Справа № 592/4549/16-к
Провадження № 1-кп/592/330/16

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілого: ОСОБА_4 ,

обвинуваченої: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Суми кримінальне провадження № 0001402 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Суми, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 (орендована квартира) , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , яка не працює у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю через вагітність (33 тижня, орієнтовна дата пологів: 17.12.2016 року) , заміжньої, яка має професійно-технічну освіту, українки, громадянки України, раніше засудженої:

- 23.09.2015 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік (вирок змінений ухвалою апеляційного суду Сумської області від 15.03.2016 року в частині призначеного покарання) ;

- 15.03.2016 року ухвалою апеляційного суду вирок щодо ОСОБА_6 було змінено, було ухвалено дії ОСОБА_6 перекваліфікувати з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 186 КК України та їй за цим законом було призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, було ухвалено вважати її засудженою за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим було ухвалено визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України було ухвалено звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України було ухвалено покласти на ОСОБА_6 обов`язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, було ухвалено виключити з мотивувальної частини вироку, а саме: з формулювання обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України посилання на відкрите викрадення військового квитка, виданого на ім`я ОСОБА_7 , який матеріальної цінності для потерпілого не становить, в іншій частині вирок суду було ухвалено залишити без змін,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Досудовим розслідуванням було встановлено, що 13.02.2016 року близько 02 години 00 хвилин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи біля буд. АДРЕСА_3 разом зі своїм знайомим ОСОБА_4 , побачила, що в кишені його куртки знаходиться мобільний телефон S-TELL C 555 . В цей час у неї виник умисел, направлений на незаконне збагачення, шляхом викрадення вказаного телефону. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, бажаючи їх настання у виді завдання матеріальної шкоди власнику майна, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, ОСОБА_6 викрала з кишені потерпілого ОСОБА_4 мобільний телефон S-TELL C 555 , вартість якого на момент вчинення кримінального правопорушення могла становити 1753 (одна тисяча сімсот п`ятдесят три) гривні 71 копійка, згідно висновку експерта № 1425 від 05.04.2016 року, з flash-картою Samsung micro CD, об`ємом 8 Gb, вартість якої на момент вчинення кримінального правопорушення могла становити 87 (вісімдесят сім) гривень 97 копійок, згідно висновку експерта № 1425 від 05.04.2016 року, а всього: залишкова вартість майна, викраденого у потерпілого ОСОБА_4 на момент вчинення кримінального правопорушення, могла становити 1841 (одна тисяча вісімсот сорок одна) гривня 68 копійок, згідно висновку експерта № 1425 від 05.04.2016 року. У подальшому ОСОБА_6 викраденим мобільним телефоном розпорядилася на власний розсуд, а саме: заклала його до ломбарду з подальшим його викупом, а отримані за нього кошти витратила на власні потреби.

Умисні протиправні дії ОСОБА_8 , які виразилися у таємному, повторному викраденні чужого майна, а саме: мобільного телефону S-TELL C 555 , вартість якого на момент вчинення кримінального правопорушення могла становити 1753 (одна тисяча сімсот п`ятдесят три) гривні 71 копійка, були кваліфіковані органом досудового розслідування, як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) , вчинена повторно.

Допитана у відкритому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнала повністю та пояснила суду про те, що у вчиненому вона щиро кається. Також обвинувачена ОСОБА_5 пояснила суду про те, що 13.02.2016 року близько 02 години 00 хвилин вона дійсно вчинила викрадення чужого майна (крадіжку) , а саме: мобільного телефону S-TELL C 555 з flash-картою, які викладені в обвинувальному акті. Крім того, обвинувачена ОСОБА_5 пояснила суду про те, що вказаний злочин вона вчинила злочин, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння. Вона просила суд суворо її не карати.

Потерпілий ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання, в якому він зазначив про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, по якій він був визнаний потерпілим. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої ОСОБА_5 він не має. Шкоду, заподіяну злочином, обвинувачена ОСОБА_5 відшкодувала йому повністю, відшкодувала грошима. Цивільний позов до обвинуваченої він не пред`являв та пред`являти не буде. Він просив призначити обвинуваченій ОСОБА_5 покарання як можливо більш м`яке, без реального його відбування, із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України. Він просив в судові засідання його не викликати, оскільки він офіційно працює у ФОП ОСОБА_9 водієм-далекобійником з перевезення вантажів, а тому він практично постійно відсутній в м. Суми. При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 потерпілий ОСОБА_4 просив врахувати те, що вона є вагітною жінкою, пологи у якої відбудуться 17.12.2016 року (вхідний № 36690 від 10.11.2016 року) (а. с. 50) .

