АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 197/1379/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/409/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 червня 2016 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та змінену апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000577, на вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новокурське Широківського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, не судимого, працюючого: трактористом ДФ ПАТ "ІнГЗК", адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченихо ст.125 ч.1, ст.125 ч.2 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_10 , ОСОБА_11
представник потерпілих - адвокат ОСОБА_9
потерпіла ОСОБА_12
потерпілий ОСОБА_8
захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И Л А :
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , просить змінити вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року, визнавши ОСОБА_6 не винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.125 КК України, цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди та витрат на правову допомогу залишити без розгляду, в іншій частині вирок суду, залишити без змін.
Прокурор в зміненій апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року відносно ОСОБА_6 в частині визнання невинуватості останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та виправдання з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також, через істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону. За результатами апеляційного розгляду просить призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 , просить вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21.03.2016р. скасувати частково, в частині визнання ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. В цій частині ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.125 ч.1 та ст.125 ч.2 КК України, та в порядку ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити йому кримінальне покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень. Заявлений потерпілим ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні цивільний позов, просить задовольнити в повному обсязі.
Вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України, за ознаками: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 90 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1530 (одна тисяча п`ятсот тридцять) гривень.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 майнову шкоду, завдану злочином - витрати на ліки в розмірі 1065 (одна тисяча шістдесят п`ять гривень) 10 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень та моральну шкоду, завдану злочином, в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень. В решті вимог цивільного позову, відмовлено.
Вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 125 КК України.
Залишено без розгляду цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення майнової та матеріальної шкоди.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , зазначила, що суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок відносно її підзахисного за наявності суперечливих та необ`єктивних показань потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які мають кардинальні розбіжності в частині дій обвинуваченого, а тому не можуть бути покладені в основу вироку.
Зазначає, що суд невірно дав оцінку доказам у справі у їх сукупності, а саме: протоколу слідчого експерименту від 02.11.2015р. за участі свідка обвинувачення ОСОБА_14 , показання якої не узгоджуються з фототаблицями доданих до протоколу, а також спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , обвинуваченого ОСОБА_6 , так і показаннями самого свідка ОСОБА_14 , даними ними під час судового розгляду.
Посилається в апеляційній скарзі, що судом безпідставно прийнято як допустимим доказ висновок експерта №108 від 21.08.2015р., відповідно до якого у ОСОБА_12 виявлені ушкодження, які належать до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Вважає, що суд не дав належної оцінки всім висновкам експертиз стосовно механізму травмування ОСОБА_12 , які є дуже суперечливими, а також в сукупності з іншими доказами, показаннями свідків, поясненнями потерпілої ОСОБА_12 , яка під час судового розгляду пояснювала, що його підзахисний кидав в неї дощечку обома руками.
Зазначає в апеляційній скарзі, що є помилковими твердження суду, що вина її підзахисного у вчиненні ч.2 ст.125 КК України повністю підтверджується показаннями свідків та потерпілих, висновками СМЕ та протоколом слідчого експерименту від 02.11.2015р.
Прокурор в обґрунтування вимог зміненої апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції ухвалив незаконне, необґрунтоване та невмотивоване рішення оправдання Силки за ст. 125 ч.1 КК України, яке повинно бути скасоване через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Суд безпідставно та без належного обґрунтування визнав недопустимим доказ - висновок експерта №107 від 19.08.2015р.; безпідставно критично поставився до записаних під час проведення слідчого експерименту показань свідка ОСОБА_14 та не з`ясував у даного свідка під час судового розгляду чи бачила вона сам момент заподіяння удару потерпілому ОСОБА_8 ; належно не мотивував критичне ставлення до показань самого потерпілого ОСОБА_8 .
Судом першої інстанції було порушено п.20 ч.1 ст.7 КПК України щодо гласності і відкритості судового провадження та його повного фіксування технічними засобами, та ст.322 КПК України щодо безперервності судового розгляду, оскільки 16.03.2016р. під час розгляду кримінального провадження було оголошено технічну перерву, під час якої суд з захисником обвинуваченого обговорювали які саме докази необхідно надати до суду на підтвердження невинуватості обвинуваченого. Крім того, у судовому засіданні від 16.03.2016р. після переходу до судових дебатів, суд пославшись на ч.5 ст.364 КПК України, відновив з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження та перевірки їх доказами.
В порушення вимог ст.376 КПК України, оскаржений вирок суду було оголошено за відсутності учасників судового провадження, про час та дату проголошення яких не було повідомлено суд при виході до нарадчої кімнати, чим порушено ст.27 КПК України та п.7 ч.3 ст.129 Конституції України щодо гласності і відкритості судового провадження.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 , зазначає, що судом помилково визнано недопустимим висновок судово-медичного експерта №107 від 19.08.2015р. щодо виявлених ушкоджень у потерпілого ОСОБА_8 , оскільки судом не було враховано, що в постанові слідчого про призначення вказаної експертизи було вказано кримінальне провадження під №0000577 від 01.08.2015р., тоді як згідно наявного в матеріалах цієї справи витягу з ЄРДР останнє було відкрито за заявою його дружини ОСОБА_12 , а відомості до останнього за заявою самого ОСОБА_8 від 01.08.2015р. були внесені 13.10.2015р. під №0000754 на підставі рапорту слідчого за результатами перевірки заяви його дружини. В подальшому вказані кримінальні провадження були об`єднанні в одне кримінальне провадження під єдиним №0000577.
Крім того, зазначає, що судом було допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки судом спростовано в оскарженому вироку знаходження ОСОБА_6 під час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується свідченнями ОСОБА_15 . В мотивувальній частині даного вироку суд належним чином не аргументував свого рішення, не зіслався на жодний інший доказ в сукупності з яким він дійшов такого невірного висновку.
Не погоджується він і з доводами суду, що факт завдання обвинуваченим ОСОБА_6 удару дошкою по руці потерпілого ОСОБА_8 не знайшов належного підтвердження показаннями свідків та іншими зібраними у цій справі доказами. Такий факт підтверджується висновком експерта №107 від 19.08.2015р., який судом було визнано недопустимим; показаннями свідка ОСОБА_14 під час слідчого експерименту, показаннями самого ОСОБА_8 .
Звертає увагу в своїй апеляційній скарзі, що є принизливим твердження суду, що пояснення потерпілого ОСОБА_8 не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку через хвилювання потерпілого під час даного конфлікту з причин нанесення тілесних ушкоджень його дружині, а також на те, що сам потерпілий хворіє хронічною хворобою, і з цих підстав суд критично ставиться до всіх його показань, тобто суд своїм висновком зазначає, що потерпілий дає суду завідомо неправдиві свідчення або перебував на момент конфлікту нібито в неадекватному стані, що нічим не підтверджується. При цьому, суд не врахував, що потерпілий ОСОБА_8 свої показання з досудового слідства не змінював, а наявність хронічної хвороби, про що суду було надано епікриз з історії хвороби, на його мислення та інтелект не впливають.
Зазначає, що судом було допущено і інші менш суперечливі в показаннях окремих свідків та зроблених на їх підставі висновків, тому вважає оскаржений вирок незаконним, недостатньо вмотивованим та суперечливим.
За вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року встановлено, що 31.07.2015р. близько 18.00 годин ОСОБА_6 , знаходячись на території свого домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , яка йшла на допомогу своєму чоловіку ОСОБА_8 , з мотивів раніше виниклих неприязних відносин, піднявши з землі дерев`яну дошку, яка лежала неподалік від нього, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно кинув дерев`яну дошку, попавши при цьому в передню частину голови ОСОБА_12 , в результаті чого потерпілій ОСОБА_12 згідно висновку судово-медичної експертизи № 108 від 19.08.2015р. було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани обличчя, струс головного мозку які за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.
Також, згідно з обвинувальним актом органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що 31.07.2015р. близько 17.55 годин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території свого домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де в ході розмови між ним та сусідом ОСОБА_8 , виникла сварка, з мотивів раніше виниклих неприязних відносин, в результаті якої ОСОБА_6 маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , піднявши із землі дерев`яну дошку яка лежала неподалік від нього, та з метою заподіяння тілесних ушкоджень навмисно нею наніс один удар по лівій руці ОСОБА_8 , в результаті чого потерпілому ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 107 від 19.08.2015р. було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: садна та подряпини лівої верхньої кінцівки, які за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень.
Умисні дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування було кваліфіковано за ч.1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, за які через не доведеність під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_6 оскарженим вироком визнано невинуватим.
При апеляційному розгляді в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , підтримали апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , просили визнати ОСОБА_6 не винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.125 КК України, залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_12 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди та витрат на правову допомогу, в іншій частині вирок суду, залишити без змін. Заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 .
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив змінену апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, задовольнити, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Не заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 .
Представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 при апеляційному розгляді в судовому засіданні просив його апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі. При цьому, не заперечував проти задоволення зміненої апеляційних скарг прокурора з позиції викладення обставин скоєного, та просив залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, порівнявши їх з матеріалами, що знаходяться у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , та змінена апеляційна скарга прокурора не підлягають задоволенню, а вирок суду слід залишити без змін.
Відповідно до вимог ст.404 ч.1 КПК України вирок переглядається апеляційним судом у межах наданих апеляційних скарг.
За змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним кодексом України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України, відповідають обставинам справи та ґрунтуються на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.
Судом першої інстанції справу розглянуто у межах пред`явленого обвинувачення.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, що суд дав неправильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам щодо інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а також безпідставно взяв до уваги одні докази і відхилив інші є такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Судом в повній мірі досліджені зібрані в справі докази. У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_6 . Суд дав правильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам: показанням самого обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та письмовими матеріалами справи.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, визнав частково, а в подальшому не визнавав, в судовому засіданні пояснював, що 31.07.2015р. він побачив, що ОСОБА_17 на його городі міряє відстань до нової ями, внаслідок чого між ними виникла сварка, в ході якої вони схопили один одного за груди через сітку, потім підбігла ОСОБА_12 , почала махати палкою, він підняв з землі дощечку, хотів відбити палку, дощечка вислизнула з рук, полетіла через сітку в ОСОБА_12 . Його жінка принесла воду ОСОБА_12 . В той день він був тверезий. ОСОБА_15 , що стояв рядом з ним, ОСОБА_12 ударила палкою по голові, замахнулась на обвинуваченого, а вдарила ОСОБА_15 . Дощечку в бік ОСОБА_12 він кинув необережно. Погоджувався відшкодувати спричинену майнову шкоду - відшкодовувати витрати на ліки ОСОБА_12 .
Під час апеляційного розгляду давав такі самі показання.
Спростовуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про його невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України, суд послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими, і підстав сумніватися у їх достовірності по справі колегія суддів не вбачає, а саме:
- показаннями потерпілої ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні щодо спричинення їй тілесних ушкоджень пояснила що 31.07.2015р. близько 18-00 год. її чоловік ОСОБА_8 на городі у ОСОБА_6 переміряв відстань до ями та попросив її потримати рулетку. При цьому були присутні ОСОБА_15 , дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_18 . Коли з дому вийшов п`яний ОСОБА_6 , почав її ображати, узяв обрубок дошки та кинув в неї, і вона упала, полилась кров. Вона бачила, як ОСОБА_6 брав дошку товщиною 5 см., довжиною 50 см., кинув він дощечку в неї навмисно. Після травми в неї погіршилось здоров`я, болить голова. Про те, що ОСОБА_6 п`яний вона здогадалась, оскільки він нецензурно лаявся. На суворому покаранні ОСОБА_6 вона не наполягала, головне, щоб він відшкодував шкоду;
- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 пояснив, що 31.07.2015р. близько 18-00 побачив, що ОСОБА_15 на городі їх сусіда ОСОБА_6 копав зливну яму дуже близько до їх колодязя, він запропонував переміряти відстань, його дружина ОСОБА_19 тримала рулетку на їх території, а він зайшов на город ОСОБА_6 , щоб міряти, також там були ОСОБА_15 та дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_18 . Коли вийшов ОСОБА_6 з будинку, та почав ображати їх, потім кинув дошку і дошка влучила в його жінку ОСОБА_20 , вона впала, він побіг за водою, ОСОБА_6 хватав його за грудки, ОСОБА_18 вже бризкала водою на його дружину. Вони викликали міліцію, швидку. Після цього його дружина почала дуже нервувати, погіршились відносини в сім`ї. Від ОСОБА_6 він чув запах алкоголю;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 пояснила, що 31.07.2015р. вона зайшла до подвір`я ОСОБА_21 , почула гомін. Бачила, як ОСОБА_6 взяв дошку і кинув в бік ОСОБА_12 , вона побачила, як ОСОБА_12 впала, тоді свідок пішла звідти. Вона стояла на відстані 4-5 м від сітки, територію було видно, вона не бачила хто ще був там, але чула голос ОСОБА_22 . Вона заходила до ОСОБА_21 , так як працювала біля 2 років у них на городі за плату. Вважає, що ОСОБА_6 був п`яний, бо він нецензурно лаявся;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_6 є її чоловіком, 31.07.2015р. вона працювала на городі, її брат ОСОБА_23 почав копати яму, підійшов ОСОБА_17 і запропонував переміряти відстань до їх колодязя, почали міряти. В той час, коли між ОСОБА_8 та її чоловіком ОСОБА_6 почалася сварка, підійшла ОСОБА_12 з палкою, вдарила цією палкою ОСОБА_15 , але замахувалась на ОСОБА_6 . Потім вона побачила, як ОСОБА_12 схопилась за голову, побачила в неї кров, вона побігла за водою. Її чоловік ОСОБА_6 прийшов в той день з роботи, був не п`яний;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 пояснив, що 31.07.2015р. він копав яму на городі у ОСОБА_6 , потім міряли відстань з ОСОБА_8 , вийшов ОСОБА_6 і почав з ОСОБА_8 тягати один одного через сітку, підійшла ОСОБА_12 хотіла вдарити палкою ОСОБА_6 , але вдарила його по голові, потім ОСОБА_6 взяв дощечку і кинув в сторону ОСОБА_12 .. Він в той день вживав горілки і йому здалося, що ОСОБА_6 теж п`яний.
Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України, повною мірою доведена поясненнями потерпілої ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , показаннями потерпілого ОСОБА_8 , які були безпосередньо досліджені судом першої інстанції в судовому засіданні та їм дана належна оцінка в оскарженому рішенні. Крім того, допитуючи потерпілих та свідків суд попередив їх про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України та надав можливість всім учасникам процесу задавати їм питання.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , щодо кардинальних розбіжностей у показаннях свідків та потерпілих у кримінальному провадженні і обвинуваченого, яким суд не дав оцінки, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно критично поставився до показань обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він відбивав удар палкою з боку ОСОБА_12 і дощечка необережно вискочила з пальців, та розцінив такі показання як бажання уникнути відповідальності, оскільки і потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , і свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 показали, що ОСОБА_6 саме «кидав» дощечку в сторону ОСОБА_12 . Тому, посилання в апеляційній скарзі захисника обвинувачено, що судом не з`ясовувалось та не наводилось в оскарженому вироку чи навмисно, чи з необережності обвинуваченим було завдано удар дощечкою потерпілій ОСОБА_12 , не знайшло свого підтвердження.
Судом було враховано, що потерпілі та свідок ОСОБА_14 заперечували, що в руках ОСОБА_12 була палка, а зі скаргою на удар палкою свідок ОСОБА_15 із відповідною заявою не звертався.
При цьому, колегія суддів погоджується з доводами суду, що для того, щоб уникнути удару палкою обвинуваченому досить було лише відійти від сітки, а не кидати дошку в ОСОБА_12 , а відповідно до висновку експерта № 17 від 02.03.2015р. спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_12 , за обставин, описаних обвинуваченим, виглядає доволі сумнівно.

