Справа № 534/618/16-к
Провадження № 1-кп/534/81/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2016 року Комсомольський міський суд Полтавської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську матеріали кримінального провадження № 0000759 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ясинувата Донецької області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, має на утриманні малолітню дитину, працюючого на ВАТ «ПГЗК», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст..89 КК України,

- за ч.1 ст.135, ч.2 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 вчинив тяжкий необережний злочин проти безпеки руху та злочин середньої тяжкості проти життя та здоров`я особи за таких обставин:
08 жовтня 2015 року, близько 15 год. 50 хв., обвинувачений, будучи позбавленим права керування транспортними засобами (а.с. 158-159), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 68) під час керування автомобілем марки «ВАЗ 2121» з реєстраційним номером НОМЕР_1 та здійснення руху в м. Комсомольську по вул. Добровольського, в напрямку від вул. Миру до Радянської, в порушення вимог п.12.3 ПДР, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , 1939 р.н., яка в неустановленому місці поза межами пішохідного переходу, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля в районі будинку № 97 переходила проїжджу частину дороги по вул. Добровольського.

Здійснивши наїзд на потерпілу та поставивши її тим самим в небезпечний для життя стан, ОСОБА_5 , в порушення вимог п.2.10 ПДР поїхав з місця події, завідомо залишивши потерпілу в небезпечному для життя стані, за умови, що остання через безпорадність стану об`єктивно була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження.

Внаслідок наїзду потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, закритої травми тулуба та верхніх кінцівок, переломів ребер по двох анатомічних лініях, крововиливу в праву легеню, переломів шийного, грудного та поперекового відділів хребта з масивними крововиливами в проекції переломів, відкритих переломів обох гомілок, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеню, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення відносно живої особи (а.с. 75-77).

Причиною смерті ОСОБА_7 явився травматичний шок, який виник в результаті чисельних переломів кісток грудної клітини, хребта, тазу та нижніх кінцівок. Комісією судово-медичних експертів (а.с. 142) з врахуванням характеру і тяжкості отриманої ОСОБА_7 травми, наявності повного розриву спинного мозку у шийному відділі та причини смерті потерпілої надано висновок щодо неможливості запобігання смерті жінки навіть за умови своєчасної кваліфікованої медичної допомоги (а.с. 132-142).

ОСОБА_5 , не заперечуючи власної причетності по ДТП, що спричинила смерть потерпілої, водночас показав суду, що обставини наїзду на потерпілу не пам`ятає через підвищений емоційний стан, в якому перебував того дня, переймаючись станом здоров`я батька в зв`язку з операцією, що мала відбутися найближчим часом, заперечивши тим самим наявність суб`єктивної складової за епізодом пред`явленого за ч.1 ст.135 КК України обвинувачення, рівно як і заперечив стан алкогольного сп`яніння під час наїзду на потерпілу.

Потерпілий ОСОБА_6 онук загиблої, щодо обставин вчинення ДТП суду нічого пояснити не зміг. Про наслідки аварії дізнався від працівників міліції. Від пред`явлення позову відмовляється в зв`язку з повним відшкодуванням обвинуваченим завданої матеріальної шкоди та досягнутої з останнім домовленості щодо подальшої компенсації завданих моральних збитків (а.с. 36).

Факт здійсненого ОСОБА_5 наїзду на потерпілу та залишення ним місця ДТП за обставин, як вони зазначені в описовій частині вироку підтвердили суду свідки очевидці події ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Висновком автотехнічної експертизи, проведеної у справі за наслідком слідчих експериментів з участю обох свідків (а.с. 122-125), протоколу огляду місця події (а.с. 46-59) та протоколу огляду ТЗ (а.с. 60-66) в діях ОСОБА_5 були встановлені невідповідності з вимогами п.12.3 ПДР, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди (а.с.127-131).

