В И Р О К
Іменем України

28.09.2016 року м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

адвоката-захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса обвинувальний акт разом із долученими до нього документами по матеріалам кримінального провадження №0003985 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, 2012 року народження, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

-08.09.2006 року Суворовським районним судом м.Одеси за ст.185 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, згідно ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 29.11.2004 року, та остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 24.09.2010 року по відбуттю строку покарання,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.15 ч.2, 186 ч.3 КК України,

ВСТАНОВИВ:
20.06.2016 року приблизно о 17:20 год., ОСОБА_5 , перебуваючи біля другої парадної будинку №94 по вул.Дніпропетровська дорога м.Одесі, діючи з корисливих мотивів, умисно, з метою таємного викрадення чужого майна, дочекавшись відкриття дверей парадної №2, зайшов до середини та побачив між першим та другим поверхом сходової площадки, приміщення кладової. Реалізуючи свій злочинний намір, який направлений на таємне викрадання чужого майна, підійшовши до вищевказаних дверей, замок яких був відсутній, проник до середини приміщення, звідки таємно викрав велосипед марки «Салют-Мустанг» зеленого кольору - 700 гривень, чотири вудочки (спінінги) - 400 гривень, малярні пензлики - 100 гривень, картонну коробку з різнокольоровим металом загальною вагою 5 кг - 1000 гривень, які належать ОСОБА_6 , та поклав викрадене майно на викрадений велосипед «Салют-Мустанг».

Після чого, ОСОБА_5 , отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, з місця скоєння злочину почав зникати, при цьому спустившись на перший поверх будинку, вийшов з викраденим майном. Однак, в ході таємного викрадення майна, неправомірні дії ОСОБА_5 , були помічені свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які усвідомлювали факт викрадення ОСОБА_5 , майна яке належить ОСОБА_6 вони почали намагатися зупинити неправомірні дії, однак ОСОБА_5 відмовився виконувати їх вимоги і усвідомлюючи, що його дії стали носити відкритий характер, не звертаючи уваги на свідків, продовжив зникати з місця скоєння ним злочину. Проте в подальшому ОСОБА_5 , був настигнутий ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених в обвинувальному акті обставин визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, не оспорював обставин скоєння кримінального правопорушення, та пояснив, що дійсно в червні місяці 2016 року близько 17 години він прямував до свого товариша, та зайшовши до парадної будинку по вул..Ак.Заболотного кут вул.Дніпропетровська дорога в м.Одесі, в якому той проживав, він побачив відчинену комору, з якої викрав велосипед та інші речі, однак в послідуючому його було затримано людьми.

Та в той же час обвинувачений зазначив, що дуже шкодує про скоєний ним протиправний вчинок, попросив пробачення у потерпілої, та просив не позбавляти його волі, адже має на утриманні малолітню дитину.
Так як, ОСОБА_5 свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєння злочину, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази, які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз?яснені учасникам розгляду справи, суд, з?ясувавши думку учасників процесу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом потерпілої та обвинуваченого вивченням характеризуючих матеріалів кримінального провадження.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що в червні місяці 2016 року, увійшовши до парадної будинку АДРЕСА_2 , в якому проживала, почула крик своїх сусідів з вимогою залишити велосипед та побачила, що вони тримають раніше невідомого їй чоловіка, як потім виявилось ним був ОСОБА_5 .. В послідуючому виявила, що з належної їй «коморки» викрадено речі, в тому числі велосипед, малярні пензлі та рукавиці. В зв`язку із чим було викликано поліцію. В той же час потерпіла зазначила, що всі завдані їй матеріальні збитки відшкодовані, про що вона написала відповідну розписку.

Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, дозволяє суду дійти висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, і зазначені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.

Давши оцінку і проаналізувавши всі дані, здобуті в ході судового слідства, та надані стороною обвинувачення матеріали в судовому засіданні, суд, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ст.ст.15 ч.2, 186 ч.3 КК України за ознаками замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у приміщення, вчинений повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, у відповідності зі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

До обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд відносить повне визнання своєї провини обвинуваченим, щире каяття у вчиненні злочину і сприяння в його розкритті.

При призначені обвинуваченому покарання судом враховується те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на що було звернуто увагу і самою потерпілою, однак в той же час приймає до уваги відношення самого обвинуваченого до скоєного ним протиправного діяння. Адже обвинувачений ОСОБА_5 , скоївши злочин, усвідомив протиправність своїх дій, розкаявся у скоєному, сприяв здійсненню досудового розслідування по матеріалам кримінального провадження та встановлення істини по справі, не ухилявся від слідства. Будучи допитаним і в ході судового слідства, обвинувачений ОСОБА_5 дав свої визначальні покази, в яких добровільно висвітлював обставини скоєного ним кримінального правопорушення, які є послідовними та відповідають обставинам, що викладені в обвинувальному акті та відповідно пред`явленому йому обвинуваченні.

Також при призначенні обвинуваченому покарання судом враховується особа обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, а також сімейний стан, який згідно свідоцтва про шлюб від 07.07.2012 року є одруженим з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Має на утриманні одну малолітню дитину, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.09.2012 року.

Окрім цього, при вирішенні питання стосовно призначення обвинуваченому покарання судом враховується повне відшкодування завданої потерпілій матеріальної шкоди, про що було вказано в обвинувальному акті по даним матеріалам кримінального провадження, та відповідно підтверджено і самою потерпілою ОСОБА_6 в судовому засіданні.

В той же час, при призначенні покарання суд враховує, що відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно ж до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно п.1 ст.5 Конвенції зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У справі «Гарькавий проти України» (рішення від 18.02.2010) Європейський суд з прав людини зазначив, що, коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція».

Злочин вчинений обвинуваченим ОСОБА_5 є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності особи. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності відповідальності.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого, його вік, обставини скоєного кримінального правопорушення, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність матеріальної шкоди, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, і вважає можливим застосувати до нього дію ст.75 КК України, звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням.

У той же час, відповідно до вимог ст.76 п. 2, 3, 4 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого для встановлення факту його виправлення, суд вважає за необхідне покласти на засудженого обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти в зазначений орган про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно обвинувального акту під час досудового розслідування експертиз не проводилось.

Питання про долю речових доказів по даним матеріалам кримінального провадження, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, враховуючи положення ст.5, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", та керуючись ст.ст. 370, 373-374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.15 ч.2, 186 ч.3 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

У відповідності до ст.ст.75, 76 п.2, 3, 4 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки.

Зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти до кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання чи роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Речові докази по матеріалам кримінального провадження - велосипед «Салют-Мустанг» зеленого кольору, 4 спінінги, малярні пензлики, картонну коробку з різнокольоровим металом, - вважати повернутими за належністю потерпілій.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1