Тому колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо кардинальних розбіжностей у показаннях вказаних свідків та не знаходить підстав сумніватися в достовірності показів вказаних свідків та потерпілих у судовому засіданні , враховуючи, що їхнім показанням судом було надано належну оцінку, такі показання підтверджують фактично встановлені обставини вчинення інкримінованого за ст.125 ч.2 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 злочину, і знаходяться у взаємозв`язку з іншими об`єктивними письмовими доказами по справі, дослідженими в судовому засіданні, а саме:
- висновком експерта № 108 від 21.08.2015р., відповідно до якого у Жидецької Галини Єфреміни виявлені ушкодження у вигляді забійної рани обличчя, струс головного мозку. Ці ушкодження виникли від дії тупого твердого предмету(-ів), індивідуальні властивості яких на ушкодженнях не відобразилися. Давність їх спричинення може відповідати 31.07.2015 р. Вищевказані ушкодження у потерпілої призвели до розладу здоров`я строком понад 6, але не більше 21 дня і за цією ознакою належать до легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я. (підстава - п.2.3.3 "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень" Наказу МОЗ України № 6 від 17.01.95 р.), не виключена можливість спричинення тілесних ушкоджень при нанесенні удару дерев`яною палицею, про що свідчить форма та особливості виявленого рубця (а.кп.67-68);
- висновком експерта № 164/108 від 20.11.2015р., відповідно до якого у ОСОБА_12 рубець лівої надбрівної області з плином часу та під дією не хірургічних засобів стане слабко-помітним, не виразним, таким що не спотворює риси обличчя та його міміку. Тому його слід вважати виправним (п.2.1.8 "Правил судово- медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень" Наказу МОЗ України № 6 від 17.01.95 р.) (а.с. 90-92);
- висновком експерта № 17 від 02.03.2015р., відповідно до якого на час вчинення кримінального правопорушення у ОСОБА_6 була відсутня нігтьова фаланга вказівного пальця правої руки (сформована післятравматична, післяампутаційна культя на рівні суглобу між нігтьовою та проміжною фалангами пальця; зі слів обвинуваченого - травма в 1992-1993 рр. внаслідок нещасного випадку). Відсутність будь-яких рубцевих післятравматичних змін у суглобах вказівного пальця правої кисті та звичайна рухливість в них; ознак ушкоджень сухожиль м`язів, нервових розголужень у пальці; достатня функціональна сила стискання пальців кисті - все це, а також особливості професії - тракторист, яка потребує доволі значної сили в пальцях кисті при стисканні, перемиканні важелів рухливих механізмів або керування - свідчить про незначний вплив даної вади на можливість доволі міцно стискати, втримувати або кидати предмети правою рукою обвинуваченим. Спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_12 за обставин, описаних обвинуваченим виглядає доволі сумнівно по наступним причинам: дещо незрозуміла траєкторія руху травмуючого предмету (дощечки), яка знаходилася на землі зліва від нього, а він підійняв її правою рукою, потім підняв руку догори для захисту від удару палицею і в цей момент вона вислизнула у нього з руки, тобто рух травмуючого предмету фактично постійно був у напрямку знизу-догори та зліва-направо; як видно з фототаблиць, за таких обставин дощечка або влучила би у загороджувальну сітку, або пролетіла вище неї і навряд чи травмувала би голову потерпілої у лівій надбровній області. Також слід зазначити, що сила травмуючої дії тупого предмету в цю область була доволі значною і навряд чи асоціюється з силою впливу дощечки, яка вислизнула мимоволі з руки. (а.кп.130-131);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 02.11.2015р., в ході якого свідок ОСОБА_14 розповіла та показала, що 31.07.2015р. близько о 18-00 вона знаходилась біля городу Жидецьких, свідок помітила, як ОСОБА_6 кинув дошку в бік ОСОБА_12 , куди саме, свідок не бачила, але почула її сильні крики (а.кп. 79-81);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 02.11.2015р., в ході якого свідок ОСОБА_15 розповів та показав, що 31.07.2015р. підійшла ОСОБА_12 до ОСОБА_8 та палкою, яку тримала в руках, хотіла ударити ОСОБА_24 ( ОСОБА_25 ), а ударила свідка по голові, тоді ОСОБА_26 кинув в сторону ОСОБА_12 дерев`яну дошку, яку тримав в руці, і влучив нею в голову останньої, яка впала на землю (а.кп. 82-84);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 02.11.2015р., в ході якого ОСОБА_6 розповів та показав, що 31.07.2015р. підбігає до сітки ОСОБА_12 з палкою в руках, і могла вдарити його по голові, а вдарила ОСОБА_27 по голові. Він взяв дерев`яну дошку, яка знаходилась від нього ліворуч на землі, та хотів нею відбити наступний удар, палиці і коли замахнувся, то ця дошка в нього вискочила із пальців, і полетіла в бік ОСОБА_12 , куди саме вона влучила їй він не бачив. (а.кп. 85-87).
Посилання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого на те, що ОСОБА_6 без достатніх на те доказів було незаконно засуджено за ст.125 ч.2 КК України, на думку колегії суддів є необґрунтованими, та такими, що повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких видно, що подія кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України та вина ОСОБА_6 у вчиненні якого, знайшли своє повне підтвердження в сукупності доказів, які в суді першої інстанції належним чином перевірено та оцінено, в тому числі з точки зору їх достовірності.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, що суд обґрунтовує одними і тими самими доказами обвинувальний вирок відносно ОСОБА_6 за ст.125 ч.2 КК України, при цьому тими ж самими доказами спростовує обвинувачення відносно обвинуваченого щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, колегія суддів вважає безпідставними.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_6 пред`являлось обвинувачення за ст.125 ч.2 КК України щодо заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_12 , що спричинило короткочасний розлад її здоров`я; та за ст.125 ч.1 КК України, щодо спричинення ОСОБА_8 умисного легкого тілесного ушкодження.
У відповідності з вимогами ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції, проаналізувавши зібрані по справі докази, обґрунтував правильність висновків щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України, та навів достатні мотиви, по яким не прийняв до уваги доводи сторони захисту щодо необережного спричинення потерпілій ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, та правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого, яке полягає в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки, відповідно до вимог ч.4 ст.95 КПК України, та лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, а не тими, які були отримані слідчим, прокурором під час досудового розслідування. Тому доводи захисника обвинуваченого, що суд безпідставно взяв до уваги показання свідка ОСОБА_14 , надані нею під час проведеного слідчого експерименту від 02.11.2015р., оскільки вони не узгоджуються з фототаблицею до слідчого експерименту, а саме, що вона з місця зазначеного нею під час такої слідчої дії не мала можливості бачити усі події, в тому числі і механізм ударів та розташування учасників події, при наявності поміх: дерев та металевої сітки, не підтверджуються, оскільки вони були предметом розгляду під час судового розгляду в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.
Так, суд першої інстанції правильно критично поставився до записаних під час проведення слідчого експерименту 02.11.2015р. показань свідка ОСОБА_14 , що вона бачила нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 удару дерев`яною дошкою по руці ОСОБА_8 , оскільки безпосередньо допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 ці показання не підтвердила. При цьому, пояснювала, що від місця події вона знаходилась на відстані 4-5 м, на фото при проведенні слідчого експерименту видно, що на місці події росли дерева. Відносно обставин вчинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 під час судового слідства в суді першої інстанції зазначала, що вона бачила, як ОСОБА_6 взяв дошку і кинув в бік ОСОБА_12 , і вона впала, після чого вона пішла звідти.

Також, безпідставні доводи захисника обвинуваченого, що суд першої інстанції не дав належної оцінки суперечливим висновкам експертиз стосовно механізму травмування ОСОБА_12 , та в сукупності з іншими доказами, показаннями свідків, поясненнями потерпілої ОСОБА_12 , та наявність у потерпілої тілесних ушкоджень, не може бути прийнятним доказом, оскільки сам факт наявності ушкоджень не доводить їх заподіяння саме обвинуваченим умисно.
Колегія суддів не погоджується і з доводами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , що тільки на показаннях свідка ОСОБА_14 , яка є особою зацікавленою, оскільки тривалий час надає платну допомогу сім`ї обвинуваченого, як і інших свідків, які перебувають у родинних стосунках, ґрунтується доведеність вини її підзахисного ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.2 КК України.
Відповідно до ст.95 ч.1, 5, 6 КПК України, показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Висновок або думка особи, яка дає показання, можуть визнаватися судом доказом, лише якщо такий висновок або думка корисні для ясного розуміння показань (їх частини) і ґрунтуються на спеціальних знаннях в розумінні статті 101 цього Кодексу.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, допит свідків судом першої інстанції проводився з дотриманням вимог згаданої норми закону, а сукупності з викладененими у вироку доказами, на думку колегії суддів, достатніми для того, щоб зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочину, передбаченому ст.125 ч.2 КК України щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 .
Доводи ж захисника обвинуваченого щодо наявності у потерпілої ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, які не доводять факт їх заподіяння обвинуваченим умисно, спростовуються дослідженими в суді першої інстанції доказами, отриманими у відповідності до вимог ст.ст93-96 КПК України, а саме: показаннями потерпілих, свідків, дослідженими письмовими матеріалами справи, яким судом було дано належну оцінку.
Крім того, із висновком експерта № 17 від 02.03.2015р., вбачається, що спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_12 за обставин, описаних обвинуваченим ,виглядає доволі сумнівно по наступним причинам: дещо незрозуміла траєкторія руху травмуючого предмету (дощечки), яка знаходилася на землі зліва від нього, а він підійняв її правою рукою, потім підняв руку догори для захисту від удару палицею і в цей момент вона вислизнула у нього з руки, тобто рух травмуючого предмету фактично постійно був у напрямку знизу-догори та зліва-направо; як видно з фототаблиць, за таких обставин дощечка або влучила би у загороджувальну сітку, або пролетіла вище неї і навряд чи травмувала би голову потерпілої у лівій надбровній області. Також зазначено, що сила травмуючої дії тупого предмету в цю область була доволі значною і навряд чи асоціюється з силою впливу дощечки, яка вислизнула мимоволі з руки. (а.кп.130-131).
Колегія суддів не погоджується і з доводами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , і з підстав того, що в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 було покладено висновки експертиз, які не містять категоричних тверджень.
Як вбачається з оскарженого вироку, суду суд першої інстанції дотримавшись вимог ст.ст.93-96 КПК України розглянув дане кримінальне провадження та урахувавши положення ст.101 ч.10 КПК України, згідно якої висновок експерта не є обов`язковим для органу, який здійснює провадження, але якщо суд не згоден з висновком експерта, мотивує своє рішення у вироку.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції було дотримано та всім зібраним у кримінальному провадженні доказам, в тому числі і висновкам експертиз з урахуванням інших доказів, надано належну оцінку судом першої інстанції. Колегія суддів звертає увагу на те, що ні з боку захисту, ні з боку обвинуваченого не було надано додаткових доказів, не було заявлено обґрунтованих клопотань про необхідність дослідження додаткових доказів як у суді першої інстанції, так і не надходило обґрунтованих клопотань про дослідження додаткових доказів у суді апеляційної інстанції.
Колегія суддів вважає, що безпідставними є і вимоги апеляційних скарг представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , та прокурора з підстав незаконності, необґрунтованості оскарженого вироку та неправильної оцінки доказів щодо недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України.
Суд першої інстанції безпосередньо дослідив в судовому засіданні показання свідків обвинувачення, показання яких зафіксовані на цифровому носії інформації, письмові матеріали кримінального провадження щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 та дав їм належну оцінку.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 пояснювала, що вона бачила, як ОСОБА_29 схватив і тягнув через сітку ОСОБА_8 , кидав дошку в бік ОСОБА_12 , при цьому не бачила, щоб ОСОБА_6 наносив удари комусь ще. При цьому свідок ОСОБА_14 знаходилась на значній відстані від місця конфлікту, не бачила ОСОБА_15 , що стояв поруч з ОСОБА_6 , не бачила дружину ОСОБА_30 , яка також була поблизу.
Колегія суддів погоджується з позицією суд першої інстанції щодо критичного ставлення до показань вказаного свідка, наданих нею під час проведеного слідчого експерименту 02.11.2015р., що вона бачила нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 удару дерев`яною дошкою по руці ОСОБА_8 , оскільки безпосередньо допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 ці показання не підтвердила, а також показала, що від місця події вона знаходилась на відстані 4-5 м. На фото при проведенні слідчого експерименту видно, що на місці події росли дерева. Показання свідка ОСОБА_14 в ході проведення слідчого експерименту спростовуються як безпосередньо допитаними в судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_12 , свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , обвинуваченим ОСОБА_6 , так і показаннями свідка ОСОБА_14 , наданими в судовому засіданні.
Як вбачається з оскарженого вироку, судом було належним чином вмотивовано та надано правильну оцінку показанням вказаного свідка, у зв`язку з чим доводи прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , в цій частині є безпідставними
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України щодо спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_8 палкою, не визнав. Щодо конфлікту з ОСОБА_8 суду пояснив, що 31.07.2015р. на його городі в них з ОСОБА_8 виникла сварка, схопили один одного за груди через сітку. Після того, як він необережно кинув дощечку в бік ОСОБА_12 , до нього в двір забіг ОСОБА_17 з палкою, вдарив його по лівій нозі, хотів ще, але він забрав палку. ОСОБА_8 дощечкою по руці він не бив.
Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні щодо спричинення йому тілесних ушкоджень показав, що ОСОБА_6 на городі підбігав до нього, хватав за грудки та тягнув на сітку, що була між ними, хватав дошку, попав йому по руці, потім цю дошку кинув в його дружину. В нього була і є хронічна хвороба, він лікувався один раз на рік, а після тієї події в нього головні болі, тиск на очі, і він лікувався в листопаді. ОСОБА_6 йому на лівій руці спричинив подряпину від палки, він подряпини не лікував. В нього погіршився сон, постійно перед очами подія вбивства його дружини, болить голова. Подряпина руки виникла не об сітку, а внаслідок удару дошкою з боку ОСОБА_6 , оскільки подряпина була зверху, а сітка знизу.
Потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 показала, що 31.07.2015р. ОСОБА_6 на городі схватив за «шкабарки» її чоловіка ОСОБА_31 і тягнув його, після відкинув його.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 пояснювала, що 31.07.2015р. вона бачила, як її чоловік ОСОБА_29 та ОСОБА_8 один одного тягали за грудки. Після того, як впала ОСОБА_12 , вона бачила, як ОСОБА_8 з палкою побіг за її чоловіком ОСОБА_6 . У ОСОБА_6 на нозі був синець, він казав їй, що його наздогнав ОСОБА_8 та стукнув палкою по нозі.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 пояснював, що він бачив, як ОСОБА_8 та ОСОБА_6 тягали один одного через сітку. Після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 свідок зайшов за двір і бачив, як ОСОБА_29 забрав у ОСОБА_8 палку.
Крім показань свідків, судом було досліджено письмові докази у справі, надані стороною обвинувачення, а саме:
- висновок експерта № 107 від 19.08.2015р. (а.кп.65-66);
- протокол проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_14 від 02.11.2015р. (а.кп.79-81);
- в ході проведення слідчого експерименту від 02.11.2015р. свідок ОСОБА_15 розповів та показав, що 31.07.2015р. о 18-00 ОСОБА_8 та ОСОБА_6 стояли по різні боки сітки, свідок стояв біля ОСОБА_6 , між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 була сварка, свідок не бачив, як ОСОБА_6 бив дерев`яною дошкою ОСОБА_8 по руці, бачив, як вони через сітку тягали один одного за "шкабарки" (а.кп. 82-84).
- протокол слідчого експерименту від 02.11.2015р., в ході якого ОСОБА_6 розповів та показав, що 31.07.2015 року о 18-00 год. він знаходився у себе вдома, а саме, біля сітки на відстані 50-60 см від неї, біля нього стояв ОСОБА_15 . Перед ним за сіткою стояв ОСОБА_8 . Між ними проходила словесна сварка, під час якої ОСОБА_8 його першим схватив за "шкабарки", а потім схватив він його. Він ОСОБА_8 нічим не бив. Після того, як впала ОСОБА_12 , до нього до двору зайшов з городу ОСОБА_8 , тримаючи в руках палку, якою один раз ударив його по лівій нозі. (а.с. 85-87).
- висновок експерта № 17 від 02.03.2015р., в якому зазначено, що не виключена можливість спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_8 , внаслідок травмування шкіри о верхній бік сітки «Рабиця» (а.с.130-131).
Дослідженим під час судового слідства доказам у їх сукупності судом першої інстанції було надано належну оцінку, з врахуванням положень ст.84 КПК України, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (ст.86 ч.1 КПК України).
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом дотримано вказані процесуальні вимоги та надано правильну оцінку отриманим від сторін та дослідженим під час судового слідства доказам у справі.
Так, відповідно до висновку експерта № 107 від 19.08.2015р. в ОСОБА_8 виявлені ушкодження у вигляді садна та подряпини лівої верхньої кінцівки. Ці ушкодження виникли від дії тупого твердого предмету (-ів), індивідуальні властивості яких на ушкодження не відобразилися. Давність їх спричинення може відповідати 31.07.2015 р. Вищевказані ушкодження, як кожне окремо, так і у своїй сукупності, за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень (підстава п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України №6 від 17.01.95р.). Не виключена можливість спричинення їх від ударів дерев`яною палицею. (а.кп.65-66).
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

З витягу з кримінального провадження №0000577 від 01.08.2015р. вбачається, що до ЄРДР внесено такі відомості про вчинення кримінального правопорушення :"31.07.2015 року близько 18.00 годин між ОСОБА_12 і ОСОБА_6 , які знаходились по вул. Зарічній с. Андріївка Широківського району Дніпропетровської області виникла сварка, в разі якої ОСОБА_12 було спричинено тілесні ушкодження", витяг сформовано 03.08.2015р. (а.кп. 147).
Заява потерпілої ОСОБА_12 про нанесення їй 31.07.2015р. сусідом ОСОБА_6 удару палицею по голові надійшла до Широківського РВ 31.07.2015р. (а.с. 151). Заява ОСОБА_8 про нанесення йому сусідом ОСОБА_6 тілесних ушкоджень надійшла до Широківського РВ 01.08.2015р. (а.кп. 152).
Відповідно до рапорту ст. слідчого СВ ОСОБА_32 від 13.10.2015р. "в ході розслідування кримінального провадження № 0000577 від 01.08.2015р. за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 за ч.1 ст. 125 КК України, було подано заяву її чоловіком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що йому також ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження. Таким чином дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 125 КК України» (а.кп. 153).
Згідно з витягом з кримінального провадження № 0000754 13.10.2015р. внесено до ЄРДР такі відомості про вчинення кримінального правопорушення: "31.07.2015 року близько о 18.10 годин між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які знаходились по вулиці Зарічній с. Андріївка Широківського району Дніпропетровської області виникла сварка, в разі якої ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження", витяг сформовано 15.10.2015р. (а.кп. 148).
Кримінальні провадження №0000577 від 01.08.2015р. та №0000754 від 13.10.2015р. об`єднані, та рахуються за єдиним номером №0000577, що підтверджується витягом з кримінального провадження, сформованим 15.10.2015р. слідчим ОСОБА_32 (а.кп. 69) та витягом з кримінального провадження, сформованим 17.03.2016р. прокурором ОСОБА_11 (а.кп. 149-150)
В постанові про призначення судово-медичної експертизи по кримінальному провадженню № 0000577 від 01.08.2015р. підставами призначення експертизи зазначено "31.07.2015 року близько 18-00 годин між ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , які знаходились по вул. Зарічній с. Андріївка Широківського району Дніпропетровської області виникла сварка, в разі якої ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження" (а.с. 60). Слід зазначити, що в витязі з ЄРДР № 0000577 від 01.08.2015р. про нанесення з боку ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 мова не йдеться (а.с. 147).
Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 р., Суд повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку та визнав наданий стороною обвинувачення доказ - висновок експерта №107 від 19.08.2015р. недопустимим доказом, відповідно до ст. ст. 84-89 КПК України, оскільки вказана експертиза була призначена за кримінальним провадженням №0000577 від 01.08.2015р., в якому зазначено відомості про спричинення з боку ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , а відомості щодо спричинення з боку ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 внесено до ЄРДР за №0000754 від 13.10.2015р.
З погляду на вимоги ч.2 ст.86 КПК України докази здобуті з порушенням вимог ст.214 КПК України є не допустимими і не можуть бути використані при прийняті процесуальних рішень, на них не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , і з цих підстав необґрунтованими.
Колегія суддів вважає правильними доводи суду першої інстанції і з підстав того, що свідок ОСОБА_14 , безпосередньо допитана в судовому засіданні не підтвердила свої показання, надані під час проведення слідчого експерименту від 02.11.2015р. про нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 удару дошкою по руці ОСОБА_8 . Безпосередньо допитані в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 , свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 також не підтвердили факт спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 при обставинах, зазначених в обвинувальному акті. Потерпілий ОСОБА_8 , який наполягає на спричиненні йому обвинуваченим ОСОБА_6 удару дощечкою по руці, підтвердив, що дуже хвилювався під час конфлікту з причини нанесення тілесних ушкоджень його дружині, а тому суд правильно критично оцінив показання потерпілого ОСОБА_8 в частині спричинення йому обвинуваченим ОСОБА_6 удару дощечкою по руці при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, та не поклав показання потерпілого ОСОБА_8 в основу обвинувального вироку. Тому, доводи представника потерпілого та прокурора щодо неправильної оцінки показань учасників судового процесу, допитаних під час судового розгляду, є безпідставними.
Колегія суддів, також не погоджується з доводами апеляційних вимог представника потерпілого, що судом стверджується в оскарженому вироку, що потерпілий давав суду завідомо неправдиві показання або перебував на момент конфлікту нібито в неадекватному стані через хронічну хворобу, чим судом було принижено особу потерпілого ОСОБА_8 , оскільки судом в оскарженому вироку лише було надано оцінку отриманим під час судового розгляду доказам, в тому числі і показанням потерпілого ОСОБА_8 .
Колегія суддів не погоджується і з доводами представника потерпілого ОСОБА_9 з підстав того, що судом не мотивовано та допущено невідповідність висновків, оскільки судом було спростовано, що обвинувачений ОСОБА_6 під час вчинення інкримінованого йому злочину знаходився у стані алкогольного сп`яніння.
Так, дане питання було предметом розгляду в суді першої інстанції та належним чином досліджувалось судом під час судового розгляду, чому було дано належну оцінку в оскарженому вироку.
Під час судового розгляду в суді першої інстанції та під час перевірки фактичних даних в апеляційній інстанції, зазначення в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_6 вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння , не знайшло своє підтвердження, оскільки потерпіла ОСОБА_12 , свідок ОСОБА_14 зробили такий висновок, виходячи лише з того, що ОСОБА_6 лаявся. Свідок ОСОБА_15 пояснював, що йому здалося, що ОСОБА_6 був п`яний, оскільки він (свідок) сам вживав алкоголь в той день. Потерпілий ОСОБА_8 показав, що чув від ОСОБА_6 запах алкоголю, але останні не є спеціалістами в області медицини, які мають компетенцію встановлювати стан сп`яніння. Сам обвинувачений ОСОБА_6 заперечував, що вживав в той день алкогольні напої, що підтвердила і свідок ОСОБА_16 дружина обвинуваченого. Сторонами кримінального провадження не було надано будь-яких інших доказів, що підтвердили б знаходження обвинуваченого ОСОБА_6 в стані алкогольного чи іншого сп`яніння.