Проведенням судової медико-криміналістичної експертизи одягу та взуття потерпілої виявлені пошкодження, які могли утворитися при ДТП (а.с. 97-100), а п`ятишарові частинки лакофарбового покриття, вилучені в ході огляду ДТП і п`ятишарове лакофарбове покриття, що було вилучене з верхньої частини капоту з автомобіля «ВАЗ 2121» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , згідно із висновком судової експертизи по дослідженню лакофарбових матеріалів та покрить (а.с. 103-110) мають спільну групову належність.

Отже, дослідивши представлені у справі докази в об`ємі, як він був визначений учасниками судового розгляду, суд вважає, що дії ОСОБА_10 , які виразились в порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_7 , та завідоме залишення ним без допомоги потерпілої, яка перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлення можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, в який була поставлена самим ОСОБА_5 , органом досудового розслідування за ч.2 ст.286 , ч.1 ст.135 КК України кваліфіковані вірно.

Заперечення ОСОБА_5 умислу, і як наслідок усвідомлення ним власної бездіяльності, що проявилась у залишенні без допомоги особи, яка перебувала в безпорадному стані, рівно як і запереченням ним стану алкогольного сп`яніння під час вчиненої ДТП розцінене судом нічим іншим, як спробою тлумачити події у вигідному для себе світлі, а наведені ним обґрунтування, які за його посиланням спростовують наявність умислу на залишення в небезпеці потерпілої особи, про що свідчить підвищений емоційний стан, в якому він перебував під час ДТП, та факт вживання ним алкоголю після ДТП, що підтверджує показаннями свідка ОСОБА_11 , за умови, що ДТП мала місце о 15.50 год., а освідування на стан сп`яніння було проведене в цей же день, 2 години потому о 18.00 год. (а.с. 68), не є обставинами, які в сенсі вимог ст..84 КПК України виключають інші, представлені у справі докази, в т.ч. непрямі, які у своєму логічному зв`язку, у відповідності до положень ст..85 КПК України за умови їх належності визнаються законом такими, що можуть підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.

У статті 91 КПК України викладено перелік обставин, що належать до предмета доказування у кримінальному провадженні, як сукупності фактів і обставин об`єктивної дійсності, які мають значення і є необхідними і достатніми фактичними обставинами для вирішення кримінального провадження по суті.

Оцінюючи представлені у справі докази з огляду на їх належність та допустимість, як вони визначені ст. ст. 85, 86 КПК України, що прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, суд наголошує про наступне:
Протоколом огляду місця події та доданою до нього фототаблицею зокрема, зображено детальний знімок сліду гальмування, залишений правим колесом автомобіля, яким керував обвинувачений (а.с. 54), довжина якого становить 2,45 м., що за переконанням суду є беззаперечним свідченням тому, що потерпіла була помічена ОСОБА_5 і він намагався уникнути наїзду, а відтак усвідомлював протиправність своїх дій, зокрема і тих, що були пов`язані із залишенням місця події, а показання свідка ОСОБА_11 , який підтвердив суду, що 08 жовтня 2015 року, в дворі власного будинку, після 16-00 год. вживав спиртні напої разом з ОСОБА_12 , не спростовують факту перебування ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння під час наїзду на потерпілу, тим більше, що схильність обвинуваченого до керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та за відсутності документів на право керування транспортним засобом, в зв`язку з чим він притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с. 158-159), ч.3 ст. 126 КУпАП (а.с. 170). дають суду право, у відповідності до положень ч.3 ст.88 КПК України вважати дану обставину допустимим доказом тому, що вчинене обвинуваченим 08 жовтня 2015 року кримінальне правопорушення, пов`язане з керуванням транспортним засобом в нетверезому стані та свідомим залишенням місця ДТП, цілком узгоджувалось із схильністю обвинуваченого до вчинення дій, пов`язаних із порушенням безпеки руху та експлуатації транспорту.
Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, суд наголошує про наступне:
Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.

