Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:
головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засіданняОСОБА_4 ,
за участю прокурораОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000364 щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 ,

засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК,

установив:
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у цьому суді у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженої через м`якість. За твердженням прокурора, згаданий суд не дотримався вимог ст. 65 КК, не врахував повною мірою ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, всіх наявних у провадженні обтяжуючих покарання обставин, даних про особу винної, а тому неправомірно застосував положення ст. 69 цього Кодексу, що потягло за собою невиправдану м`якість заходу примусу.

Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду. Про його відкладення клопотань не надходило, а потерпіла письмово повідомила про можливість здійснення касаційного провадження за її відсутності.
За вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Судом ОСОБА_6 визнано винуватою в крадіжці, вчиненій повторно, поєднаній з проникненням у житло за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, ОСОБА_6 09 травня 2015 року близько 09.00 год. проникла до будинку АДРЕСА_2 , звідки викрала 2250 грн, належні ОСОБА_7 .

Апеляційний суд Вінницької області, частково задовольнивши апеляційні скарги сторони захисту, змінив вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і 09 березня 2016 року ухвалив вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 3 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК до строку відбування покарання зараховано строк попереднього ув?язнення.

У решті вирок місцевого суду, як випливає з рішення апеляційного, залишено без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який її засуджено, правильність юридично-правової оцінки діяння за ч. 3 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Згідно з ч. 1 ст. 69 КК призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин може мати місце лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині свого рішення зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що суттєво знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання.
Наведених вимог закону апеляційний суд при перегляді вироку щодо ОСОБА_6 не дотримався.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 КК, апеляційний суд в ухвалі послався на встановлені місцевим судом пом`якшуючі покарання обставини визнання обвинуваченою вини, її каяття у вчиненому та відшкодування завданої шкоди. Апеляційний суд вирішив, що зазначені обставини істотно знижують ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення і з урахуванням особи винної слугують підставами для призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК.

Однак із таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

За матеріалами справи, ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується посередньо, суспільно корисною діяльністю не займалася, неодноразово притягалася до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, проте на шлях виправлення не стала навпаки, вчинила тяжкий злочин крадіжку, поєднану з проникненням у житло. Ці дані, які за приписами ст. 69 КК підлягали обов`язковому врахуванню, залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції та не отримали належної оцінки. Між тим, особу винної суд мав оцінити, перш за все, з точки зору можливості досягнення мети покарання, визначеної в ч. 2 ст. 50 КК, що зроблено не було.

Крім того, апеляційний суд фактично не вказав, які саме дані про особу засудженої він визнає такими, що в поєднанні з пом`якшуючими обставинами, істотно впливають на ступінь тяжкості вчиненого злочину, і які дають підстави для застосування ст. 69 КК.

Таким чином, рішення апеляційного суду про призначення ОСОБА_6 покарання більш м?якого, ніж передбачено санкцією ч. 3 ст. 185 КК, не можна визнати обґрунтованим. А відтак, закон України про кримінальну відповідальність ст. 69 КК було застосовано неправильно, і це потягло за собою м`якість заходу примусу, про що слушно йдеться в касаційній скарзі прокурора.

Допущені порушення норм матеріального права тягнуть за собою скасування ухвали щодо ОСОБА_6 на підставах, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК, із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду апеляційний суд повинен ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційних скаргах, належно оцінити всі обставини, які мають правове значення для визначення заходу примусу, і прийняти рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 КПК, маючи на увазі, що за тих самих даних про особу засудженої та пом`якшуючих обставин призначене їй покарання із застосуванням ст. 69 КК є неправильним, отже, і явно несправедливим через м`якість.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 09 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3