АНАНЬЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №491/519/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2016 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьєві кримінальне провадження, внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002636 від 25.03.2015 року відносно громадянина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, працює по найму та не навчається, співмешкає, має на утриманні двох малолітніх дітей 2013 та 2016 років народження, військовозобов`язаний, раніше не судимого, стан здоров`я добрий, нагород не має, в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 409 ч.2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст.ст. 10,11, ст. 28 ч.3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу виконуючого обв`язки Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України №1126-VII, ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», обвинуваченого ОСОБА_3 призвано на військову службу у зв`язку з мобілізацією 17 травня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

17 травня 2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 4 його зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 батальйон територіальної оборони), поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія 3 відділення 3 взводу 2 роти охорони цієї ж частини, яка тимчасово дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 .

У відповідності до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, обвинувачений старший солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги.

Однак обвинувачений ОСОБА_3 являючись військовослужбовцем та проходячи військову службу на посаді водія 3 відділення 3 взводу 2 роти охорони військової частини польова пошта В НОМЕР_3 , на порушення вимог ст.ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11,16,37,49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, близько 09 години 29 вересня 2014 року, знаходячись у ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 , відкрито, не вживаючи обман, письмово виразив своє небажання постійно нести обов`язки військової служби у Збройних Силах України, припинивши виконання обов`язків військової служби, тобто відмовився від несення обов`язків військової служби. У подальшому обвинувачений ОСОБА_3 до військової частини польова пошта В НОМЕР_3 не прибув, фактично припинивши виконання обов`язків військової служби.

Також обвинувачений ОСОБА_3 , являючись військовослужбовцем та проходячи військову службу на посаді водія 3 відділення 3 взводу 2 роти охорони військової частини польова пошта В НОМЕР_3 , на порушення вимог вказаних нормативно-правових актів, підтверджуючи свій злочинний намір, 11 листопада 2014 року близько 11 години, перебуваючи у ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 , відкрито, не вживаючи обман, письмово виразив своє небажання постійно нести обов`язки військової служби у Збройних Силах України.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.409 КК України, тобто відмова від несення обовязків військової служби.

Обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.409 ч.2 КК України частково та в судових засіданнях пояснив, що дійсно

Проходив військову службу у 2014 році і бажав продовжувати її нести але не в зоні АТО.

Вказані обставини скоєння кримінального правопорушення в судовому засіданні підтвердженні наступними доказами.

Поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_6 який на той час був працівником Ананьївського райвійськомату про те, що взаємовідносини зі сторонами нормальні. По суті справи пояснив, що дійсно ОСОБА_3 призвано як військовослужбовця по мобілізації у 2014 році у відповідну військову частину де він і проходив службу. Через деякий час частина де проходив службу ОСОБА_3 повинна була перебазовуватися до зони АТО. Відомо, що ОСОБА_3 відмовився від подальшого проходження служби.

Поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 про те, що взаємовідносини зі сторонами нормальні. По суті справи може пояснити, що на той час являвся одним із командирів ОСОБА_3 знає його як гарного службовця. Може підтвердити ті обставини, що ряд військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 відмовилися проходити службу в зоні АТО та виявили бажання проходити подальшу службу у військових частинах Одеської області. В їх числі був і ОСОБА_3 так як в нього склалися відповідні сімейні обставини.

Ксерокопією облікової картки до військового квитка на ОСОБА_3 ( а.с.20-21);

Витягом з наказу МО України командира військової частини НОМЕР_1 №4 від 17.05.2014 року відносно ОСОБА_3 для проходження військової служби( а.с.88);

Ксерокопією пояснення ОСОБА_3 від 22.09.2014 року ( а.с.89);

Ксерокопією пояснення ОСОБА_3 від 11.11.2014 року ( а.с.90);

Ксерокопією повідомлення командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 на ім`я військового прокурора Одеського гарнізону та начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.91);

Заявою ОСОБА_3 від 24.03.2015 року на імя прокурора Одеського гарнізону ( а.с.92);

Ксерокопією рапорту ОСОБА_3 на імя військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 від 28.10.2014 року ( а.с.111);

Ксерокопією наказу МО України командира військової частини польової пошти НОМЕР_1 від 14.09.2014 року ( а.с.112-113);

Суд критично підходить до пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 в ході судового засідання в частині обґрунтування обставин не визнання частково вини, із посиланнями, що він відмовився проходити службу в зоні АТО по сімейним обставинам.

Суд вважає такі пояснення ОСОБА_3 безпідставними, не обґрунтованими, які протирічать дослідженим доказам у судовому засіданні. Дані пояснення та обґрунтування вважаються як надані обвинуваченим з ціллю уникнути кримінальної відповідальності. Так в судовому засіданні із пояснень свідка ОСОБА_6 та досліджених доказів встановлено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального правопорушення при обставинах які підтверджені доказами оголошених під час судового розгляду.

Будь-яких підстав оговорювати ОСОБА_3 у свідка ОСОБА_6 не має, а тому суд в повному обсязі вважає за достовірними його свідчення, які знайшли своє доказове підтвердження.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відносяться до злочину середньої тяжкості, враховує особу обвинуваченого, що він тривалий час з 2011 року здійснює опіку над ОСОБА_8 ( а.с.18) має двох малолітніх дітей 2013 та 2016 років народження( а.с. 19,47).

Суд критично ставиться до наданої негативної службової характеристики ( а.с.22) так як вона не відповідає встановленій формі оформлення, не завірена відповідною посадовою особою, печаткою. А тому не береться до уваги.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є скоєння кримінального правопорушення вперше .

Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_3 не вбачається.

Враховуючи сукупність наданих та досліджених сторонами доказів, суд вважає, що в судовому засіданні найшло своє доказове підтвердження скоєння ОСОБА_3 злочину передбаченого ст. 409 ч.2 КК України визначеною стороною обвинувачення і підстав для прийняття іншого рішення у суду не має.

Враховуючи особу обвинуваченого, його матеріальний та сімейний стан, знаходження на утриманні двох малолітніх дітей та особи похилого віку під опікою, його стан здоров`я, а також скоєння злочину вперше, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і до нього можливо застосувати покарання без позбавлення волі із застосуванням ст.75,76 КК України і що саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та для попередження скоєння обвинуваченим нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 84, 91, 94-96, 98,118,120-122,126,129,366- 371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 409 ч.2 КК України, та призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі;

Згідно ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням встановивши йому іспитовий строк один рік, якщо він не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, згідно ст.76 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк засудженому обраховувати з моменту оголошення вироку.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області через Ананьївський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Головуючий суддя: ОСОБА_1