справа № 216/2703/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2016 року Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лугове Криничанського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта професійно- технічна, неодруженого, неповнолітніх дітей або інших осіб на утриманні немає, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , поза штатом, являється учасником АТО, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -
Указом Президента України №607/2014 від 21.07.2014 р. «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №1595-VІІ від 22.07.2014 р., відповідно до ст.ст.106 ч.1 п.п.1, 17, 20, 112 Конституції України та ст.ст.4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 р. оголошено проведення, зокрема, на території Дніпропетровської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» №1932-ХІІ від 06.12.1991 р. та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-Х31 від 21.10.1993 р. особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань ІНФОРМАЦІЯ_2 07.08.2014 р. з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 р. підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації, яку він став проходити у військовій частині НОМЕР_2 (військова частина польова пошта НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на посаді командира танку, а з 02.01.2015 р. - на посаді навідника у військовому званні старшини.
Згідно ст.24 ч.1 п.4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 р. з 07.08.2014 р. ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст.6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІV від 24.03.1999 р., та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 р., які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
З 03.04.2015 р. ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні в Дніпропетровському військовому шпиталі (військова частина НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ), а 08.04.2015 р. виписаний із вказаного лікувального закладу та згідно ст.262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІV від 24.03.1999 р., зобов`язаний самостійно повернутися до військової частини НОМЕР_2 (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ), доповісти безпосередньому командирові про своє прибуття і здати медичні та інші документи.
Тоді ж, ОСОБА_4 , діючи в умовах особливого періоду, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог не з`явитися вчасно на службу без поважних причин.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 після виписки 08.04.2015 р. із вказаного лікувального закладу у визначений час 09.04.2015 р. о 08.00 год. до військової частини НОМЕР_2 (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) не з`явився і командуванню про своє прибуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
14.03.2016 р. біля 08.00 год., тобто більше ніж через один місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_2 (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) і заявив про себе.
Таким чином, ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_2 (військова частина польова пошта НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на посаді навідника у військовому званні старшини, діючи в умовах особливого періоду, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до цієї частини та виконувати обов`язки військової служби, у порушення вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІУ від 24.03.1999 р., та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551 -XIV від 24.03.1999 р., після виписки 08.04.2015 р. з Дніпропетровського військового шпиталю (військова частина НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) у визначений час 09.04.2015 р. о 08.00 год. до військової частини НОМЕР_2 (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) умисно без поважних причин та без дозволу командування не з`явився і командуванню про своє прибуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 14.03.2016 р. біля 08.00 год., тобто більше ніж один місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_2 (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) і заявив про себе.
В судовому засіданні обвинувачений винним себе визнав, пояснив, що з 07.08.2014 р. був призваний за мобілізацією та проходив військову службу у військовій частині польова частина НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , на посаді навідника танку, у військовому званні «старшина». 03.04.2015 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в Дніпропетровському військовому шпиталі, та після виписки із вказаного лікувального закладу з метою самовільного залишення військової служби та відпочинку від службових обов`язків направився за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, і лише 14.03.2016 р. прибув до військової частини НОМЕР_2 . У вчиненому злочині розкаявся, просить суд врахувати судом, що в нього помер батько, після смерті якого він доглядав за матір`ю, не призначати йому сувору міру покарання.
Винність обвинуваченого крім його показань також підтверджується письмовими матеріалами кримінального провадження:
- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 12.05.2016 р. - а.с.2;
- наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05.08.2014 р. № 50, згідно якого призвано до військової частини ОСОБА_4 а.с.29;
- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.08.2014 р. № 195, про зарахування до списків особового складу частини на всі види забезпечення старшину ОСОБА_4 а.с.21;
- витягом із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 04.04.2016 р. № 114, згідно якого ОСОБА_4 вважається таким, що вибув у шпиталь а.с.39;
- витягом із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 21.04.2016 р. № 136, згідно якого ОСОБА_4 вважається таким, що прибув із шпиталю і приступив до виконання службових обов`язків а.с.40;
- наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 20.04.2016 р. № 1690 про результати службового розслідування щодо самовільного залишення військової частин військовослужбовців, серед яких ОСОБА_4 а.с.43;
- актом службового розслідування по факту відсутності на службі старшини ОСОБА_4 а.с.45-46.
Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає обвинуваченого винним у кримінальному правопорушенні за ст.407 ч.4 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому суд керується ст.65 КК України та враховує тяжкість вчиненого злочину, особистість винного і обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання: обвинувачений вину визнав, розкаявся у вчиненому, характеризується задовільно, брав участь в АТО, та вважає, можливим призначити покарання у вигляді позбавлення волі із звільненням від відбуття покарання з випробувальним терміном.
Керуючись ст.ст.373-376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним за ст. 407 ч.4 КК України та призначити покарання 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від покарання звільнити з іспитовим строком на 1 (один) рік.
В силу ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід особисте зобов`язання залишити засудженому до набрання вироком законної сили, після набрання вироком законної сили запобіжний захід відмінити.
Вирок може бути оскаржено в апеляційний суд через Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня проголошення.
СУДДЯ: