АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1068/16 Справа № 203/143/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , яка народилася у 1989 році в червні 07 числа, уродженки м. Донецька, громадянки України, має на утримання малолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 117 КК України, по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003540 від 25 листопада 2015 року,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати в частині кваліфікації дій обвинуваченої та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, та ухвалити новий вирок яким дії ОСОБА_7 кваліфікувати за ст. 117 КК України, як умисне вбивство матір`ю своєї новонародженої дитини відразу після пологів, та призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, в іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що судом першої інстанції правильно з`ясовано обставини, точний час та місце вчинення ОСОБА_7 умисного вбивства своєї новонародженої дитини, проте кваліфікуючі її дії, суд не зазначив кваліфікуючу ознаку об`єктивної сторони ст. 117 КК України, а саме умисне вбивство матір`ю своєї новонародженої дитини відразу після пологів, незважаючи на те, що зазначений факт було встановлено судом під час судового розгляду кримінального провадження. Вважає, що суд першої інстанції не зважаючи на відсутність кваліфікуючих ознак ст. 117 КК України в обвинувальному акті, зобов`язаний був надати правильну юридичну оцінку фактично встановленим обставинам злочину.

Зазначає, що при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 , судом першої інстанції не було дотримано принципів справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та було призначено обвинувачений ОСОБА_7 занадто м`яке покарання, оскільки судом не було враховано, що обвинувачена перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння з особливою жорстокістю, безжально викинула своє немовля у вікно, заподіявши йому при цьому тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті новонародженої дитини. В суді обвинувачена давала неправдиві показання щодо обставин вчинення нею кримінального правопорушення, що суперечить іншим доказам зібраним у справі і цим фактам суд дав належну оцінку, критично оцінивши показання обвинуваченої, проте при призначенні покарання ОСОБА_7 наряду з іншими обставинами безпідставно врахував її щиросердне каяття. Вказує, що суд в мотивувальній частині вироку допустив протиріччя щодо ставлення обвинуваченої до вчиненого злочину, що призвело до призначення їй необґрунтовано м`якого покарання, оскільки позиція ОСОБА_7 свідчить про бажання уникнути справедливого покарання за заподіяння смерті новонародженій дитині.

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2016 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 117 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Строк відбування покарання ухвалено відраховувати з моменту затримання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередню домашній арешт.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні наступного:

25 листопада 2015 року приблизно о 07 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в кухні квартири АДРЕСА_2 , будучи вагітною, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, без допомоги та сторонніх осіб, народила дитину жіночої статі, і керуючись злочинним умислом, направленим на вбивство матір`ю своєї новонародженої дитини, який виник внаслідок особливого фізичного і психічного стану, пов`язаного з вагітністю і пологами, а також психологічними процесами, що його супроводжували та послабив здатність у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, відкрила вікно в кухні вказаної квартири і тримаючи у лівій руці свою новонароджену дитину, умисно викинула її крізь вказане вікно на подвір`я біля будинку АДРЕСА_3 . В подальшому новонароджена ОСОБА_7 дитина була знайдена ОСОБА_9 та госпіталізована каретою швидкої медичної допомоги до КЗ «Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва «ДОР», розташованого по пр. Пушкіна, 26 в м. Дніпропетровську, де ІНФОРМАЦІЯ_1 о 20 годині 30 хвилин настала смерть новонародженої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно до висновку судово-медичного експерта № 2518/501-Е від 29 грудня 2015 року смерть потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала від закритої черепно-мозкової травми, клінічний перебіг якої ускладнився набряком головного мозку, що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупа та судово-гістологічного дослідження внутрішніх органів.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати вирок щодо ОСОБА_7 в частині кваліфікації дій останньої та м`якості призначеного судом покарання та постановити свій вирок, яким кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ст. 117 КК України, як умисне вбивство матір`ю своєї новонародженої дитини відразу після пологів та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; обвинувачену ОСОБА_7 , яка заперечувала проти апеляційної скарги прокурора, посилаючись на те, що вона дійсно розкаялась у вчиненому, на даний час проживає з престарілою бабусею та донькою, яка готується іти до першого класу; вивчивши і проаналізувавши доводи, що містяться в апеляційній скарзі, зіставивши їх з наявними у провадженні матеріалами, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються, що ж стосується зміни апеляційним судом юридичної оцінки дій ОСОБА_7 за ст. 117 КК України з зазначених прокурором в апеляційній скарзі обставин, а саме необхідності кваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_7 як умисне вбивство матір`ю своєї новонародженої дитини відразу після пологів, то вони, на думку колегії суддів суперечать чинному законодавству, оскільки суд не може по іншому, ніж зазначено в обвинувальному акті кваліфікувати дії особи, а прокурор наділений такими повноваженнями лише в суді першої інстанції під час проведення судового розгляду справи по суті шляхом зміни обвинувачення у відповідності до положень ст. 338 КПК України.

Як убачається з обвинувального акта, дії ОСОБА_7 були кваліфіковані саме так як і зазначив у своєму вироку суд першої інстанції.

Оскільки прокурор в суді першої інстанції не змінював обвинувачення ОСОБА_7 суд першої інстанції в даному випадку у відповідності до положень ст. 337 ч. 1 КПК України не мав повноважень самостійно змінювати висунуте прокурором обвинувачення, а тому і колегія суддів не може вносити зміни у вироку суду та доповнювати кваліфікацію дій ОСОБА_7 обставинами, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор.

Порушень процесуального закону, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість судового рішення під час перевірки справи не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання, то вони на думку колегії суддів є необґрунтованими з наступних підстав.

Як убачаються з вироку суду, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд враховував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, а також те, що ОСОБА_7 раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, вину визнала повністю, має на утриманні малолітню дитину, а також врахував обставини, що пом`якшують її покарання, до яких відніс наявність на утриманні малолітньої дитини та обставини, що обтяжують покарання, до яких відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та виходячи з усіх зазначених обставин прийшов до висновку за необхідне обрати ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, оскільки більш м`який вид покарання не зможе забезпечити належну поведінку останньої.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 65, 50 КК України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів, вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання відповідає вимогам чинного законодавства та є достатнім і необхідним для її виправлення та для запобігання вчинення нею нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, суд необґрунтовано врахував при призначенні покарання ОСОБА_7 її щиросердне каяття є безпідставними, оскільки суд у відповідності до положень ст. 66 КК України не враховував вказаної обставини як пом`якшуючої її покарання, а лише оцінюючи дані про особу ОСОБА_7 зазначив, що вона розкаялася у вчиненому. Інших обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 і не були враховані судом при призначенні обвинуваченій покарання прокурор не привів.

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів, визнає безпідставними, а його апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. ст. 404 ч. 1, 405, 407 ч. 1. П. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів.

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набуває чинності з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: