В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.11.2016 Справа №607/7180/16-к

Тернопільський міськрайонний суд

у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

провівши підготовче судове засідання в залі суду в м. Тернополі у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003850 від 31 грудня 2015 року, щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась та зареєстрована у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , громадянки України, з вищою освітою, одруженої, не працює, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

за участі:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,-
встановив:

ОСОБА_3 31 грудня 2015 року приблизно о 01 год. 30 хв., перебуваючи в туалетній кімнаті караоке-бару «Амстердам», що по вул. Антона Монастирського, 50, у м. Тернополі, вирішила таємно викрасти чуже майно. Реалізуючи даний намір, ОСОБА_3 у вказаний час та у зазначеному місці, переконавшись в тому, що за нею ніхто не спостерігає та її дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно, з корисливих мотивів викрала з сушилки для рук, що на стіні в туалетній кімнаті, залишений там попередньо ОСОБА_5 , котра відпочивала разом з нею у цьому ж закладі, мобільний телефон торгової марки «Fly ig 4413» чорного кольору, вартістю 1 300 грн., в якому знаходилася сім-картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 вартістю 25 грн., на рахунку якої грошових коштів не було. Після вказаного, ОСОБА_3 вимкнула даний мобільний телефон та, заховавши його в сумку, повернулася за стіл до ОСОБА_5 нічого їй не сказавши. Через декілька хвилин, виявивши відсутність свого телефону, ОСОБА_5 почала його шукати, проте не змогла цього зробити і викликала працівників поліції. Усвідомивши, що мобільний телефон, який ОСОБА_3 забрала з туалетній кімнаті належить ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, вона не вжила жодних заходів для того, аби повернути його останній, при цьому нічого, не пояснивши покинула бар і направилась додому. У подальшому ОСОБА_3 реалізувала вказаний телефон у ломбард за 800 грн., спричинивши ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1 325 грн.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачена ч. 1 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

24 червня 2016 року у м. Тернополі між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_3 укладено угоду про примирення, відповідно до якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 185 КК України за встановлених у висунутому обвинуваченні обставин. Обвинувачена ОСОБА_3 визнала свою винуватість у зазначеному діянні, відшкодувала потерпілій заподіяні збитки.

Також, вказаною угодою сторони погодили покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу розміром 850 грн.

Прокурор, обвинувачена та потерпіла, кожен окремо, під час судового засідання просили угоду затвердити.

Розглядаючи питання затвердження угоди про примирення обвинуваченої з потерпілою, суд виходив з наступного:

відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченою ОСОБА_3 , відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Потерпіла також розуміє наслідки затвердження даної угоди, визначені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Суд переконався в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_5 і обвинуваченою ОСОБА_3 та призначення останній узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст. 314, 371, 373, 374, 469, 471, 474, 475 КПК України, суд,-

засудив:

затвердити укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_3 24 червня 2016 року угоду про примирення.

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і призначити їй узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих доходів громадян, що становить 850 /вісімсот п`ятдесят/ грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченій. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1