Справа № 442/2345/16-к
Провадження № 1-кп/442/167/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 квітня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000078 від 14.01.2015 року відносно:

-ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, пенсіонера, одруженого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, -

в с т а н о в и в :
30 червня 2014 року, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді голови Нагуєвицької сільської ради, будучи службовою особою та знаходячись на своєму робочому місці в Нагуєвицькій сільській раді, що за адресою: с. Нагуєвичі, вул. І.Франка, 258 Дрогобицького району Львівської області, достовірно знаючи про те, що спеціаліст-землевпорядник ОСОБА_5 у період 25, 26 та 27 червня 2014 року була відсутня на робочому місці, так як перебувала за межами України, шляхом підписання та скріплення печаткою Нагуєвицької сільської ради табелю обліку використання робочого часу працівників Нагуєвицької сільської ради за червень 2014 року, вніс у цю відомість, що є офіційним документом, завідомо неправдиві відомості про перебування ОСОБА_5 25, 26 та 27 червня 2014 року на роботі.

Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на вчинення службового підроблення, 31 жовтня 2014 року, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді голови Нагуєвицької сільської ради, будучи службовою особою та знаходячись на своєму робочому місці в Нагуєвицькій сільській раді, що за адресою: с. Нагуєвичі, вул. І.Франка, 258 Дрогобицького району Львівської області, достовірно знаючи про те, що спеціаліст-землевпорядник ОСОБА_5 у період 27, 28, 29, 30 та 31 жовтня 2014 року була відсутня на робочому місці, так як перебувала за межами України, шляхом підписання та скріплення печаткою Нагуєвицької сільської ради табелю обліку використання робочого часу працівників Нагуєвицької сільської ради за жовтень 2014 року, вніс у цю відомість, що є офіційним документом, завідомо неправдиві відомості про перебування ОСОБА_5 на роботі.

Крім цього, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді голови Нагуєвицької сільської ради, будучи службовою особою та знаходячись на своєму робочому місці в Нагуєвицькій сільській раді, що за адресою: с. Нагуєвичі, вул. І.Франка,258 Дрогобицького районуЛьвівської області, в період часу з червня по листопад 2014 року, внісши завідомо неправдиві відомості в табелі обліку використання робочого часу працівників Нагуєвицької сільської ради за червень та жовтень 2014 року, про перебування на робочому місці спеціаліста-землевпорядника ОСОБА_5 у період 25, 26, 27 червня 2014 року та 27, 28, 29, 30, 31 жовтня 2014 року, шляхом зловживання своїм службовим становищем, в інтересах ОСОБА_5 , розтратив бюджетні кошти в сумі 916,77 гривень, тим самим спричинив матеріальну шкоду державі на вказану суму.

Підсудний ОСОБА_4 свою винуватість у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав повністю. Суду пояснив, що дійсно в червні та жовтні 2014 року підписував та скріплював печаткою Нагуєвицької сільської ради табелі обліку використання робочого часу працівників Нагуєвицької сільської ради за червень та жовтень 2014 року, які складала секретар сільської ради. При цьому, знав, що спеціаліст-землевпорядник ОСОБА_5 у період 25, 26 та 27 червня 2014 року та в період 27, 28, 29, 30 та 31 жовтня 2014 року перебувала за межами України, однак у зазначених табелях було проставлено відомості про її перебування на роботі. В подальшому за ці дні ОСОБА_5 було нараховано заробітну плату.

У вчиненому щиросердечно розкаюється, обіцяє в майбутньому більше кримінальних правопорушень не вчиняти. Просить суворо його не карати, врахувавши, що на даний час повернуто держбюджету отримані ОСОБА_5 кошти, що він є пенсіонером, ніде не працює, за час, що пройшов з моменту вчинення злочину, жодних адміністративних проступків чи кримінальних правопорушень не вчиняв, має на утриманні перестарілу матір, яка потребує догляду.

Крім повного визнання своєї винності підсудним ОСОБА_4 , його винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

При цьому, суд вважає доведеною винуватість підсудного ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Його дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, оскільки він:

-за ч. 1 ст. 366 КК України будучи службовою особою, умисно вніс завідомо неправдиві відомості в офіційні документи;

-за ч. 2 ст. 191 КК України умисно розтратив чуже майно шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Доведеність вини і така кваліфікація дій підсудного в суду не викликає сумнівів. Наведені вище докази винності ОСОБА_4 у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце.

При призначенні покарання обвинуваченому (підсудному) суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Суд) передбачено, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права".

У справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним". У справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд указав, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи".

Крім цього, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року за №7 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 18 від 10.12.2004 року), вбачається, зокрема, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Сама по собі тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, при відсутності інших об`єктивних та суб`єктивних обставин, які в сукупності не створюють обґрунтованої впевненості суду, зокрема, в необхідності обрання обвинуваченому більш тяжкого виду покарання, не може свідчити за його беззастережним обранням, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

В даному кримінальному провадженні, суд, призначаючи покарання ОСОБА_4 , при виборі останньому заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, враховує дані про особу підсудного та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Разом з тим, ті обставини, яких є більше ніж дві, а саме: немолодий вік обвинуваченого ОСОБА_4 , який вчинив кримінальні правопорушення вперше (тобто відсутня звичка до злочинного ремесла), визнав свою винність, щиросердечно розкаюється, має на утриманні перестарілу матір, яка потребує стороннього догляду, обставини та характер вчинюваних ним злочинних дій, повне відшкодування шкоди, - суд вважає за такі, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особу винного ОСОБА_4 .

За наведених вище обставинах та на підставі ч. 1 ст. 69 КК України, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 191 КК України інше основне, більш м`яке покарання, не передбачене в санкції ч. 2 ст. 191 КК України.

З урахуванням наведеного, а також обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, встановлених судом конкретних обставин події, оцінки поведінки підсудного після вчинення злочину, що позитивно характеризує його особу, суд вважає, що виправлення і перевиховання підсудного ОСОБА_4 можливе при застосуванні покарання у виді штрафу з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських обов`язків, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З речовими доказами необхідно поступити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судових витрат у даному кримінальному провадженні немає.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час досудового розслідування та на час судового розгляду не обирався, а тому до вступу вироку в законну силу підстав для його обрання також немає.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України і призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 191 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень штрафу в дохід держави з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських обов`язків строком на один рік шість місяців;

-за ч. 1 ст. 366 КК України 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень штрафу в дохід держави з позбавлення права з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських обов`язків строком на один рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання - 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень штрафу в дохід держави з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських обов`язків строком на один рік шість місяців.

Речові докази оригінали документів, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження в окремому пакеті, - повернути Нагуєвицькій сільській раді Дрогобицького району Львівської області, а при матеріалах кримінального провадження залишити належним чином посвідчені їх копії.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Засудженому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1