АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/1026/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/574/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2016р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, кримінальне провадження, відносно:
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нове Село,
Ярмолинецького району Хмельницької області,
який мешкав за адресою:

АДРЕСА_1 , в силу ст.89 не судимого,
який відбуває покарання призначене, 14.05.2010р.
вироком Козятинського міськрайонного суду
Вінницької області, яким його засуджено за ч.3
ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення
волі строком на 9р. з конфіскацією належного йому майна,
за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 , на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2016р.
14 червня 2016р., Софіївський районний суд Дніпропетровської області, відмовив засудженому ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, 14 травня 2010р., яким його засуджено за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9р. з конфіскацією належного йому майна.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі, засуджений ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, вважає її незаконною, та просить ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення врахувавши думку і пояснення учасників процесу, та оцінивши матеріали щодо особи засудженого дійшов висновку, що підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення не має, оскільки засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Засуджений ОСОБА_6 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу суду, у зв`язку з її незаконністю, на його думку, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за його клопотанням не взяв до уваги того, що адміністрація Софіївської виправної колонії №45 умисно перешкоджає йому в реалізації його права на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Засуджений аргументує це тим, що за час відбування покарання він не порушував режиму відбування, виконував усі правила внутрішнього розпорядку дня і правила поведінки для осіб які відбувають покарання, являючись інвалідом 2-ї групи, в силу своїх можливостей виконував відповідно до графіку черговості у відділені колонії, роботи, а це прибирання приміщень і двохгодинні фізичні роботи на території установи.
При цьому ОСОБА_6 зазначає, що не був активістом, тому не має заохочень від адміністрації колонії, стягнень також не мав.
Засуджений вважає, що оскільки він відбув не менше трьох чвертей строку, призначеного йому судом покарання за умисний особливо тяжкий злочин, і не має стягнень, то до нього можливо застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Прокурор, який брав участь в судовому засіданні при апеляційному розгляді, заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 , просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки воно є законним і обґрунтованим.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження і проаналізувавши матеріали особової справи відносно засудженого ОСОБА_6 прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи засудженого ОСОБА_6 , щодо незаконности судового рішення, колегія суддів, вважає необґрунтованими.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, виходячи з вимог ч.2 ст.81 КК України, де зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засудженого, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, обґрунтовано, дійшов висновку, про неможливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення.
З досліджених, судом першої інстанції, матеріалів особової справи ОСОБА_6 , видно, що він перебуває в місцях позбавлення волі з 28.12.2009р., за час перебування у Вінницькому слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, вимог режиму утримання в місцях попереднього ув`язнення хоча і не порушував, та стягнень не мав, однак заохочень теж не мав (ар.пр.8, особ. спр. ч.2 ар.сп.30).
Засуджений ОСОБА_6 з 29.07.2010р., відбував покарання в Стрижавській виправній колонії Вінницької області (№81), де також характеризувався посередньо, не допускав порушень вимог порядку відбування покарання, стягнень та заохочень також не мав (ар.пр.8, особ. спр. ч.2 ар.сп.31).
З 25.01.2013р. ОСОБА_6 відбуває покарання у Софіївській виправній колонії Дніпропетровської області (№45).
За час відбування покарання в Софіївській виправній колонії Дніпропетровської області №45 ОСОБА_6 на виробництві установи не працевлаштований, в силу фізичних можливостей та за власним бажанням виконує посильні роботи з благоустрою, характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, до виконання вимог персоналу установи, передбачених законом, не завжди ставиться сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не бере участі у реалізації програм диференційного виховного впливу і у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, соціально-корисні зв`язки простежуються слабко (ар.пр.8., ч.2 особ. спр. ар. спр. 30).
Комісія установи виконання покарань, 06.04.2016р. розглянувши питання про застосування до ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відмовила йому, оскільки він не довів своє виправлення, що підтверджено витягом з протоколу №7 (ч.2 особ. спр. ар.29).
З огляду на те, що ОСОБА_6 під час відбування призначеного вироком покарання своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення, враховуючи думку адміністрації установи виконання покарань, якій надано, згідно ст.ст.130, 132, 135 КВК України право застосовувати заходи заохочення і стягнення, враховуючи поведінку засуджених, колегія суддів, погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016р., якою йому відмовлено у задоволенні клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного, 14.05.2010р. вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, яким його засуджено за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9р. з конфіскацією належного йому майна - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4