Справа № 344/5318/16-к
Провадження № 1-кс/344/2092/16
У Х В А Л А
28 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області, молодшого радника юстиції ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 21.04.2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з скаргою, в обґрунтування якої покликався на зазначені у ній обставини. Крім цього зазначив, що виносячи постанову про відмову у визнанні потерпілим від 21.04.2016 року, старший слідчий відділу прокуратури Івано-Франківської області, молодшого радника юстиції ОСОБА_4 у повній мірі не дослідив всі обставини, а вказана постанова являється необґрунтованою, та такою, що підлягає обов`язковому скасуванню.

У судове засіданні скаржник не з`явився повторно, про дату та час повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи розписками (а.с.9,12), про причини неявки до суду не повідомив.

Дослідивши матеріали скарги, вважаю, що скарга до задоволення не підлягає з врахуванням наступного.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено частиною 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України.

Зокрема, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Як слідує з матеріалів поданої скарги, на підставі заяви ОСОБА_3 від 25.03.2016 року було внесено 29.03.2016 року до ЄРДР відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

У поданій скарзі ОСОБА_3 зазначає, що 25.03.2016 року йому стало відомо, що старший інспектор Івано-Франківського ВП ГУНП старший лейтенант поліції ОСОБА_5 склав завідомо неправдивий документ, а саме протокол про адміністративне правопорушення № 00816 від 19.02.2016 року, в якому вказав, що 06.02.2016 року близько 11:30 год. ОСОБА_3 по місцю проживання по АДРЕСА_1 вчинив конфлікт із ОСОБА_6 , в ході якого ображав нецензурними словами та погрожував фізичною розправою. Скаржник також зазначив, що 19.02.2016 року його не викликали до Івано-Франківського ВП ГУНП та не складали в його присутності вказаний протокол. Такі неправомірні, на думку скаржника, дії і стали підставою для звернення із заявою про злочин, а після внесення відомостей до ЄРДР із заявою про визнання скаржника потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Отже, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, слідчий або прокурор вправі винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим. Мотивуючи свою відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, старший слідчий прокуратури ОСОБА_4 у постанові від 21.04.2016 року зазначив, що ОСОБА_3 не надано органу досудового розслідування належних доказів, які б свідчили про спричинення йому матеріальної чи моральної шкоди, а в матеріалах даного кримінального провадження відсутні докази, які б свідчили про спричинення ОСОБА_3 будь якої шкоди.

В поданій слідчому судді скарзі та матеріалах, долучених до скарги, ОСОБА_3 не спростовано вказані в оскаржуваній постанові підстави відмови у визнанні потерпілим.

Крім цього, старший слідчий прокуратури ОСОБА_4 подав до суду заяву ОСОБА_3 , адресовану слідчому, в якій він вказав, що на даний час до працівників поліції жодних претензій не має, просить закрити кримінальне провадження внесене до ЄРДР за номером 0000047.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

При цьому чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчинення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

При проведені досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття рішення.

Відповідно до ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути і про відмову у задоволенні скарги. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Зважаючи на викладене, прихожу до переконання, що підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області, молодшого радника юстиції ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 21.04.2016 року, немає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 22, 26, 55, 110, 303, 306, 307, 309 КПК України,

У Х В А Л И В :
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого відділу прокуратури Івано-Франківської області, молодшого радника юстиції ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 21.04.2016 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1