18 , заступника начальника СВ Шевченківського РУ ОСОБА_19 . Будь-яких зауважень, заяв та доповнень від учасників слідчої дії з приводу її проведення не надходило.

Згідно показань свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_15 встановлено, що місце вчинення злочину та місце поховання ОСОБА_13 показав саме ОСОБА_7 , який також показав місце, де залишив автомобіль ОСОБА_13 та привів до свого будинку, де були вилучені речі потерпілого, в т.ч. сумку. ОСОБА_7 розповідав і показував все в присутності захисника і понятих, робив це добровільно.

А тому, викладені в апеляціях адвокатів та обвинувачених доводи про недоведеність вини обвинувачених та незаконність їх засудження суперечать обставинам справи, встановленим судом і не ґрунтуються на вимогах закону.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за п.6, 12 ч.2 ст.115; ч.4 ст.187; ч.3 ст.289 КК України.

Суд першої інстанції правильно встановив наявність злочинного умислу у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 направленого на вчинення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_13 та отримання ОСОБА_8 подальшої винагороди 500 дол. США та умисного вбивства потерпілого з корисливих мотивів, про що свідчить спосіб дій засуджених.

Так ОСОБА_8 наніс ОСОБА_13 удари по голові муляжем пістолета, потім засуджені душили його бинтом, зв`язували руки, наносили удари по тулубу. ОСОБА_7 наніс 9 поранень ножем, два з яких у життєво-важливі органи, від яких наступила смерть ОСОБА_13 . При цьому і ОСОБА_7 і ОСОБА_8 усвідомлювали суспільно-небезпечний характер своїх дій і бажали настання смерті потерпілого.

Не спроможними є і доводи апеляцій про відсутність попереднього зговору між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вбивство ОСОБА_13 , оскільки останні заздалегідь домовились, разом спланували і розподілили ролі у нападі на потерпілого, приготували яму, знаряддя для зв`язування потерпілого, визначили місце вчинення нападу, під час якого діяли узгоджено та цілеспрямовано наносячи ОСОБА_13 тілесні ушкодження з метою вбивства останнього, труп якого потім разом приховали.

А тому доводи апеляцій про відсутність умислу на вбивство ОСОБА_13 у ОСОБА_8 , корисливого мотиву та попередньої змови з ОСОБА_7 на вчинення злочинів є безпідставними.

Необгрунтованими є і твердження про те, що не перевіреними залишились доводи ОСОБА_7 про участь в інкримінованих йому злочинах двох інших осіб: «Гіві» та «Фіна», оскільки в матеріалах кримінальної справи є постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 29.10.2011 року щодо невстановлених осіб на прізвисько « ОСОБА_20 » та « ОСОБА_21 » по факту вбивства ОСОБА_13 за ознаками злочину, передбаченого ст..115 КК України, яка є чинною.

Також безпідставними є і твердження засуджених та їх захисників про застосування до них незаконних методів ведення слідства з боку правоохоронних органів оскільки дані доводи були предметом перевірки суду при розгляді справи і свого підтвердження не знайшли.

У процесі досудового слідства та при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини справи, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, а тому доводи захисників та засуджених про істотні порушення кримінально-процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність та неповноту досудового та судового слідства є безпідставними.

Щодо зміни показів підсудного ОСОБА_7 в ході судового розгляду справи та наведення ним декількох версій подій то дані пояснення підсудного були детально проаналізовані судом першої інстанції з урахуванням всіх доказів по справі та зроблено правильний висновок про те, що пояснення ОСОБА_7 надані ним в суді суперечать доказам здобутим в ході досудового слідства та суперечать встановленим фактичним обставинам, а тому суд дійшов правильного висновку, що дані пояснення є способом захисту підсудного.

Також слід зазначити, що зауваження сторони захисту щодо помилок допущених при оформленні протоколу відтворення обстановки та обставин події від 19.07.2010 року в зв`язку з чим на думку сторони захисту, даний процесуальний документ є недопустимим доказом то колегія суддів вважає, що дані доводи сторони захисту є неспроможними оскільки самі дані зафіксовані в протоколі не оскаржуються, а формальні недоліки при його оформленні не є достатніми підставами для спростування даних зафіксованих у ньому, а тому даний доказ правомірно був взятий судом до уваги.
За таких обставин підстав для скасування, зміни вироку чи направлення справи на додаткове розслідування колегія суддів не вбачає.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є особливо тяжкими, роль кожного із засуджених у вчиненні злочинів, дані про їх особи, відсутність обставин, що обтяжують покарання обох засуджених та наявність обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 перебування у нього на утриманні малолітньої доньки.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання є необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів та відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України.

Щодо доводів апеляції прокурора про м`якість призначеного покарання засудженим, то вони безпідставні, оскільки відповідно до ст. 375 КПК України (в редакції 1960 р.), при новому розгляді справи судом першої інстанції застосування закону про більш тяжкий злочин та посилення покарання допускається тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляцією прокурора або потерпілого чи його представника в зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжкий злочин або коли при скасуванні вироку визнано необхідним застосувати більш суворе покарання.

Як видно з матеріалів справи вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2013 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був скасований ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2014 року не з підстав м`якості призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 365, 366 КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляції прокурора, захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни.
СУДДІ: