АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 177/2043/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/107/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 10 березня 2016 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора у кримінальному провадженні № 0000141 на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року відносно :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта повна вища, не працюючого, одруженого, раніше не судимого:зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Лихівка П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, працюючого ДП «Придніпровська залізниця», ПЧ-11, монтер колії, одруженого, раніше не судимого:
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ,
яких визнано винними у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі кожному.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням 2 (два) роки кожного.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію і повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не обирався.
Цивільний позов Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», матеріальну шкоду в розмірі 2726 грн. (дві тисячі сімсот двадцять шість) грн.. 88 коп.
Речові докази:- фрагмент алюмінієвого дроту, який знаходиться на зберіганні в камері схову речових доказів Криворізького РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області (на цей час в Криворізькому відділенні поліції КВП ГУНП в Дніпропетровській області), знищити;- металеву та дерев`яну драбини, які зберігаються в камері схову речових доказів Криворізького РВ (на цей час в Криворізькому відділенні поліції КВП ГУНП в Дніпропетровській області), повернути законному володільцю ОСОБА_6 .
Учасники судового провадження:

прокурор- ОСОБА_8

обвинувачені- ОСОБА_6 ОСОБА_7
захисники обвинувачених: ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 , ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10
В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційних скаргах:

Обвинувачений ОСОБА_6 просить, скасувати вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року та виправдати його.

Прокурор просить, вирок Криворізького районного суду від 01 грудня 2015року скасувати у частині призначеного покарання у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, та ухвалити свій вирок, яким:

Визнати винним ОСОБА_6 та призначити покарання за ч. З ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України звільнити від відбування покарання з випробувальним терміном 3 роки.

Визнати винним ОСОБА_7 та призначити покарання за ч. 3ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України звільнити від відбування покарання з випробувальним терміном 3 роки.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , визнано винними при наступних обставинах.

В період часу з 14.02.2013 року по 20.02.2013 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, переслідуючи корисливу мету, достовірно знаючи що територія ПАТ «ЦГЗК» охороняється пішими нарядами та автомобільним патрулем відділу охорони №3 ТОВ «Сокіл-КР», так як вищевказана територія обладнана інформаційнозабороняючими щитами, та відверто нехтуючи вказаними попередженнями, з метою здійснення крадіжки чужого майна, прибули до лінії електропостачання №16 ПАТ «ЦГЗК», розташованої в районі відвалів № 1 Глеюватського кар`єру на території Лозуватської сільської ради, Криворізького району, Дніпропетровської області, де скориставшись відсутністю очевидців, невстановленим досудовим розслідуванням шляхом, дістались до неізольованого електричного дроту на залізобетонних опорах лінії № 16. Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 шляхом обрізання електричного дроту з опор лінії електропостачання, таємно викрали майно, яке належить ПАТ «ЦГЗК», а саме: бувший у використанні неізольований дріт марки А-35 ЛЕП 6кВ, з лінії електропостачання № 16, загальною довжиною 1200 метрів, загальною вагою 114 кілограмів, вартість одного кілограму становить 23,92 грн., загальною вартістю 2726, 88 грн., чим спричинили ПАТ «ЦГЗК» матеріальну шкоду на загальну суму 2726,88 гривень.
В обґрунтування вимог апеляційних скарг:

Обвинувачений ОСОБА_6 , посилається на те, що даного злочину він не скоював; в ході судового слідства на його погляд не виявлено та не доказано його вини, не виявлено час скоєння злочину; не виявлено та не доказано факт змови з іншим обвинуваченим; не виявлено спосіб скоєння злочину; не виявлено та не встановлено суми збитку нанесеного потерпілій стороні; не виявлено та не встановлено спосіб збуту викраденого майна, не допитані всі свідки.

Прокурор, не оскаржуючи висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих їм кримінальних правопорушень . Вважає, що вирок суду першої інстанції за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є незаконним і підлягає скасуванню на підставі ст. 414 КПК України, зважаючи на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам, що обвинувачуються .Суд фактично не взяв до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення передбаченого ч. 3ст. 185 КК України. Таким чином, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції свого вироку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 420 КК України у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні, при апеляційному розгляді кримінального провадження, наполягав на задоволенні його апеляційної скарги, просить скасувати вирок та виправдати його,заперечував проти апеляції прокурора

Обвинувачений ОСОБА_7 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, заперечував проти задоволення апеляції прокурора, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 підтримав.

Захисники кожен окремо заперечували проти апеляційної скарги прокурора, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 підтримали.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, підтримав апеляцію прокурора у кримінальному провадженні, прохав колегію суддів задовольнити її в повному обсязі, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, прослухавши в стадії підготовки справи до апеляційного розглядутехнічний запис перебігу судового засідання, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора не підлягають задоволенню виходячи з наступного

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані, вина обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, у яких їх визнано винними за викладених у вироку обставин, підтверджується сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кожного правильно кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незаконності та необґрунтованості вироку є безпідставними .

Судом першої інстанції кримінальне провадження розглянуто у межах пред`явленого обвинувачення.

Як на докази винуватості обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено, суд обґрунтовано послався на покази обвинувачених, свідків, потерпілих та ряд письмових доказів по кримінальному провадженню в тому числі отриманих під час проведення досудового розслідування та в суді першої інстанції, які отримано у відповідності до вимог КПК України.

У відповідності з вимогами ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції проаналізувавши зібрані по справі докази обґрунтував правильність висновків щодо винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яких кожного засуджено та навів мотиви, по яким не прийняв до уваги доводи сторони захисту, та обвинувачених щодо відсутності вини обвинувачених, правильно кваліфікувавши дії обвинувачених за ч. 3 ст. 185, КК України обґрунтувавши кваліфікуючі ознаки .

Тому необґрунтованим є наведене в апеляційній скарзі обвинуваченого твердження про неповноту, однобічність та необ`єктивність досудового і судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Так судом досліджено всі обставини справи: допитані обвинувачені, потерпілі, всі свідки, досліджені письмові докази, що підтверджено матеріалами кримінального провадження, журналом судових засідань і звукозаписом судових засідань, що міститься на технічному засобі фіксування судового провадження і в свою чергу спростовує посилання обвинуваченого про неповноту та невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, сукупності викладених у вироку доказів достатньо для того, щоб зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у скоєнні злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, навіть при невизнанні обвинуваченими своєї вини.

Докази, які б викликали сумнів в об`єктивності показань допитаних в суді свідків, потерпілих відсутні. Натомість, докази, зібрані по кримінальному провадженню, є достовірними, допустимими і достатніми. Ніяких даних про те, що вони здобуті незаконним шляхом або сфальсифіковані- немає.

Судом першої інстанції чітко встановлено склад злочину у тому числі і об`єктивну сторону злочинів.

Колегія суддів звертає увагу на те , що ні з боку захисту, ні з боку обвинувачених не було надано додаткових доказів, не було заявлено обґрунтованих клопотань про необхідність дослідження додаткових доказів як у суді першої інстанції, так і не надходило обґрунтованих клопотань про дослідження доказів у суді апеляційної інстанції

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та про те, що судом допущено неповноту судового слідства, суттєві порушення вимог кримінально процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність - безпідставні.
Винуватість обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кожного, у скоєнні інкримінованого їм злочину при обставинах вказаних у вироку, підтверджується сукупністю зібраних і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дана належна правова оцінка, та які містяться в матеріалах кримінального провадження досудового розслідування належним чином досліджені у суді першої інстанції і вказані у вироку суду .

Так представники потерпілого ПАТ «ЦГЗК» в судовому засіданні пояснювали, що в період з 14.02.2013 року по 20.02.2013 року в районі Глеюватського кар`єру на території Лозуватської сільської ради, була здійснена крадіжка з лінії електропередач неізольованого електричного дроту А-35, який належить ПАТ «ЦГЗК». Хоча територія кар`єру і не огороджена, однак по всьому периметру встановлені попереджувальні знаки та вона охороняється пішими та автомобільними патрулями охоронного агентства ТОВ «Сокіл», про що добре відомо мешканцям селища Авангард, які також знають час здійснення патрулювання. В ході проведення інвентаризації було встановлено, що викрадено бувший у використанні неізольований дріт марки А-35 ЛЕП 6кВ, з лінії електропостачання № 16, загальною довжиною 1200 метрів, загальною вагою 114 кілограмів, вартість одного кілограму становить 23,92 грн., загальною вартістю 2726, 88 грн. Також вказували, що цей дріт марки А-35 був з листопада 2012 року прийнятий підприємством від постачальника та поставлений на облік за прибутковим ордером.
ОСОБА_11 , допитаний в судовому засіданні, як спеціаліст, пояснив, що працює головним енергетиком ПАТ «ЦГЗК» Глеюватського кар`єру, Зазначив, що з 1961 року на балансі ПАТ «ЦГЗК» перебуває лінія електропостачання № 16, яка призначена для дренажної насосної, асфальтного заводу та для підживлення екскаваторів. Напруга лінії складає 6000 В. Дана лінія розташована на полі, яке охороняється співробітниками ТОВ «Сокіл», також є таблички з попередженням про охоронювану територію. Викрадений дріт марки А-35, алюмінієвий, знаходився на залізобетонних опорах, прикріплений до ізолятора в траверсі. Дріт в три лінії, одна з яких проходила вище на траверсі опори на відстані 9,8 м від землі, а дві інші нижче з правого та лівого боку від лінії на відстані, 9 м від землі. Провід має 7 жил діаметром 2,5 мм, який можна звернути в бухти, оскільки він м`який. Крадіжку дроту можна скоїти будь-яким способом, можливо шляхом відключення повітряного роз`єднувача, який знаходиться на опорі на межі розподілу меж балансової належності електромереж, можливо дістати дріт з застосуванням ізольованого інструменту з нарощуваними ручками, та дістати будь яким способом.
Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що 16.02.2013 року близько 11.00 год. його брат ОСОБА_7 приїхав до нього в гості на вул.. Подбєльського в м. Кривому Розі, де залишився ночувати та наступного дня о 17.00 год. повернувся додому. Вдома в цей час також була його жінка. Запам`ятав цю дату оскільки 14 лютого 2013 року вони не мали змоги відзначити свято День закоханих, а тому вони вирішили відсвяткувати 16.02.2013 року.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 суду пояснив, що він працює енергетиком дільниці Глеюватського кар`єру ПАТ «ЦГЗК». При черговому обході дільниці 20.02.2013 року був виявлений демонтаж дроту марки А-35 ЛЕП 6кВ з 8-ми прольотів на лінії електропостачання, який іде в три лінії. В подальшому працівники міліції повідомили, що провід був вилучений на одному з пунктів прийому металобрухту. В Криворізькому РВ та в судовому засіданні в його присутності був проведений огляд вилученого проводу, та він підтвердив, що це ідентичний дріт тому, який був демонтований. Також вказував на те, що вказану лінію здавали під напругу в листопаді 2012 року.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що в 2013 року точної дати він не пам`ятає перебував в гостях у свого знайомого в АДРЕСА_5 . Зранку на вулиці побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_6 , який запропонував йому придбати дріт за 500 грн. Оскільки дріт міг знадобитися в господарстві, він впустив автомобіль Жигулі синього кольору, в якому окрім ОСОБА_6 знаходився також раніше не знайомий йому ОСОБА_7 , за кермом знаходився ще один чоловік, який з автомобіля не виходив. З багажнику автомобіля ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вивантажили алюмінієвий дріт білого кольору, змотаний в бухти 4-5 шт.. Звідки вони взяли дріт він не цікавився. За дріт він заплатив 500 грн., і ОСОБА_6 повідомив, що має ще стільки ж проводу та запропонував купити, на що він погодився. Приблизно через 1 годину обвинувачені повернулися на тому ж автомобілі та продали йому ще стільки ж мотків дроту, всього він придбав у них 8-10 бухт дроту, точно не пам`ятає, які в подальшому здав на металобрухт, залишивши собі лише 1 моток, який через деякий час вилучили в нього працівники міліції в присутності понятих. Зазначав, що при пред`явленні осіб для впізнання він вказав на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які здавали йому дріт в лютому 2013 року за два рази, вказав саме на них і в судовому засіданні та при пред`явленні йому для огляду дроту, зазначив, що саме цей дріт вилучили у нього працівники міліції.
Допитані як свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підтвердили, що вони приймали участь як поняті при огляді місця події, а саме в їх присутності був оглянутий дріт довжиною близько 1,5 м, який був вилучений у ОСОБА_14 , що також підтверджується протоколом огляду місця події від 11.03.2013 року, який підписаний вказаними понятими, та на бірці, якою опечатаний цей доказ теж наявні їх підписи (а.с.34-36 т.1).
Даний фрагмент алюмінієвого проводу був вилучений, відповідно до постанови слідчого від 11.03.2013 року визнаний речовим доказом та знаходиться на зберіганні в камері схову речових доказів Криворізького РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 37,38 т.1).
Свідок ОСОБА_14 , відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.05.2013 року, впізнав зображеного на фото № 3 особу ОСОБА_6 , який продав йому провід (а.с. 75-77 т.1), крім того відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.05.2013 року, свідок ОСОБА_14 впізнав на фото №2 ОСОБА_7 , який продав йому провід (а.с. 103-105 т.1).
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показав, що в 2013 року точної дати не пам`ятає разом зі своїм пасинком ОСОБА_7 виїхали на автомобілі ВАЗ синього кольору, яким він керував за довіреністю, до м. Кривого Рогу для того, щоб дізнатися розташування пункту прийому металобрухту, хотіли здати стару газову колонку. ОСОБА_6 запропонував показати їм такий пункт, натомість попросив відвезти його металобрухт, загрузивши на заднє сидіння автомобіля 4 мішки. На пункті прийому в районі «Змички» в м. Кривому Розі здали металобрухт, при цьому їздили туди двічі, 1-й раз лише дізналися де прийомний пункт, а вдруге привезли газову колонку.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні зазначив, що в дворі ОСОБА_6 бачив мішки з уламками чавунної ванни, та останній зазначав, що хоче здати їх на металобрухт. Також вказав на застосування на нього психологічного тиску з боку працівників міліції Криворізького РВ, вимагали у нього дати свідчення щодо крадіжки електричного дроту разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .. Однак від дачі таких свідчень він відмовився .
В протоколі огляду місця події з доданою до нього фототаблицею, було зафіксовано огляд земельної ділянки на території Лозуватської сільської ради Криворізького району біля цеху шламового господарства. В ході огляду виявлено пошкодження і відсутність електричного дроту на залізобетонних опорах лінії електропостачання № 16, які розташовані з лівої сторони від відвалів. В верхній частині електроопори на висоті 9 м знаходяться металеві траверси на верхній частині якого скляний ізолятор, такі ж ізолятори знаходяться з лівої та правої сторони на нижніх траверсах. 8 прольотів в сторону відвалу знаходяться на відстані близько 50 м одна від одної. На ізоляторах опор виявлені залишки проводу, закріплені та обрізані з двох сторін (а.с. 8-10 т.1).
Те, що лінія електропостачання №16, розташована в районі відвалів № 1 Глеюватського кар`єру на території Лозуватської сільської ради, Криворізького району, Дніпропетровської області, належить ПАТ «ЦГЗК» підтверджується проектною документацією лінії електропостачання № 16 (а.с. 49-50 т.2), Державним актом на право користування землею з планом землекористування, організаційною структурою ПАТ «ЦГЗК», положенням про Глеюватський кар`єр (а.с.91-111 т.2).
Обставини того, що місце події є охоронюваною територією, підтверджується довідкою відділу охорони №3 ТОВ «Сокол-КР» від 16.05.2014 року №131, згідно якої, відвал №1 Глеюватського кар`єру ПАТ «ЦГЗК» належить ПАТ «ЦГЗК» відповідно договору оренди землі, охороняється пішими нарядами та автомобільним патрулем відділу охорони № 3 ТОВ «СОКОЛ-КР», передбаченими «Дислокацією маршрутів руху пошукових груп» відділу охорони №3 ТОВ «СОКОЛ КР» та обладнана інформаційно-забороняючими щитами (а.с. 89 т.1), копією договору про надання послуг з охорони №2512-53-04 від 13.11.2012 року, укладеним між ПАТ «ЦГЗК» та ТОВ «СОКОЛ-КР» (а.с. 72-78т.2), планом-схемою розташування дільниць та об`єктів охорони ПАТ «ЦГЗК» (а.с. 79 т.2), дислокацією контрольно-пропускних пунктів та маршрутів руху пошукових груп відділення охорони № 3 ТОВ «СОКОЛ-КР» (а.с. 80-82 т.2), актом прийому - передачі об`єктів під охорону (а.с.82-84 т.2).
Твердження обвинувачених в тому, що відсутні ознаки ч. 3 ст. 185 КК України є безпідставними.
Сума спричиненої в результаті протиправних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 шкоди та обсяг викраденого майна, а саме неізольованого дроту марки А-35 в кількості 1200 м, вагою 114 кг, визначені відповідно довідки про фактичну вартість матеріальних цінностей, які належать ПАТ «ЦГЗК», акту оцінки від 21.02.2013 року, результатів проведення позапланової інвентаризації, призначеної відповідно до розпорядження №231 від 21.02.2013 року, порівняльною відомістю, а також прибутковим ордером № 259 від 01.11.2012 року, де встановлено, що вартість 1 кг дроту неізольованого А-35 складає 23,92 грн., вага 1 м вказаного дроту складає 0,095 кг, отже вага викраденого проводу А-35 довжиною 1200 м складає 114 кг, фактична вартість викраденого дроту А-35 з врахування зносу 0% складає 2726,88 грн. (а.с.20, 21, 22, 23-24, 25 т.1, 72 т.3).
