АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1435/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 641/293/15-К
Категорія: ст.ст. 358 ч.4, 222 ч.1 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0002061 за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Хакрова, громадянку України, з вищою освітою, одружену, яка має на утриманні неповнолітню дитину доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює завідуючою аптекою КП «Муніципальна аптека міста Харкова», що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.358, ч.1 ст.222 КК України та призначено покарання:
- за ч.4 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень;
- за ч.1 ст. 222 КК України - у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних розмірів мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах усіх форм власності на строк 1 рік.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання - у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних розмірів мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах усіх форм власності на строк 1 рік.
На підставі ч.5 ст.74, п.2 ч.1 ст.49 КК України, звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.
Визначено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судово-почеркознавчої експертизи в сумі 589 грн. 68 коп.
Питання про долю речових доказів суд вирішив відповідно до ст.100 КПК України.
Згідно вироку, в період з 01.03.2012 року до 28.03.2012 року, точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 маючи злочинний намір, спрямований на використання завідомо підробленого документа для отримання кредиту на споживчі цілі, надала довідку № 39 від 01.03.2014 року з ТОВ « Тріофарм», яка містить завідомо неправдиві відомості про її дохід в розмірі 42400 гривень за період вересня 2011-лютого 2012 року, працівнику банку « ТРАСТ» за адресою м. Харків, пр. Московський, 96-А.
Однак, згідно даних, наданих слідству ГУ Міндоходів в Харківській області та Управлінням Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова, дійсні доходи ОСОБА_8 в ТОВ « Тріофарм» за період вересня 2011-2012 року склали 7600 гривень.
Крім того, 27.03.2012 року, точного часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 надала працівнику ХОД ПАТ Банк « Траст» ОСОБА_10 завідомо неправдиву інформацію про її щомісячний підтверджений дохід за основаним місцем роботи в ТОВ « Тріофарм» в сумі 5 776,77 гривень і неофіційний дохід в сумі 1500 гривень, при заповнені заяви-анкети позичальника кредиту 27.03.2012 року та засвідчила, як повну та достовірну, вищезазначену неправдиву інформацію своїм підписом на документі.
Однак, згідно даних, наданих слідству ГУ Міндоходів в Харківській області та Управлінням Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова, дійсні доходи ОСОБА_8 в ТОВ « Тріофарм» за період вересня 2011-2012 року склали 7600 гривень.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити в частині застосування п.2 ч.1 ст.49 КК України, застосувавши також п.1 ч.1 ст.49 КК України; зазначення про звільнення від кримінальної відповідальності як основного, так і додаткового покарання додавши це в резолютивну частину, а також у мотивувальній частині частину вироку щодо дати довідки, виданої ТОВ «Тріофарм», яка містить завідомо неправдиві відомості про її дохід в розмірі 42400 гривень за період 2011 року лютого 2012 року, змінивши її на №39 від 01.03.2012 року. В своїх апеляційної доводах прокурор зазначає про те, що суд, звільняючи ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у резолютивній частині вироку не вказує про те, від якого покарання звільняє ОСОБА_8 : від основного, чи додаткового щодо позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах усіх форм власності на строк 1 рік. Окрім іншого, апелянт зазначає про те, що в формулюванні обвинувачення, в першому абзаці мотивувальної частини обвинувального вироку, судом помилково вказано, що ОСОБА_8 надала довідку № 39 від 01.03.2014 року з ТОВ « Тріофарм», яка містить завідомо неправдиві відомості про її дохід в розмірі 42400 гривень за період вересня 2011-лютого 2012 року, працівнику банку «ТРАСТ» за адресою м. Харків, пр. Московський, 96-А, хоча з матеріалів кримінального провадження та судового слідства встановлено, що вказана довідка видана 01.03.2012 року.
В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок районного суду скасувати повністю та ухвалити виправдувальний вирок. В своїх апеляційних доводах апелянт вказує на те, що вирок районного суду незаконний і необґрунтований, в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладеним у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Апелянт зазначає, що в оскаржуваному вироку не зазначено щодо існування іншого вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2014 року, ухваленого стосовно ОСОБА_11 , в якому встановлено про факт підробки ним довідки № 39 від 01.03.2012 року і надання цієї довідки до банку, у зв`язку з чим він вже був притягнений до кримінальної відповідальності, тобто за ті самі дії, що інкримінуються ОСОБА_8 .
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , а також доводи захисника, що підтримав свою апеляційну скаргу та думку обвинуваченої ОСОБА_8 щодо невідповідності вироку вимогам кримінального процесуального закону, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Апеляційні доводи прокурора, а також захисника в частині необхідності скасування оскарженого вироку, на думку колегії суддів не позбавлені фактичних та правових підстав. Зокрема, у вироку суд першої інстанції, формулюючи обвинувачення стосовно події злочину з вказівкою на термін вересень 2011 лютий 2012 року, послався на наявність поданої довідки № 39 від 01.03.2014 року з ТОВ «Тріофарм» що вочевидь свідчить про неконкретність обвинувачення (арк. 206), оскільки такі саме дані містяться у обвинувальному акті (арк. 2)
Разом з цим, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами сторони захисту стосовно істотної неповноти судового розгляду, що допущена судом з приводу безпідставного відхилення клопотань щодо дослідження вироку Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 серпня 2014 року (арк. 17), оскільки вказана довідка № 39 також була предметом злочину, вчинення якого інкриміновано ОСОБА_11 .
Неповне та однобічне дослідження вказаних обставин може суттєво впливати на висновки суду при перевірці версій сторони захисту та обвинувачення, що об`єктивно свідчить про наявність істотних порушень КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Більш того, висновки суду не містять фактичних даних щодо спростування версії сторони захисту стосовно подання довідки № 39, що фігурує у обвинуваченні, а саме судом не оцінювалися причетність свідка ОСОБА_11 до дій, що інкримінуються ОСОБА_12 за ч. 4 ст. 358 КК України, взявши до уваги обставини, що встановлені вироком Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 серпня 2014 року (арк. 17).
Вочевидь формулювання обвинувачення та встановлені судом у вироку фактичні обставини події злочину у порівнянні з оцінкою вищезазначених доказів містять істотні суперечності, що свідчить на користь апеляційних доводів сторони захисту стосовно невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, недотримання вимог щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, що містяться у нормах ст. 370 КПК України.

Зазначені обставини свідчать про порушення у системному зв`язку принципу змагальності сторін, безпосередності дослідження доказів, права обвинуваченого на захист, а також презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені ст. 7 п.п. 10, 13, 15, 16 КПК України серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці, а також зазначені вище, вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог п.2 ч.3 ст.374, ст. 370 КПК України про зміст мотивувальної частини обвинувального вироку та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.1, 2 , 15, 17 ч.1 ст.7 КПК України верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України.
З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних загальних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Оскільки на час ухвалення оскаржуваного вироку будь-який запобіжний захід судом стосовно ОСОБА_8 в межах цього кримінального провадження не обирався, а сторони не заявляли відповідних клопотань при апеляційному розгляді, колегія суддів, відповідно до вимог ч.4 ст.176 КПК України, позбавлена процесуальної можливості вирішувати це питання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п. 3;ст. 410 п.2, ст. 412 ч. 1, ч.2 п.5; 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_13 ОСОБА_4