Суд приймає до уваги, що один із скоєних обвинуваченим злочинів є тяжким, і враховує тяжкість невідворотних наслідків, що настали. Разом з тим, суд приймає до уваги, що злочин вчинено з необережності, і в якості обставини, що пом`якшує покарання, враховує повне відшкодування обвинуваченим завданої злочином матеріальної шкоди.

Згідно із представленими довідками, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 155). Працює, за місцем роботи характеризується неоднозначно, як працівник, що має складний, конфліктний характер (а.с. 153) з одного боку, і водночас, як працівник, що користується авторитетом серед колег (а.с. 154) з іншого боку. Має малолітню дитину, розлучений, дитина проживає з матір`ю. За місцем проживання характеризується як особа, на яку не надходять скарги від сусідів (а.с. 156). Повністю відшкодував завдану потерпілому матеріальну шкоду та досяг з останнім домовленості щодо подальшої компенсації завданих моральних збитків.

Отже, вирішуючи питання про вид та міру покарання, приймаючи до уваги тяжкість і обставини вчиненого злочину та невідворотність наслідків, що настали, суд вважає, що вчинення ОСОБА_5 злочину проти безпеки руху шляхом керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, під час дії судового рішення про позбавлення права керування таким транспортним засобом та залишення останнім місця події, є не тільки беззаперечним свідченням нехтування обвинуваченим моральними та правовими нормами, а насамперед є проявом неповаги до права людини на життя і безпеку, за умови, що людина була поставлена самим обвинуваченим в небезпечний для життя стан, дають суду підставу зробити висновок про те, що лише реальний вид покарання, передбачений санкціями ч.2 ст.286 та ч.1 ст.135 КК України буде найбільш дієвим заходом примусу, що сприятиме запобіганню вчинення ОСОБА_5 нових злочинів проти безпеки руху.

Мінімальні, в межах санкцій згаданих норм строки визначені судом за наявності пом`якшуючої покарання обставини повного відшкодування обвинуваченим завданої злочином матеріальної шкоди.

Вирішуючи питання щодо необхідності призначення додаткового покарання, суд, керуючись принципом індивідуалізації покарання та беручи до уваги обставини, за яких було вчинено наїзд, за наявності обтяжуючої покарання обставини, з врахуванням того, що на час ухвалення рішення у згаданій справі закінчився визначений судовим рішенням вид адміністративного стягнення у вигляді позбавлення ОСОБА_5 права керування транспортним засобами строком на 1 рік, вважає за доцільне застосовувати додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний, визначений санкцією ч.2 ст.286 КК України, строк.

Питання про судові витрати та речові докази вирішене судом у відповідності до положень ст..100, ч.2 ст.124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.135 КК України та ч.2 ст.286 КК України із призначенням покарання відповідно:

за ч.1 ст.135 КК України у вигляді одного року позбавлення волі.

за ч.2 ст.286 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

У відповідності до положень ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом повного складання призначених покарань остаточно до відбуття призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 /три/ роки.
До вступу вироку в законну силу, з метою забезпечення належного виконання судового рішення, змінити обраний на стадії досудового розслідування запобіжний захід у відношенні засудженого у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою, взявши під варту з залу суду.

Строк покарання відраховувати з 21 квітня 2016 року з 10-00 год.
Речові докази у справі (а.с. 67,84,95,112,120) два диски з відеозаписами та об`єкти дослідження слідів пальців рук, краски та волокон залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження, автомобіль (а.с. 73) залишити засудженому, як йому належний, одяг потерпілої (а.с. 101) знищити.

На користь держави стягнути з засудженого витрати, пов`язані з проведенням ряду судових експертиз у справі (а.с. 74,103,113,126) в сумі 7678 грн.20 коп.

На вирок суду протягом 30 днів з часу його проголошення сторони можуть подати апеляційні скарги до апеляційного суду Полтавської області.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_1