Справа № 163/1210/16-к
Провадження № 1-кп/163/51/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року Любомльський районний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні місті Любомль кримінальне провадження №0000013, що надійшло з прокуратури Волинської області 04.05.2016 року з обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Скулин Ковельського району Волинської області та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, старшого оперуповноваженого в ОВС територіального підрозділу 2-го відділу управління захисту економіки у Волинській області Департаменту захисту економіки, військовозобов`язаного, раніше не судимого;

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , обіймаючи посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах територіального підрозділу 2-го відділу управління захисту економіки у Волинській області Департаменту захисту НП України, та відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ч.3 ст. 18 КК України та примітки 1 до ст. 364 КК України, будучи службовою особою правоохоронного органу в зв`язку з постійним виконанням функцій представника влади із правоохоронними і правозастосовними повноваженнями, грубо порушив свої службові обов`язки та обмеження, передбачені Законом України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 N2 1700-VII та зазначених вище нормативних актів, використавши надану йому владу в особистих корисливих цілях.

Так, ОСОБА_4 , обіймаючи займану посаду, будучи службовою особою, у невстановлений досудовим розслідуванням час, вирішив використати йому владу, з метою одержання від громадян, які здійснюють незаконні транспортування, зберігання та збут підакцизної групи товарів (тютюнових та алкогольних виробів), неправомірної вигоди.

Реалізовуючи свій умисел на одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_4 , знаючи як працівник підрозділу Департаменту захисту економіки, на якого власне і покладено обов`язки із протидії порушенням правил ведення господарської діяльності, в тому числі, незаконного обігу підакцизної групи товарів чи підроблених марок акцизного збору, а статтею 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил торгівлі тютюновими виробами у вигляді накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією предметів торгівлі та виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі, статтями 199 та 204 Кримінального кодексу України передбачено кримінальну відповідальність на незаконні операції з обігу підакцизних товарів чи підроблених марок акцизного збору, у тому числі у вигляді позбавлення волі, вирішив умисно використати свої службові повноваження працівника поліції із корисливих мотивів, а саме - з метою одержання неправомірної вигоди для себе за невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дій з використанням наданої влади та службового становища.

Через почуття боязні бути викритими та притягнутими до встановленої законом відповідальності, понесення матеріальних затрат у випадку вилучення підакцизних товарів, виручених від таких операцій коштів та з метою уникнення негативних наслідків для себе за здійснення незаконної діяльності, окремі особи з їх числа, погоджувались на сплату неправомірної вигоди за прикриття такої діяльності та невжиття заходів до її припинення, в залежності від обсягів доходів, одержаних в результаті незаконної безліцензійної торгівлі тютюновими та алкогольними виробами.

У такий спосіб, в ході здійснення службової діяльності, а саме проведення 18.11.2015 обшуку в селі Старовойтове, Любомльського району Волинської області, виявлення та вилучення товарів підакцизної групи, ОСОБА_4 познайомився з ОСОБА_6 , як особою, яка здійснювала незаконну реалізацію товарів підакцизної групи.

У подальшому, 12.03.2016, близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_4 , на виконання попередньо узгодженої домовленості про передачу йому коштів, узгодивши попередньо час і місце зустрічі, перебуваючи неподалік приміщення «Ощад Банку», що знаходиться за адресою м. Любомль, вул. Незалежності, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вчинення дії з використанням наданої йому влади, одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду в сумі 400 доларів США, за непритягнення ОСОБА_6 до встановленої законом відповідальності за зберігання та реалізацію останньою товарів підакцизною групи, а саме тютюнових та алкогольних виробів.

Після цього, ОСОБА_4 був викритий працівниками прокуратури Волинської області та Управління СБ України у Волинській області.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 368 КК України, умисні дії, які виразилися в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення службовою особою в інтересах того, хто дає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади.

У суд кримінальне провадження надійшло з обвинувальним актом та угодою між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором про визнання винуватості.

Відповідно до цієї угоди, ОСОБА_4 повністю визнає обвинувачення в межах повідомленої йому підозри.

Сторони підтверджують, що ознайомлені з наслідками укладення даної угоди (ст.473 КПК України) та наслідками її невиконання (ст.476 КПК України).

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди, ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч. 1 ст. 368КК України у виді штрафу в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень, із позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 (три) роки.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

В судовому засіданні обвинувачений повністю визнав інкриміноване йому обвинувачення, ствердив добровільність укладення угоди, і не заперечує проти її затвердження, погодився на призначення узгодженого покарання.

Прокурор, захисник, кожен зокрема, вважають наявними підстави для затвердження угоди.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, віднесений до категорії середньої тяжкості. Міра покарання погоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч.1 ст.368 КК України.

Судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди судом витребувані матеріали кримінального провадження, згідно з якими скарги обвинуваченого під час досудового розслідування не подавались.

Таким чином, судом встановлено, що умови угоди відповідають положенням ст.472 КПК України, не суперечать іншим вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для визнання винуватості.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди.

Згідно ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення злочину, передбаченогостаттею 354тастаттями 364,364-1,365-2, 368-369-2розділу XVII Особливої частини цього Кодексу, або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого зазначеними статтями.
Відповідно до ч. 5 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої злочином.
Враховуючи, що кримінальне провадження було розпочато після звернення ОСОБА_6 із заявою про вчинення злочину, після чого і були передані ОСОБА_4 кошти на суму 400 доларів США, які їй належали , тому суд вважає, що вказані кошти у відповідності до ч. 5 ст. 96-2 КК України підлягають поверненню ОСОБА_6 .
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України. Накладений арешт на майно обвинуваченого слід зняти, оскільки санкція ч. 1 ст. 368 КК України конфіскації майна не передбачає, а підстави для застосування спеціальної конфіскації відсутні.
Строк обраного під час досудового розслідування ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту закінчується 12.05.2016 року, клопотання про продовження запобіжного заходу сторона обвинувачення не заявляла та підстав для його застосування до набрання вироком законної сили, судом не встановлено..

На підставі викладеного, керуючись ст. 336 КК України, ст.ст. 314, 370, 373, 374, 474, 475 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26.04.2016 року у кримінальному провадженні №0000013, між прокурором прокуратури Волинської області та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, і за цим законом призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень, із позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 (три) роки.
Речові докази у справі, а саме грошові кошти на суму 400 (чотириста) доларів США повернути власнику - ОСОБА_6 .

Зняти накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.03.2016 року арешт і повернути ОСОБА_4 в повне розпорядження квартиру за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 18401719), а також транспортний засіб марки «VOLKSVAGEN T4», 2000 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
Зняти накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.03.2016 року арешт і повернути ОСОБА_4 в повне розпорядження грошові кошти 1 купюра номіналом 50 грн. Кв5403244, 1 купюра номіналом 20 грн. СД 1003463, 2 купюри номіналом 2 грн. ПЗ 2675740, РЗ 7876450, 2 купюри номіналом 1 грн. СБ 0458750, РБ 3086909, 1 купюра номіналом 100 доларів США HF00895804C, технічний паспорт на автомобіль «КІА СОРЕНТО» д.н.з. НОМЕР_4 , мобільний телефон марки «Самсунг» чорного кольору з нульовим IMEI з сім карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «IPHONE 5» білого кольору з сім карткою мобільного оператора «МТС» НОМЕР_6 та куртку синього кольору марки «ADIDAS».
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Любомльського районного суду ОСОБА_1