Справа № 180/964/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2016 р. м.Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

особи, відносно якої подано клопотання ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Марганець в залі суду клопотання про застосування заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному 04 березня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000154 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Марганець Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, з вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:
03 березня 2016 року приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_5 , маючи при собі холодну зброю ніж, перебував біля торгівельного кіоску «Кури гриль», розташованого за адресою: м. Марганець, вул Київська, 180, де зустівся з ОСОБА_8 , і при ньому дістав ніж, який згідно висновку експертизи холодної зброї № 9/4.5-144 від 16.03.2016 року, є холодною зброєю мисливським ножем загального призначення, колючої дії, виготовлений саморобним способом, і який в наступному, при приїзді працівників поліції, кинув на землю. В той же день, 03 березня 2016 року о 15 годині 50 хвилин працівниками Марганецького ВП проведено огляд місця події ділянки місцевості, прилеглої до торгівельного кіоску «Кури гриль» за адресою: м. Марганець, вул. Київська, 180. В ході огляду місця події, в присутності понятих, працівники поліції на землі виявили та вилучили ніж, який відповідно до показань свідків знаходився у ОСОБА_5 та який він незаконно носив без передбаченого законом дозволу.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_5 у стані, що може свідчити про його неосудність.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 13 травня 2016 року № 101 ОСОБА_5 в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, страждав і в даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії. За своїм психічним станом в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, він не міг віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) і керувати ними. В даний час ОСОБА_5 також не може віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) і керувати ними. Потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку прокурора, інших учасників судового розгляду, дослідивши докази, суд вважає, що для застосування у відношенні ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру є всі підстави, передбачені ст.513 КПК України.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_5 факт придбання та носіння холодної зброї визнав повністю, надав показання, якими підтвердив фактичні обставини його вчинення, та пояснив суду, що у березні 2016 року він придбав у невідомого чоловіка ніж за 50 гривень та ніс його додому. По дорозі зайшов до кафе, побачив знайомого йому ОСОБА_8 , та витяг ніж з кишені, аби показати його ОСОБА_8 . Ніяких конфліктів з останнім у нього не було. Хтось побачив в нього ніж та викликав працівників поліції.

Його законний представник мати, ОСОБА_6 , підтвердила суду, що син має психічне захворювання, однак заперечувала проти госпіталізації сина в психіатричну лікарню. Пояснила, що ОСОБА_9 хворіє на психічне захворювання з 2010 року, після того, як його побили. Він спокійна людина, нікому не завдає клопоту, стоїть на обліку у лікаря-психіатра, періодично проліковується в умовах стаціонару, але тільки в кризові періоди, один з яких і припав на час проведення судово-психіатричної експертизи. Просила застосувати заходи медичного характеру у вигляді амбулаторного лікування.

Враховуючи визнання ОСОБА_5 своєї вини, за відсутності заперечень з боку прокурора, законнного представника потерпілого та його захисника, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає за можливе розглянути вказану справу в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом особи, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, і дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують вказану особу. На виконання вимог ч.3 ст.349 КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про неможливість оскарження ними визнаних обставин в апеляційному порядку.

За результатами допиту ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що суспільно небезпечне діяння, з приводу якого здіснюється кримінальне повадження, мало місце, вчинене ОСОБА_5 , і його дії належить кваліфікувати за ч.2 ст.263 КК України, як носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Однак, згідно ст.20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру, тобто до такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 101 від 13 травня 2016 року ОСОБА_5 в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, страждав і в даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії. За своїм психічним станом в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, він не міг віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) і керувати ними. В даний час ОСОБА_5 також не може віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) і керувати ними (а.с.90-93).

За таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 в період інкримінованих йому дій та в теперішній час не міг і не може повною мірою усвідомлювати своїх дій та керувати ними, а тому є обмежено осудним. Згідно п.2 ч.1 ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані обмеженої осудності суспільно небезпечні діяння.

Враховуючи вищевикладене, та ту обставину, що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, вчинено ОСОБА_5 в стані обмеженої осудності, суд вважає, що з метою запобігання вчинення останнім суспільно-небезпечних діянь, слід застосувати до нього примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Вирішуючи питання щодо заходу медичного характеру, суд бере до уваги те, що відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, скоєне ОСОБА_5 , відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості. ОСОБА_5 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується нейтрально: веде спокійний спосіб життя, скарг від сусідів до квартального комітету не надходило, не конфліктний, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, періодично відвідує лікаря-психіатра, на підтримуючому амбулаторному лікуванні в якого знаходиться. Матір належним чином опікується сином, просила застосувати заходи медичного характеру у вигляді амбулаторного, а не стаціонарного лікування.

Разом з тим, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 101 від 13 травня 2016 року ОСОБА_5 неодноразово проходив стаціонарне лікування в КУ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради, а саме: з 07 червня 2011 року по 22 липня 2011 року, виписаний з діагнозом «манія з психотичними симптомами», з 04 лютого 2013 року по 03 квітня 2013 року, виписаний з діагнозом «Шизоафективний розлад, маніакальний тип», з 12 листопада 2015 року по 29 грудня 2015 року з тим же діагнозом, а також з 12 березня 2016 року та на момент проведення експертизи. Комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_5 в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, страждав і в даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії. На час обстеження та проведення експертизи потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом.

Частиною 3 ст.94 КК України передбачено, що госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про застосування щодо ОСОБА_5 примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом відповідно до п.2 ч.1 ст.94 КК України.

Згідно довідки про витрати на проведення трасологічної експертизи № 9/4.5-144 від 16 березня 2016 року, витрати на проведення експертизи саморобного мисливського ножа, вилученого в ОСОБА_5 , становлять 351 гривню 84 копійки.

На підставі ч.2 ст.124 КПК України витрати на залучення експерта суд відносить на рахунок держави.

Згідно постанови про залучення речових доказів до кримінального провадження від 25 березня 2016 року визнано речовим доказом саморобний мисливський ніж, який поміщено на зберігання до кімнати зберігання речових доказів (зброї) Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 20, 93, 94, 96 КК України, ст. ст. 362, 371, 372, 503, 508, 512, 513, 516 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п.2 ч.1 ст.94 КК України примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази: саморобний мисливський ніж, який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів (зброї) Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, квитанція від 04 березня 2016 року, знищити.
Відповідно до ст.533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання ухвали суду в частині доставлення ОСОБА_5 до лікувального закладу у психіатричній лікарні зі звичайним наглядом після набрання законної сили покласти на начальника Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_1