Єдиний унікальний № 500/3308/15-к
Провадження № 1-в/500/223/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про направлення для відбування призначеного покарання
07 липня 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
представників Ізмаїльського МРВ КВІ ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
засудженої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі Одеської області подання Ізмаїльського МРВ КВІ УДПтС України в Одеській області про скасування випробування та направлення для відбування призначеного покарання відносно

ОСОБА_8 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ізмаїл Одеської області, громадянки України, із середньою освітою, не заміжньої, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимої:

29.04.2009 р. Арцизьким районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, звільненої 08.08.2012 р. на підставі постанови Малиновського районного суду м. Одеса від 31.07.2012 р. в силу ст. 81 КК України умовно-достроково на 1 рік 4 місяці та 10 днів,

засудженої вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.08.2015 р. за ч. 2 ст. 309 КК України до двох років позбавлення волі, звільненої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на один рік, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

встановив:
Ізмаїльський МРВ КВІ УДПтС України в Одеській області (далі КВІ) звернувся до суду з поданням на підставі ст. 166 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК), ч. 2 ст. 78 Кримінального кодексу України (далі КК) для вирішення питання про скасування випробування та направлення засудженої ОСОБА_8 для відбування призначеного покарання, посилаючись при цьому на те, що не зважаючи на те, що ОСОБА_8 було роз`яснено порядок та умови відбування іспитового строку, а також на те, що згідно вироку суду вона зобов`язана з`являтися у КВІ на реєстрацію, про що нею була підписана відповідна підписка, на протязі іспитового строку не виконує покладені на неї обов`язки. Так, 02.10.2015 р. вирок відносно ОСОБА_8 надійшов до КВІ. 21.10.2015 р. ОСОБА_8 з`явилася до КВІ, їй було роз`яснено порядок та умови відбування іспитового строку та встановлені дні реєстрації перший понеділок кожного місяця, про що ОСОБА_8 власноручно підписала відповідну постанову. Після цього засуджена ОСОБА_8 не з`явилася на реєстрацію 07 грудня 2015 року, за що їй було винесено застереження у виді письмового попередження, однак 01.02.2016 р. та 09.03.2016р. знову допустила дві неявки без поважної причини.

ОСОБА_8 в судовому засіданні подання КВІ не підтримала, пояснивши, що не з`являлася до КВІ 01.02.2016 р. через те, що у неї було погане самопочуття, а 09.03.2016 р. тому що забула. Крім того, ОСОБА_9 зазначила, що вона хворіє та часто проходить стаціонарне лікування, а тому, можливо, і перебувала у лікарні на стаціонарному лікуванні в ці періоди.

Суд, заслухавши пояснення представника КВІ ОСОБА_6 , яка підтримала подання, думку прокурора ОСОБА_4 , яка вважала, що подання підлягає задоволенню, оскільки судом була надана засудженій ОСОБА_9 можливість для виправлення, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, але остання не виконує покладені на неї судом обов`язки, а тому вона має бути направлена для відбування призначеного покарання, думки ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_5 , які заперечували проти задоволення подання, пославшись на те, що ОСОБА_9 тяжко хворіє, у зв`язку з лікуванням, можливо, забула про необхідність явки на реєстрацію, але це не свідчить про те, що вона не бажає стати на шлях виправлення, дослідивши матеріали особової справи та документи, надані під час судового розгляду, дійшов висновку, що подання КВІ підлягає задоволенню, а засуджену ОСОБА_8 необхідно направити для відбуття призначеного покарання з таких підстав.

Так, 31 серпня 2015 року ОСОБА_8 була засуджена Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 309 КК України до двох років позбавлення волі та звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на один рік з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Постановою від 21.10.2015 р., з якою ОСОБА_8 була ознайомлена, їй були встановлені дні явки в КВІ перший понеділок кожного місяця (а.о.с. 16).

З листку реєстрації вбачається, що ОСОБА_8 з`явилася на реєстрацію 02 листопада 2015 року, після чого 07 грудня 2015 року не з`явилася на реєстрацію, у зв`язку з чим 08 грудня 2015 року до неї було застосоване застереження у виді письмового попередження про те, що у випадку подальшого невиконання нею покладених на неї судом обов`язків або систематичного вчинення нею правопорушень, які потягли за собою адміністративні стягнення та свідчать про її небажання стати на шлях виправлення, КВІ може направити до суду матеріали для вирішення питання про скасування випробування та направлення її для відбування покарання.

Однак, не зважаючи на застереження у виді письмового попередження про можливість скасування випробування, ОСОБА_8 01 лютого 2016 року та 09 березня 2016 року знов не з`являлася на реєстрацію без поважних причин.

