Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/8840/16-к
Провадження № 1-кп/490/601/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 жовтня 2016 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, проходе службу у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні старшина 2 статті, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, -
В С Т А Н О В И В :

З 17 березня 2014 року на Україні триває особливий період.

З 22 січня 2016 року ОСОБА_4 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 у військовому званні "старшина 2 статті" на посаді начальника сховища продовольчого складу НЗ взводу забезпечення роти матеріально-технічного забезпечення.

Проте, 23 травня 2016 року близько 08 годині 00 хвилин він самовільно залишив розташування вказаної військової частини без поважних причин, та був відсутній у місці служби без поважних причин до 05 вересня 2016 року.

.

Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав, підтвердив усі викладені вище обставини та зазначив, що у содіяному кається.
Оскільки обставини та причини залишення обвинуваченим місця служби протягом періоду з 23 травня 2016 року до 05 вересня 2016 року сторонами кримінального провадження не оспорюються, суд, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо цих обставин.

З урахуванням цього суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.
Його дії слід кваліфікувати за частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України (в редакції від 05 березня 2015 року) - як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також особу винного.

Оцінюючи характер та ступень тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, суд враховує, що внаслідок вчинення злочину тяжких наслідків не настало, а також те, що обвинувачений добровільно повернувся до військової частини та приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує його щире каяття, сприяння в розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують його покарання, суд не вбачає.

Оцінюючи особу обвинуваченого, суд враховує, що за місцем проходження служби він характеризується виключно позитивно, на обліках в психіатричній лікарні та наркологічному диспансері не перебуває.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд враховує також, що в цьому випадку злочин є вчиненим шляхом порушення військової дисципліни, яка, відповідно до статті 3 Дисциплінарного Статуту Збройних Силу України досягається не шляхом застосування кари та залякування військовослужбовців, але шляхом поєднання, зокрема:

-особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів;

-умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

-зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих.
За такого суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України (в редакції закону від 05 березня 2015 року), але - враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого, а також данні щодо його особи, які у сукупності вказують про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого є можливим без застосування покарання - на підставі статті 75 Кримінального Кодесу України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -
З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України (в редакції від 05 березня 2015 року) та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_6 =

21.10.2016