Оцінюючи наведені докази надані сторонами кримінального провадження, суд першої інстанції правильно виходив з того, що допустимість доказів це властивість, яка визначає здатність фактичних даних бути використаними у розгляді судової справи. Ця властивість забезпечується дотриманням таких правил: доказ повинен бути отриманий належним суб`єктом; із належного джерела; із додержанням належної правової процедури; доказ не повинен бути отриманий на підставі неприпустимого джерела та не повинен засновуватись на чутках.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20.10.2011 р. визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Аналізуючи досліджені докази по справі показання обвинуваченого, потерпілих і свідків, а також матеріали кримінального провадження, судом першої інстанції правильно встановлено, позицію якого підтримує і апеляційна інстанція, що належних та допустимих доказів стороною обвинувачення під час судового розгляду, не дивлячись на те, що обов`язок доказування згідно ст. 92 КПК України покладається на слідчого та прокурора, не надано, і суд не має можливості перебирати цей обов`язок на себе та встановлювати або витребувати за власної ініціативи будь-які докази, а за таких обставинах суд вважає, що жоден з перевірених судом доказів не підтверджує обставин щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України.
Згідно ст.7 КПК України, загальними засадами кримінального провадження крім інших є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недопустимість зазначених доказів і неможливості покладення їх в основу обвинувачення за ст.125 ч.1 КК України.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У відповідності до положень ст.124 Конституції України забезпечення доведеності вини належить до основних засад судочинства.
Як вказують положення ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч. 4 даної статті, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
Під час апеляційного розгляду від учасників процесу про збір, перевірку чи витребування додаткових доказів крім тих, що досліджено в судових засіданнях, не надійшло.
Колегією суддів при апеляційному розгляді не було встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування вироку. Доводи прокурора, що судом було порушено принципи гласності і відкритості та безперервності судового розгляду, оскільки суд не вправі оголошувати технічну перерву під час судового розгляду кримінального провадження, та не мав права після переходу до судових дебатів відновити з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження та перевірки їх доказами, через не повідомлення дати та часу проголошення оскарженого вироку при виході суду до нарадчої кімнаті, не ґрунтуються на вимогах закону.
Так, колегією суддів не було встановлено порушення принципу гласності і відкритості судового провадження та його повного фіксування технічними засобами, який закріплений п.20 ч.1 ст.7 КПК України. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, справа відносно обвинуваченого ОСОБА_6 розглядалась у відкритому судовому засідання із застосуванням та фіксуванням судового процесу за допомогою технічних засобів. Оскаржене рішення суду було проголошено прилюдно, згідно журналу судового засідання від 21.03.2016р.(а.кп.155), на який сторонами кримінального провадження не було внесено зауважень, за участі як сторони захисту, так і сторони обвинувачення.
Твердження прокурора в апеляційній скарзі, що суд 16.03.2016р. під час розгляду кримінального провадження, після оголошення технічної перерви, обговорював зі стороною захисту, які саме докази необхідно надати до суду на підтвердження невинуватості обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки стороною обвинувачення та іншими учасниками судового розгляду на підтвердження таких доводів не було представлено будь-яких доказів. Під час апеляційного розгляду від прокурора та інших учасників ніяких клопотань щодо встановлення чи спростування таких фактичних даних заявлено не було.
Повідомлення сторін кримінального провадження про дату та час оголошення судового рішення при виході суду до нарадчої кімнати прямо не встановлено у ст.366 КПК України, тому доводи прокурора про істотне порушення норм кримінального процесуального закону і в цій частині є безпідставними
Також, суд мав право, відповідно до вимог ст.364 ч.5 КПК України, під час судових дебатів у разі виникнення потреби, відновити з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкрити судові дебати з приводу додаткового дослідження обставин, що судом першої інстанції і було здійснено, як вбачається з журналів судового засідання від 16 та від 17 березня 2016 року (а.кп.143 оборот, 154 оборот).
Згідно журналів судових засідань, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, судом оголошувались перерви у судових засіданнях, тому апеляційною інстанцією не було встановлено порушення безперервності судового розгляду даного кримінального провадження.
Не підлягають задоволенню і доводи захисника обвинуваченого щодо залишення без розгляду цивільного позову ОСОБА_12 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, та витрат на правову допомогу.
Під час апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що в діях ОСОБА_6 вбачається склад кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а відповідно до ч.1 ст.129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, і тільки у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, залишає позовну заяву без розгляду.
В своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду сторона захисту не заперечувала проти встановлених судом сум матеріальної та моральної шкоди, спричинених внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_12 неправомірними діями ОСОБА_6 .
Як вбачається з оскарженого вироку, суд своє рішення про часткове задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_6 належним чином мотивував.
Так, судом враховано положення ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1177 ЦК України, згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Таким чином, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_12 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на її користь витрат на придбання ліків в розмірі 1065, 10 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав потерпілої ОСОБА_12 , суд правильно керувався положеннями ст.ст.23, 1167 ЦК України, згідно яких моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, та з врахуванням положень п.9 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характеру вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки, глибини фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_12 , ступеню вини обвинуваченого, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла ОСОБА_12 , характеру немайнових втрат та стану її здоров`я, суд приходить до правильного висновку що отримання тілесних ушкоджень спричинило потерпілій ОСОБА_12 моральні страждання, пов`язані з фізичним болем та душевних стражданнях від спричинених тілесних ушкоджень, що підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , епікризом, висновком експерта.
Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, правильно дійшов висновку, що потерпілій ОСОБА_12 обвинуваченим спричинена моральна шкода в розмірі 5 000 грн., що підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_12 , у зв`язку з чим судом було частково задоволено цивільний позов про стягнення моральної шкоди підлягає.
З підстав недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у інкримінованому його злочині, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, з врахуванням положень ч.3 ст.129 КПК України, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про залишення без розгляду цивільного позову, заявленого ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого на його користь 3796, 12 грн. майнової шкоди, завданої злочином.
Тому, апеляційні вимоги представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , та прокурора щодо задоволення цивільного позову ОСОБА_8 в повному обсязі, задоволенню не підлягають.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , та змінена апеляційна скарга прокурора не підлягають задоволенню, а оскаржений вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року відносно ОСОБА_6 , слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , та змінену апеляційну скаргу прокурора, залишити без задоволення.
Вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України, та визнання невинуватим ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3