Посилання засудженої ОСОБА_9 на те, що вона не з`явилася на реєстрацію, у зв`язку з можливим її перебуванням на стаціонарному лікуванні в Інфекційній лікарні Ізмаїльського району або ж на лікуванні у СНІД-центрі, спростовується відпоівдними медичними довідками. Так, відповідно до довідки Інфекційної лікарні Ізмаїльського району №94 віл 19.05.2016 р., ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 01 січня 2016 року по 19.05.2016 р. до цієї лікарні не зверталась та лікування не проходила. А відповідно до довідки КУ «Одеський обласний центр профілактики та боротьби зі СНІДом» №448/1.1 від 24.05.2016 р., ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не знаходиться на диспансерному обліку в Одеському обласному центрі профілактики та боротьби зі СНІДом.

Обставини лікування у 2016 році також не підтверджуються і наданими стороною захисту медичними документами, відповідно до яких ОСОБА_9 тяжко хворіє, проходила лікування під час відбування покарання у виді позбавлення волі до 08.08.2012р., після цього проходила стаціонарне лікування з 12 по 22 серпня 2014 року та з 05 по 22 січня 2015 року.

Згідно ч. 2 ст. 78 КК України, суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Таким чином, застосовуючи граматичний спосіб тлумачення вказаної норми, враховуючи застосовані сполучники та розділові знаки у вказаній норми, можна дійти висноку, що ч. 2 ст. 78 КК України встановлені дві самостійні підстави для скасування звільнення та для направлення засудженого для відбування призначеного покарання, а саме: 1) невиконання покладених на засудженого обов`язків, визначених ст. 76 КК, та 2) систематичного вчинення засудженим правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Таким чином, невиконання засудженим покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України, є самостійною підставою для скасування звільнення та для направлення засудженого для відбування призначеного покарання, і при скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням з цієї підстави суд зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 164 КВК, звільненні від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти інспекцію про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до кримінально-виконавчої інспекції. До поважних причин неявки засудженого до кримінально-виконавчої інспекції визнаються: несвоєчасне одержання запрошення, хворобу та інші обставини, що фактично позбавляють засудженого своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені.

Згідно ч. 1 ст. 166 КВК, у разі ухилення засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, кримінально-виконавча інспекція застосовує до нього застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Частиною ж 2 ст. 166 КВК передбачено, що якщо після цього засуджений продовжує невиконання покладених на нього обов`язків, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

А ч. 3 зазначеної статті передбачено, що невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один із обов`язків, які було покладено на нього судом.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 під її особистий підпис була повідомлена про необхідність з`являтися на реєстрацію в КВІ кожного понеділка, була повідомлена про можливі наслідки невиконання даного обов`язку, та їй були відомі наслідки невиконання покладених на неї судом обов`язків, однак незважаючи на застосоване до неї застереження у виді письмового попередження без поважних причин продовжила не виконувати обов`язок з`являтися на реєстрацію до КВІ, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 , з урахуванням того, що її пояснення щодо її нез`явлення на реєстрацію у зв`язку з лікуванням не підтвердилися під час судового розгляду, мала реальні можливості виконувати покладені на неї обов`язки і факт неодноразових їх невиконань свідчить про небажання засудженої стати на шлях виправлення. Як було вище зазначено її посилання про можливу неявку у зв`язку з її лікуванням не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, судом встановлено, що ОСОБА_9 у 2016 році взагалі не перебувала на лікуванні, а тому її покази в цій частині суд визнає неправдивими та не приймає до уваги.

Таким чином, досліджені матеріали особової справи відносно ОСОБА_8 свідчать про те, що ОСОБА_8 , не зважаючи на попередження КВІ, не виконує покладених на неї обов`язків, визначених п. 4 ч. 1 ст. 76 КК.

У зв`язку із викладеним суд дійшов висновку, що подання КВІ про скасування випробування та направлення засудженої ОСОБА_8 для відбування призначеного покарання підлягає задоволенню.

Керуючись ч. 2 ст. 78 КК України, ст. 166 КВК України,
ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:
ОСОБА_8 , засуджену вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.08.2015 р. за ч. 2 ст. 309 КК України до двох років позбавлення волі, звільнену від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на один рік, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, направити для відбування призначеного вироком покарання у виді двох років позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту приведення ухвали до виконання та фактичного її затримання.

З набранням ухвалою законної сили, з метою її виконання ОСОБА_9 затримати та взяти під варту.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1