Згідно висновку експерта (висновку судової товарознавчої експертизи) № 1425 від 05.04.2015 року залишкова вартість майна, викраденого у потерпілого ОСОБА_4 , на момент вчинення кримінального правопорушення, могла становити 1841 (одна тисяча вісімсот сорок одна) гривня 68 копійок. Вартість та пояснення по кожному найменуванню окремо вказані в дослідницькій частині висновку в таблиці 1 (а. с. 59 61) .

Із змісту розписки, написаної 10.11.2016 року власноруч потерпілим ОСОБА_4 , вбачається, що він потерпілий ОСОБА_4 отримав від обвинуваченої ОСОБА_5 1750 (одну тисячу сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок. Претензій до неї він не має. Він просив суд не карати обвинувачену ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що він отримав від неї компенсацію за шкоду, заподіяну злочином, вчиненим нею. На подальші судові засідання він ходити не буде. Будь-яких претензій до обвинуваченої ОСОБА_5 він не має (а. с. 51) .

Крім повного визнання обвинуваченою ОСОБА_5 своєї вини, її вина у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, повністю підтверджується сукупністю доказів, які є наявними в кримінальному провадженні, а обвинувачення визнається судом доведеним в законному порядку.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали обставин вчинених злочинів та не заперечували проти скороченого судового розгляду, відтак, у суворій відповідності до вимог ч. 3 ст. 349, ст. ст. 381, 382 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. За таких обставин суд прийняв рішення про проведення скороченого судового розгляду. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні та суд буде це враховувати при ухваленні вироку (а. с. 58) .

Крім того, суд з`ясував, що обвинувачена правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи Відносно спрощеного кримінального правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного та скороченого розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зіставивши ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та встановлені судом ознаки злочинних діянь, вчинених обвинуваченою ОСОБА_5 , суд дійшов до висновку про те, що вони відповідають один одному. Таким чином, суд визнає доведеним обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а, отже, її злочинні дії необхідно кваліфікувати як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) , вчинена повторно.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, вчинені ОСОБА_5 , згідно ч. 3 ст. 12 КК України, відповідно до класифікації злочинів, відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості.

Крім того, суд бере до уваги положення абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року (із змінами і доповненнями, внесеними Постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10.12.2004 року, № 8 від 12.06.2009 року, № 11 від 06.11.2009 року) , згідно якому, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень) , склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку) , його матеріальний стан тощо.

Як особа обвинувачена ОСОБА_5 характеризується наступним чином.

Із змісту довідки № 557, виданої 11.11.2016 року завідуючою жіночої консультації комунальної установи Сумський міський клінічний пологовий будинок Пресвятої Діви Марії ОСОБА_10 , вбачається, що ОСОБА_8 , 1984 року народження, дійсно стоїть на обліку по вагітності у жіночій консультації пологового будинку № 1, діагноз: вагітність 33 (тридцять три) тижні (а. с. 57) .

Із змісту довідки обласного комунального закладу Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер від 11.04.2016 року вбачається, що згідно Закону України Про психіатричну допомогу № 1489-ІІІ від 22.02.2000 року обласний комунальний заклад Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер повідомляє про те, що ОСОБА_6 , 1984 року народження, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ознак психічного розладу не виявляє. Звернення з приводу надання психіатричної допомоги в закладі відсутні. Документи, які містять відомості про стан психічного здоров`я громадянина та надання йому психіатричної допомоги повинні зберігатися з дотриманням умов, які гарантують конфіденційність цих відомостей. Вилучення оригіналів цих документів може здійснюватися лише у випадках, передбачених чинним законодавством (а. с. 63) .

Із змісту довідки диспансерного відділення комунального закладу Сумської обласної ради Обласний наркологічний диспансер № 433 від 08.04.2016 року вбачається, що Сумський обласний наркологічний диспансер повідомляє про те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на диспансерному обліку не перебуває (а. с. 64) .

Має на утриманні малолітню дитину: сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 66) .

Є заміжньою жінкою, оскільки з 05.08.2016 року та до теперішнього часу перебуває в офіційно зареєстрованому шлюбі з чоловіком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 69) .

Має постійне місце реєстрації та постійне місце проживання (а. с. 70/зв) .

Раніше неодноразово була засуджена:

- 23.09.2015 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік (вирок змінений ухвалою апеляційного суду Сумської області від 15.03.2016 року в частині призначеного покарання) (а. с. 27, 39, 47, 65/зв, 71 76) ;

- 15.03.2016 року ухвалою апеляційного суду вирок щодо ОСОБА_6 було змінено, було ухвалено дії ОСОБА_6 перекваліфікувати з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 186 КК України та їй за цим законом було призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, було ухвалено вважати її засудженою за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим було ухвалено визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України було ухвалено звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України було ухвалено покласти на ОСОБА_6 обов`язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, було ухвалено виключити з мотивувальної частини вироку, а саме: з формулювання обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України посилання на відкрите викрадення військового квитка, виданого на ім`я ОСОБА_7 , який матеріальної цінності для потерпілого не становить, в іншій частині вирок суду було ухвалено залишити без змін (а. с. 65/зв, 77 81) .

Згідно ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Крім того, суд бере до уваги положення п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року (із змінами і доповненнями, внесеними Постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10.12.2004 року, № 8 від 12.06.2009 року, № 11 від 06.11.2009 року) , згідно якому, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, суд вважає: - щире каяття; - активне сприяння розкриттю злочину; - добровільне усунення (повне) заподіяної шкоди (а. с. 50, 51) ; - повне визнання своєї вини у вчиненні злочину; - наявність на утриманні винної особи малолітньої дитини: сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 66) , - перебування винної особи в стані вагітності на час розгляду справи та на момент постановлення вироку (а. с. 57) .

Крім того, враховуючи, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають бути суворо додержані вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за можливе взяти до уваги наступне.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, наявність на утриманні малолітньої дитини при призначенні покарання обґрунтовується принципом гуманізму, справедливості, індивідуалізації покарання. Наявність на утриманні винної особи малолітньої дитини або іншої непрацездатної особи розуміється як надання винною особою відповідним особам матеріального забезпечення, яке майже завжди є основним джерелом існування для таких осіб. Крім того, наявність на утриманні винної особи малолітньої дитини означає, що особа бере безпосередню участь в її вихованні та здійсненні щодо неї інших батьківських обов`язків. Наявність на утриманні винної особи інших непрацездатних осіб, окрім їхнього матеріального забезпечення, означає також, що винний здійснює догляд за ними, якщо ці особи потребують стороннього догляду. Державі не може бути байдуже, у якому становищі опиняться особи, які знаходяться на утриманні винної, після засудження останнього. Крім того, держава повинна піклуватися про фізичний та моральний розвиток дитини у повноцінній сім`ї, адже бездоглядність дітей завжди була однією із причин дитячої злочинності.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, перебування винної особи в стані вагітності на час розгляду справи та на момент постановлення вироку при призначенні покарання обґрунтовується тим, що певні фізіологічні стани винної особи жіночої статі знижують ясність уявлення про навколишню дійсність, винна особа позбавлена того ступеня уважності та обачливості, якими володіє фізично здорова людина без вказаних фізіологічних станів. Вагітність у медичній науці розглядають як фізіологічний процес, під час якого в організмі жінки із заплідненої яйцеклітини розвивається плід, здатний до внутрішньоутробного життя. Цей процес має певний негативний вплив на психіку жінки, викликаючи у неї роздратування, неврівноваженість, надмірну збудженість, гарячковість, що знижує можливості самоконтролю за власною поведінкою, може призводити до неадекватної оцінки нею життєвих обставин і вчинення протиправного діяння. З огляду на це, визнання перебування винної особи в стані вагітності на момент постановлення вироку в стані вагітності обставиною, що пом`якшує покарання, є цілком обґрунтованим. На необхідність з`ясування стану здоров`я при дослідженні даних про особу винного вказується також в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року.

Враховуючи наявність шести обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, переслідуючи мету забезпечення пропорційності соціально виправданих цілей покарання, реалізуючи принцип справедливості покарання, суд дійшов до висновку про доцільність та можливість при призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, керуючись ч. 1 ст. 69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті за цей злочин, а саме: до штрафу

