Справа № 308/8037/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.03.2016 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Ужгород, мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, з середньою освітою, не працюючу, не одружену, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судиму, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України,

В С Т А Н О В И В:
30 травня 2014 року, приблизно 18.00 год., обвинувачена ОСОБА_4 , знаходячись в АДРЕСА_1 , умисно, з корисливих мотивів, відкрито заволоділа велосипедом марки «Азимут», сіро-чорного кольору, вартістю 908 грн., що належить ОСОБА_5 та знаходився біля входу в будинок, чим спричинила останньому матеріальну шкоду на вказану суму.
Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнала повністю, у вчиненому щиро розкаялася, від давання показань відмовилася на підставі ст. 63 Конституції України.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, так як відповідно до поданої ним заяви просить справу розглядати у його відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має і просить призначати останній покарання відповідно до закону.

Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачена правильно розуміє зміст вчиненого, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності її позиції, їй роз`яснено, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченої та оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинувачену як особу.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд кваліфікує ці дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ст. 186 ч. 1 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, дані про особу обвинуваченої, яка є молодою за віком, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, на спеціальних обліках не перебуває, є раніше не судимою.

Обставини справи, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 є визнання своєї вини та щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 суд не знайшов.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., зі змінами від 06.11.2009 р., звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому.

Враховуючи наведене та відсутність у потерпілого претензій до обвинуваченої, суд вважає, що обвинуваченій ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі із звільненням її від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Цивільного позову не заявлено.

Процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 245.7 грн. покласти на обвинувачену.
Питання про речовий доказ суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 374 КПК України суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_4 від відбування призначеного їй покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо вона протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї судом обов`язки.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_4 наступні обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 245 (двісті сорок п`ять) гривень 70 копійок процесуальних витрат за проведення експертизи.
Речовий доказ: велосипед марки «Азимут» залишити у ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча ОСОБА_1