Справа № 314/3728/16-к
Провадження № 1-в/314/2428/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.07.2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

представника адміністрації колонії ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.при.ютне, Гуляйпілського району, Запорізької області , гр..України, до засудження не працював. Зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Мешкав за адресою: АДРЕСА_2

Раніше судимого:

-19.01.1998 року за ст.206 ч.1,46-1 КК України до 1 року позбавлення волі з відстрочкою 1 рік

-25.10.2006 року ст.206 ч.2,43 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 26.02.2002 року по відбуттю строку покарання.

-14.04.2006 року за ст.185 ч.3,75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Іспитовий строк відмінено направлено в місця позбавлення волі. Звільнений 19.03.2010 року по відбуттю строку покарання.

-03.04.2012 року за ст.185 ч.3,75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік. Знітий з обліку покінцю іспитового строку 18.05.2013 року.

По даній справі засуджений: 27.06.2013 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області за ст.185 ч.2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік. Знов засуджений 17.04.2014 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області за ст.15 ч.3,185 ч.3,395 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71,72 КК України приєднано покарання за вироком від 27.06.2013 року Гуляйпільського районного суду Запорізької області , остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 15.04.2016 року на підставі ст.72 ч.5 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19.02.2014 року по 20.05.2014 року .

Початок строку: 19.02.2014 року Кінець строку: 18.12.2016 року
про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_5 , який відбуває покарання у Софіївській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_5 просив суд задовольнити своє клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на строк який залишився.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення, відповідних висновків для себе не зробив.

Представник адміністрації колонії вважає , що засуджений не довів свого виправлення, а тому до нього не доцільно застосувати пільгу у вигляді умовно-дострокового звільнення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Так, при вивченні матеріалів особової справи засудженого встановлено, що останній з 05.06.2014 року відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області №55.

За час відбування покарання характеризується наступним чином за сумлінну повіденку та ставлення до праці не заохочувався, режим відбування покарання порушував за 1 стягнення, яке погашено в установленому законом порядку.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах.

З матеріалів справи встановлено, що під час відбування покарання у Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№55) засуджений ОСОБА_5 працевлаштований не був у зв`язку з хворобою на туберкульоз. Залучався до робіт з благоустрою колонії до праці ставиться безвідповідально не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

Особа засудженого та його поведінка за весь час відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі у своїй сукупності, не дають підстав вважати, що ОСОБА_5 довів своє виправлення.

Крім того рішенням комісії колонії від 14.04.2016 року засудженому ОСОБА_5 було відмовлено в застосування до нього ст.81 КК України, так як засуджений не став на шлях виправлення.

За таких обставин на теперішній час суд не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , щодо його умовно-дострокового звільнення - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

18.07.2016