У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря прокурораОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 1 червня 2016 року матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року.
Вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 1 грудня 2015 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, -

визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Судом вирішено питання про процесуальні витрати та долю речових доказів.
Згідно з вироком місцевого суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що 19 травня 2012 року, приблизно о 5 год. 55 хв., він, керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi Lanser» та рухаючись по проїзній частині автошляху м. П`ятихатки м. Кривий Ріг на території П`ятихатського району Дніпропетровської області зі швидкістю 70 км/год., в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3.б, 12.1 Правил дорожнього руху проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого втратив можливість контролювати рух свого автомобіля, виїхав на праве узбіччя по ходу свого руху, продовжив рух за межі проїзної частини автошляху, де вчинив наїзд на нерухому опору вказівника П`ятихатського цегляного заводу, внаслідок чого пасажирам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала їхня смерть.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 1 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасовано та постановлено свій вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України призначено 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, посилаючись на порушення цим судом вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості злочину і його особі внаслідок суворості. Обґрунтовуючи прохання захисник посилається на тяжкий стан здоров`я засудженого внаслідок дорожньо-транспортної події, вказує про те, що він став інвалідом І групи, не може самостійно пересуватися та потребує постійного медичного догляду, свою вину визнав повністю і у вчиненому щиро покаявся. Крім того захисник вважає, що відповідно до статей 2 та 3 Конвенції про захист прав і основоположних свобод та ст. 50 КК України, покарання не має на меті завдати фізичних страждань та принизити людську гідність. Також вказує, що апеляційним судом були порушені вимоги статей 336 та 401 КПК України, оскільки йому та обвинуваченому вчасно не було повідомлено про час і місце розгляду апеляції, ОСОБА_7 не вручено пам`ятку про його процесуальні права та обов`язки, відеоконференцію апеляційним судом проведено без ухвалення відповідно рішення та згоди обвинуваченого на її проведення, що на його думку, є порушенням права на захист та істотним порушенням вимог КПК. Крім того вважає, що суддя-доповідач при розгляді апеляції представника потерпілого був упередженим, оскільки у цьому ж суді працює суддя, «який пов`язаний родинними стосунками із сім`єю ОСОБА_10 ».
У запереченнях на касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 представник потерпілої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 просить цю касаційну скаргу залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 - без зміни.
Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення касаційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що ця касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Із матеріалів кримінального провадження та судових рішень вбачається, що ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, оскільки порушення ним правил безпеки дорожнього руху спричинило загибель двох потерпілих та що у касаційній скарзі захисником не оспорюється.
Вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, згідно санкції цього закону, карається позбавленням волі від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Належно врахувавши тяжкість злочину та наслідки що настали, а також особу засудженого, його стан здоров`я та відношення до вчиненого, апеляційний суд за апеляцією представника потерпілого обґрунтовано скасував вирок суду першої інстанції в частині звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та постановив свій вирок, яким, діючи відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначив засудженому основне покарання в мінімальних межах санкції закону, за яким його визнано винним, без застосування ст. 75 КК України. При цьому апеляційний суд в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання, особу засудженого та стан його здоров`я після ДТП. Разом із тим, обґрунтовано виходив із тяжкості злочину, наслідком якого стала загибель двох молодих осіб. Наведене свідчить, що кримінальний закон до засудженого ОСОБА_7 застосовано правильно.
Враховуючи тяжкість злочину та призначення засудженому покарання у мінімальних межах санкції закону, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання не можна вважати таким, що порушує вимоги ст. 50 КК України, а тим більше відповідні статті Конвенції про захист прав і основоположних свобод, оскільки національним кримінальним та кримінальним процесуальним законодавством передбачено звільнення засудженого від відбування покарання за хворобою (ст. 84 КК, 537 КПК), тоді як ст. 75 КК України передбачено звільнення від покарання у зв`язку з можливістю виправлення засудженого без його реального відбування. Оскільки апеляційний суд визнав виправлення засудженого в умовах застосування ст. 75 КК України неможливим і касаційний суд таке рішення вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим, тому питання щодо звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання за хворобою, отриману ним внаслідок вчинення злочину, може бути поставлене та вирішене в порядку виконання вироку в порядку ст. 84 КК України та ст. 537 КПК України.
Враховуючи, що вирок апеляційного суду відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законів, підстав для його скасування за доводами касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.
Немає також і суто процесуальних підстав для скасування вироку за доводами касаційної скарги захисника, оскільки під час апеляційного провадження права усіх учасників судового розгляду апеляційним судом були дотримані; рішення про розгляд кримінального провадження без участі потерпілої було прийнято апеляційним судом на підставі думок усіх учасників судового розгляду. Жодних клопотань, у тому числі від захисника чи засудженого, про порушення їх процесуальних прав при апеляційному розгляді провадження не заявлялося, заперечень апеляційному суду проти порядку проведення засідання не надавалося і апеляційним судом не розглядалося. Тому доводи захисника про порушення права засудженого на захист через те, що апеляційний суд здійснив судовий розгляд провадження в режимі відеоконференції без урахування думки сторони захисту, колегія судді вважає необґрунтованими.
Нічим не обґрунтований також і сумнів захисника щодо упередженості судді-доповідача апеляційного суду, яке за наявності підстав могло бути вирішене в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом за ініціативою сторони захисту ще на стадії подання апеляції, або за наявності обґрунтованих підстав під час апеляційного розгляду провадження. Проте таких заяв або клопотань захистом не заявлялося і апеляційним судом не розглядалося. Тому і вказаний довід захисника не може бути взятий до уваги касаційним судом як підстава для скасування вироку апеляційного суду.
З урахуванням наведеного наведеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3