Ухвала
іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 08 серпня 2016 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі порушується питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 та ч. 3 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка подає скаргу, та доводи на їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, а також її думку з приводу участі у касаційному розгляді.
Проте наведених положень процесуального закону засудженим не дотримано.
Як убачається з доданих до касаційної скарги копій оскаржуваних судових рішень, вони були постановлені в порядку, передбаченому КПК 2012 року, однак засуджений в обґрунтування їх незаконності наводить доводи, керуючись КПК 1960 року, який втратив чинність.
Таким чином, касаційна скарга засудженого не містить доводів на обґрунтування незаконності вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду, як того вимагають положення процесуального закону, на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК з урахуванням статей 412-414 цього Кодексу.
Крім того, засуджений у касаційній скарзі заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Окрім вказаного, вимоги засудженого до касаційного суду не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК, оскільки ним не зазначено у резолютивній частині касаційної скарги, що суд касаційної інстанції має зробити з оскаржуваними судовими рішеннями за результатами розгляду його скарги.
При тому, що одночасне скасування ухвали апеляційного суду та зміна вироку суду першої інстанції, на необхідність чого вказує засуджений у мотивувальній частині касаційної скарги, не входить до повноважень суду касаційної інстанції.
Також засуджений у скарзі не зазначив чи бажає він особисто брати участь у касаційному розгляді.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за скаргою засудженого.

Оскільки касаційна скарга засудженого не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущений встановлений ухвалою суду строк при повторному зверненні до суду).
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року щодо нього залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог, касаційна скарга буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3