Справа № 466/3790/16-к
У Х В А Л А
25 травня 2016 р. слідча суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого військової прокуратури Львівського гарнізону від 30.03.2016р. про закриття кримінального провадження № 0000466 від 10.03.2015р. за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 18.04.2016р. звернувся в суд із скаргою на постанову слідчого військової прокуратури Львівського гарнізону від 30.03.2016р. про закриття кримінального провадження № 0000466.

Скаргу мотивує тим, що постанова про закриття кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України прийнята передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, висновки слідчого не відповідають дійсності, не підтверджені доказами та містять суперечливі твердження. Зокрема, слідчий закрив дане кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Після скасування ухвалою суду попередньої постанови про закриття кримінального провадження, слідчим було проведено допит заявника та отримано відповідь з державного архіву ДПС. Лише на підставі цього слідчий прийшов до переконання про відсутність складу злочину. Слідчим не вирішено клопотання заявника від 06.04.2015 р. щодо проведення слідчих дій у кримінальному провадженні. Окрім цього не було допитано нікого з осіб, що займалися розподілом путівок та такі особи навіть не встановлювалися.

Скаржник ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити. Вважає, що кримінальне провадження закрито безпідставно та просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги.

Заслухавши пояснення заявника та прокурора, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0000466, вважаю, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 304 КПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною 1 статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії чи бездіяльності, а якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюються постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до ч.1 ст.117 КПК України пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Судом встановлено, що 10.03.2015р. за заявою ОСОБА_4 зареєстровано кримінальне провадження № 0000466 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

30.03.2016р. слідчий військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_5 виніс постанову про закриття цього кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Копію постанови про закриття кримінального провадження ОСОБА_4 отримав 05.04.2016 р.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім цього,за ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.4 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

30.03.2016 року слідчий ОСОБА_5 прийняв рішення про закриття вищевказаного кримінального провадження.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

У відповідності до ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

21.09.2015р. ухвалою слідчої судді Шевченківскього районного суду м.Львова ОСОБА_1 було скасовано постанову від12.08.2015р. про закриття вказаного кримінального провадження. Після цього в ході проведення досудового розслідування був допитаний в якості свідка заявник ОСОБА_4 , було зроблено запит щодо надання документів, на який отримано відповідь.

В ході досудового розслідування вирішувалося клопотання ОСОБА_4 від 08.04.2015р., на виконання якого слідчим скеровувалася вимога про надання ЗРУ ДПС України відповідних відомостей та документів. Ряд документів та відомостей було надано слідчому листом від 07.05.2015, щодо інших документів повідомлено причини неможливості їх надання.

У відповідь на запит від 05.02.2016 р. № 14-619 начальник галузевого державного архіву ДПС України ОСОБА_6 повідомив про неможливість надання відомостей щодо зведених заявок на путівки в центри оздоровлення та відпочинку ДПС України для військовослужбовців та членів їх сімей, оскільки такі не підлягають архівному зберіганню.

З поданих слідчому судді матеріалів встановлено, що постановою Сокальського районного суду Львівської області від 11.05.2011р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду та ухвалою Вищого адміністративного суду України, в задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення компенсації за ненадану санаторно-курортну путівку та стягненні моральної шкоди відмовлено.

Вказані судові рішення мають преюдиційне значення при розгляді даної скарги.

Відповідно до диспозиції статті 364 КК України зловживання владою або службовим становищем - це умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Військовою частиною 2418 за вих. 62/1870 від 27.01.2006 року на адресу ЗРУ ДПСУ направлено заявку на 208 путівок (в тому числі і на ОСОБА_4 до ЦОВ «Прикордонник» з З1.08.2006 року) в центри оздоровлення та відпочинку Державної прикордонної служби України для військовослужбовців та членів їх сімей та службовців військової частини НОМЕР_1 .

З департаменту охорони здоров`я Адміністрації Держприкордонслужби України надійшли путівки в кількості 10 штук, зокрема для ЦОВ «Прикордонник» в кількості 4 путівки. Внаслідок розподілу ЗРУ ДПСУ путівок серед підпорядкованих військових частин, військова частина НОМЕР_1 отримала лише 4 путівки згідно яких, заїзд розпочинався лише з 18.06.2006, а тому, на заїзд з 31.08.2006 путівки в ЦОВ «Прикордонник» у вказаній військовій частині були відсутні.

Вищевказане свідчить про відсутність складу злочину в діях посадових осіб ЗРУ ДПСУ щодо зловживання владою чи службовим становищем.

Проаналізувавши матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що в ході досудового розслідування було проведено всі необхідні слідчі дії, зібрано достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Вважаю, що слідчим ОСОБА_5 зроблено правильний висновок про відсутність у діях посадових осіб ЗРУ ДПСУ зловживання владою або службовим становищем.

Щодо мотивів, які викладені в тексті скарги, то такі спростовуються зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Також слід зазначити, що за формою та змістом оскаржувана постанова відповідає вимогам, викладеним у ст.110 КПК України.

Із врахуванням наведеного, приходжу до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.214,284,303,309,376,395 КПК України, слідча суддя,-

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого військової прокуратури Львівського гарнізону від 30.03.2016р. про закриття кримінального провадження № 0000466 від 10.03.2015р. за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_7