При цьому, суд враховує положення ч. 3 ст. 56, ч. 2 ст. 57, ч. 3 ст. 60, ч. 3 ст. 61, ч. 2 ст. 64 КК України, із змісту яких вбачається, що громадські роботи не призначаються вагітним жінкам; виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною; арешт не застосовується до вагітних жінок та до жінок, які мають дітей віком до семи років; обмеження волі не застосовується до вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Крім того, суд бере до уваги положення ст. 21 КК України, із змісту якої вбачається, що особа, яка вчинила злочин у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, підлягає кримінальній відповідальності.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , згідно ст. 67 КК України, суд вважає: - рецидив злочинів; - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, суд бере до уваги положення абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року (із змінами і доповненнями, внесеними Постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10.12.2004 року, № 8 від 12.06.2009 року, № 11 від 06.11.2009 року) , із змісту якого вбачається, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, за наявності рецидиву злочину, і менш суворого жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Отже, враховуючи тяжкість злочину, особу винної та інші обставини справи, враховуючи думку потерпілого ОСОБА_4 , викладену в його письмовому клопотання від 10.11.2016 року та в його розписці від 1.11.2016 року, який не наполягав на призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 реального покарання, враховуючи те, що потерпілий ОСОБА_4 цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_5 не пред`явив, враховуючи те, що шкода, заподіяна потерпілому ОСОБА_4 , відшкодована обвинуваченою ОСОБА_5 повністю, відтак суд дійшов до висновку про можливість і доцільність призначення обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, необхідного й достатнього для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів, у виді штрафу робіт, із застосуванням ч. 1 ст. 69, ст. 71 КК України.

Крім того, суд бере до уваги положення абз. 5 п. 10, абз. 4 п. 22, абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року (із змінами і доповненнями) , із змісту яких вбачається, що у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку ст. ст. 75, 79, 104 КК України, та призначення покарання, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст. 71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання. При призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК України. Коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю) , суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання. Коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Отже, оскільки обвинувачена ОСОБА_5 19.04.2015 року вчинила злочини, передбачені ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України, відносно потерпілого ОСОБА_7 , за вчинення якого 23.09.2015 року вона була засуджена Ковпаківським районним судом м. Суми до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, а на підставі ст. 75 КК України її було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, оскільки ухвалою апеляційного суду Сумської області 15.03.2016 року вона вважається засудженою за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 1 (один) рік, а на підставі ст. 75 КК України її було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, оскільки обвинувачена ОСОБА_5 13.02.2016 року вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, відносно потерпілого ОСОБА_4 , за який вона засуджується до покарання, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, відтак застосування принципів повного або часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком не допускається. За таких умов кожен вирок, а саме: вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.09.2015 року по справі № 592/5818/15-к, провадження № 1-кп/592/332/15 (а. с. 71 76) , змінений ухвалою апеляційного суду Сумської області від 15.03.2016 року по справі № 592/5818/15-к, провадження № 11-кп/788/60/16, та даний вирок, тобто вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.11.2016 року по справі № 592/4549/16-к, провадження № 1-кп/592/330/16 (а. с. 77 81) , слід виконувати самостійно.

Цивільний позов у справі потерпілим ОСОБА_4 ані під час досудового розслідування, ані до початку судового розгляду пред`явлений не був (а. с. 2, 50) .

Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України (а. с. 3, 4, 82) .

Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи № 1425 від 05.04.2016 року, в сумі 263 (двісті шістдесят три) гривні 88 копійок, слід відшкодувати за рахунок обвинуваченої ОСОБА_8 на користь держави (а. с. 2, 4, 62) .

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування та судового слідства не застосовувались (а. с. 5) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 62, 63 Конституції України; ст. ст. 368 371, 373 374, 376 КПК України; ст. ст. 11, 12, 21, 50 52, 56, 69, 71, 185 КК України, -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_8 винуватою у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні нею злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі сто тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2210 (дві тисячі двісті десять) гривень.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків визначити остаточне основне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік та у виді штрафу в розмірі сто тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2210 (дві тисячі двісті десять) гривень.

Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік на підставі ст. 75 КК України, якщо вона протягом визначеного іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: - 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази, а саме: - дві sim-карти МТС та Київстар та карту пам`яті Samsung , передані раніше під охоронну розписку на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_4 , вважати йому повернутими.

Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи № 1425 від 05.04.2016 року, в сумі 263 (двісті шістдесят три) гривні 88 копійок, відшкодувати за рахунок обвинуваченої ОСОБА_8 на користь держави.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.09.2015 року по справі № 592/5818/15-к, провадження № 1-кп/592/332/15, змінений ухвалою апеляційного суду Сумської області від 15.03.2016 року по справі № 592/5818/15-к, провадження № 11-кп/788/60/16 виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Ковпаківський районний суд м. Суми, який постановив вирок.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1