Провадження № 1-кс/520/2309/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання заявника - захисника про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді від 28.09.2016 року, обґрунтовуючи його тим, що слідчим суддею не враховувались правові підстави для арешту майна, а також можливий розмір шкоди, завданий кримінальним правопорушенням. Крім того, ОСОБА_5 , на майно якої накладено арешт, не має жодного відношення до кримінального провадження, в межах якого накладався арешт майна, не є підозрюваною по кримінальному провадженні та не несе цивільну відповідальність за шкоду
Заявник - захисник у судове засідання з`явився, повідомивши, що викладені в клопотанні підстави є такими, що підлягають задоволенню, тому просив скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді від 28.09.2016 року.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, повідомивши, що рішення про накладення арешту майна є законним, обґрунтованим та вмотивованим, прийнятим відповідно до вимог національного законодавства, тому клопотання про скасування майна задоволенню не підлягає, та зазначив, що триває досудове розслідування, згідно до протоколів негласних слідчих дій громадянка ОСОБА_5 займалася скупкою крадених речей, тобто на даний час вирішується, щодо власника вказаних речей, в найближчий час вказані протоколи будуть розсекречені.
Дослідивши надане клопотання, матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
У даному випадку, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2016 року, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, накладено арешт на майно, що вилучене в ході обшуку 23.09.2016, за адресою: м. Одеса, вул. Успенська 115/117, оскільки вказані речі та документи мають значення для доказування по кримінальному провадженню, в сукупності підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення, є необхідними для подальшого проведення рядку експертиз.
При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання про арешт майна суперечить вищезазначеним вимогам КПК України та безпосередньо п.п. 1-3 ч. 3 ст. 132 КПК України.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з основ демократичного суспільства.
Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи.
Однак, у даному випадку слідчим суддею не встановлено обставин, які б свідчили про те, що арешт накладено з порушенням вимог діючого законодавства, загальних принципів міжнародного права, тобто було дотримано принципу «законності» і він не був свавільним, саме втручання є пропорційним, адже відповідає тяжкості правопорушення і не становить особистий і надмірний тягар для особи.
Обставин передбачених ст. 174 КПК України, які б слугували умовою для скасування арешту майна повністю чи частково не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131-132, 170-174, 309, 372-376 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідчий суддя ОСОБА_1