УХВАЛА

15 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина
України, зареєстрованого та проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок суду, пом`якшити покарання, застосувавши ст. 75 КК України.
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначене покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків остаточно призначене покарання у виді двох років позбавлення волі за даним вироком та невідбутої частини покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 2015 року у виді штрафу в розмірі 1700 гривень, які підлягають самостійному виконанню.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок суду, пом`якшити покарання, застосувавши ст. 75 КПК України, оскільки, на його думку, призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_5 зазначає, що він щиро розкаявся у вчиненому ним злочині, активно сприяв його розкриттю, потерпілий до нього жодних претензій не має, оскільки майно повернене власнику, проте, на його думку, суд не врахував цих обставин та призначив занадто суворе покарання.
Апелянт звертає увагу на те, що на його утриманні перебувають батько-інвалід та мати-пенсіонер, яка не працює, оскільки доглядає за хворим батьком. Крім того, ОСОБА_5 зазначає, що хоча він офіційно не працює, проте на даний час постійно має підробіток, а тому має змогу допомагати батькам.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 13 листопада 2015 року приблизно в 00 год. 30 хв., знаходячись на території гаражного кооперативу «Дарниця», розташованого по вул. Тепловозна, буд. 2-а в м. Києві, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою металевого ріжкового ключа з-під кузова автомобіля «Мерседес», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , повторно таємно викрав особисте майно ОСОБА_8 - дві акумуляторні батареї, заподіявши потерпілому шкоду на 5969 грн., після чого з місця злочину втік, розпорядившись майном на власний розсуд, однак невдовзі був затриманий працівниками поліції.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 , та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 185 КК України як повторне таємне викрадення чужого майна.

Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_5 є обґрунтованими, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, не в повній мірі дотримався вимог закону.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Посилаючись на вказану норму закону, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На підставі цього суд зробив висновок про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком не погоджується колегія суддів.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 розповів за яких обставин вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, та що було приводом для його вчинення. Крім того, обвинувачений надав показання в суді першої інстанції, визнавши свою вину в повному обсязі.
Ця обставина свідчить не тільки про щире каяття, але й бажання обвинуваченого співпрацювати з правоохоронними органами у розкритті злочину.
Проте ця обставина залишилась поза увагою суду.
Також суд не взяв до уваги те, що потерпілий ОСОБА_8 не має жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки завдана йому матеріальна шкода відшкодована в повному обсязі шляхом повернення йому викраденого майна.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на утриманні ОСОБА_5 перебувають батько-інвалід, який перебуває на лікуванні в медичному закладі, оскільки має тяжке захворювання, та мати-пенсіонер, яка не працює, у зв`язку з постійним доглядом за батьком.
Призначаючи покарання, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також дані про особу обвинуваченого, який судимий за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та знову вчинив злочин проти власності, що, на думку суду першої інстанції, свідчить про не бажання ОСОБА_5 стати на шлях виправлення, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про відбування ОСОБА_5 покарання в місцях позбавлення волі.
Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 надав суду копію квитанції про сплату штрафу в розмірі 1700 гривень, який призначений йому за вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 21 липня 2015 року. Колегія суддів вважає, що ця обставина свідчить про бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, а тому вона не може бути не взята судом до уваги.
Крім того, в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 надав позитивні характеристики як за попереднім місцем роботи, так і за місцем проживання. Більше того, колегія суддів звертає увагу на те, що характеристика за місцем проживання обвинуваченого містить також підписи сусідів, які характеризують його позитивно.
Колегія суддів, приймаючи рішення про задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , бере до уваги позицію сторони обвинувачення щодо міри призначення покарання обвинуваченому в суді першої інстанції. Відповідно до журналу судового засідання (а.с.38-42) та аудіозапису від 25 березня 2016 року, прокурор в суді першої інстанції просив визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України два роки позбавлення волі, суд першої інстанції недостатньо обґрунтував висновок про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, який характеризується позитивно, відсутності обставин, що обтяжують покарання, та наявності обставин, що пом`якшують покарання: щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданого збитку, позиції сторони обвинувачення, перебування на утриманні батька-інваліда та мати пенсіонерки, є підставами для застосування до ОСОБА_5 ст. 75 КК України.
На думку колегії суддів, саме звільнення від відбування покарання з випробуванням є справедливим та достатнім, а тому відповідатиме меті покарання та загальним засадам його призначення.
За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а тому вирок суду підлягає зміні в частині призначення покарання.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, якому призначене покарання у виді двох років позбавлення волі, змінити.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням.
Встановити ОСОБА_5 іспитовий строк два роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: не виїжджати на постійне місце проживання за межі України без дозволу органів кримінального-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінального-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінального-виконавчої інспекції.
В решті вирок суду залити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3