Те, що фізично обвинувачені не могли скоїти крадіжку вказаного дроту з електроопори, спростовується протоколом слідчого експерименту з фото таблицею до нього від 14.07.2015 року (а.с. 9-15 т.3) та свідченнями спеціаліста ОСОБА_11 , який зазначав, що крадіжку дроту з електроопори можливо скоїти будь-яким способом.
Свідок ОСОБА_14 як на досудовому слідстві відповідно до протоколів одночасного допиту осіб від 09.06.2014 року та від 16.06.2014 року (а.с. 144-146,159-163 т.1) так і в суді надав послідовні несуперечливі свідчення, що саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продали йому алюмінієвий дріт, при цьому детально описав при яких обставинах відбувалися ці події, впізнав обвинувачених як в ході проведення впізнання за фотографіями так і при судовому розгляді, добровільно видав залишки цього дроту, який свідок ОСОБА_13 при огляді визначив як ідентичний викраденому проводу. Будь-яких обставин, які б свідчили про зацікавленість свідка ОСОБА_14 , судом не встановлено.
З вироку вбачається, що судом першої інстанції ретельно було перевірено покази обвинувачених, в частині їх непричетності до скоєного злочину, і з урахуванням встановлених в ході досудового розслідування та перевірених в суді доказів, обгрунтовано визнано недостовірними та такими, що не знайшли свого підтвердження.
Суд навів у вироку детальні мотиви відносно оцінки пояснень обвинувачених., пояснень потерпілої сторони і свідка в цій частині.( т.3 а.кп.90-95)
З доводом апеляційної скарги ОСОБА_6 про, що не встановлений час скоєння злочину, суд не може погодитись , адже зазначений період вчинення злочину з 14.02.2013 року по 20.02.2013 року, і є встановленим часом скоєння крадіжки, яка була виявлена та обстежена 20.02.2013 року працівниками ТОВ «Сокіл» відповідно до рапорту, акту відділу охорони № 3, журналу огляду пересувних ЛЕП 6 кВ ПЕУ № 3 Глеюватського кар`єру (а.с. 64-71 т. 3).
Спосіб скоєння злочину не має значення для даного виду злочину, оскільки не впливає на кваліфікацію, на встановлення інших доказів, які оцінюються в сукупності та є достатніми для ухваленню законного й обґрунтованого процесуального рішення та дають підстави вважати, що саме обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скоїли крадіжку вказаного дроту. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.
Що стосується призначеного покарання обвинуваченим, то згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Як витікає з вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченим призначено згідно з вимогами ст.65 КК України.
Так, призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції у повній мірі врахував тяжкість вчиненого обвинуваченими злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особи обвинувачених та ступінь участі кожного із них у вчиненні кримінального правопорушення, враховує те, що вони є особами раніше не судимими, які вину свою не визнали, кожен з них характеризуються посередньо (а.к. 118, 130 т.1, 173 т.2), на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога не перебувають та не перебували (а.с. 115,116, 134, 135 т.1), ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності раніше на притягувався, ОСОБА_6 є особою, яка не має судимості, відповідно до ст. 88 КК України, матеріальну шкоду не відшкодували. Все вище перераховане впливає на покарання кожного з обвинувачених. При цьому, обставин,які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України та які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК Українине встановлено.

У зв`язку з вище викладеним, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , слід обрати покарання в межах санкції інкримінованої статті, та з застосуванням ст. 75 КК України звільнити їх від відбуття покарання з випробуванням, поклавши на них обов`язки, передбачені п., п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для їх виправлення.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу кожного з обвинувачених, усі обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що в зазначеному випадку покарання визначено саме таке, яке є необхідним і достатнім для досягнення встановленої ч.2 ст. 50 КК України, його вид і строк визначено судом правильно і є справедливим за своїм видом і розміром.
Істотних порушень кримінально процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по кримінальному провадженню судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404,405,407,408,409,412,419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора- залишити без задоволення.

Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 кожного обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.185 КК України - залишити без змін.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не обирався.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4