УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №285/477/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 402 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 листопада 2015 року ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.
Григорівка Вознесенського району Миколаївської
області, громадянина України, працюючого
головним спеціалістом у справах молоді та спорту
Вознесенської РДА, зареєстрованого:
АДРЕСА_1 , проживаючого по
АДРЕСА_2 , не судимого,-
засуджено за ч.1 ст. 402 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно змісту вироку суду, 18 серпня 2014 року молодшого лейтенанта ОСОБА_9 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України 2про часткову мобілізацію» № 607/2014 від 21 липня 2014 року та в той же день він був направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
06 жовтня 2014 року наказом командира військової частини польова пошта В НОМЕР_2 № 16 молодшого лейтенанта ОСОБА_9 зараховано до списків особового складу військової частини та зараховано в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 .
18 жовтня 2014 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 № 161 молодшого лейтенанта ОСОБА_9 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_4 та призначено на посаду командира 2 механізованого взводу 13 механізованої роти 5 механізованого батальйону та відповідно до ст.ст. 2,4,24 Закону України 2Про військовий обов`язок і військову службу» він вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом від час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до ст.ст. 19,65,68 Конституції України, ст.ст. 11,16,30,35,37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, молодший лейтенант ОСОБА_9 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.
У відповідності до ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накази віддаються командиром (начальником) одному чи групі військовослужбовців в усній чи письмовій формі.
Відповідно до вимог ст.ст. 3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги. Виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів. Умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, та зобов`язує додержуватися конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.
Молодший лейтенант ОСОБА_9 під час проходження військової служби в Збройних силах України за призовом під час мобілізації в особливий період, вирішив стати на злочинний шлях та, діючи умисно відкрито відмовився виконувати наказ начальника.
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 від 18.10.2014 року № 161 молодший лейтенант ОСОБА_9 повинен був до 20 жовтня 2014 року прийняти справи та посаду командира 2 механізованого взводу 13 механізованої роти 5 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_4 .
Зазначений наказ є законним, тобто, відданий відповідною військовою службовою особою в належному порядку та в межах її повноважень, за змістом не суперечить законодавству України та не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина. Подвійного тлумачення він також не допускає.
23 жовтня 2014 року близько 16 год. 10 хв. на території військової частини польова пошта НОМЕР_4 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 в службовому кабінеті тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 молодший лейтенант ОСОБА_9 в порушення вимог ст. 19,65,68 Конституції України,ст.ст. 11,16,30,35,37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, діючи з прямим умислом, у відкритій та категоричній формі, через небажання приймати справи та посаду, відкрито відмовився виконати законний, чіткий та зрозумілий наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 від 18.10.2014 року № 161, який йому було доведено підполковником ОСОБА_10 у відповідності до вимог ст.ст. 35,37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, повідомивши підполковнику ОСОБА_11 та іншим присутнім про відмову приймати справу та посаду, після чого відданий йому наказ відкрито не виконав, справи та посаду не прийняв.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить поновити строк на оскарження вироку, пропущений з поважних причин. Скасувати вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 листопада 2015 року, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_9 суперечать обставинам, які встановлені у судовому засіданні та ґрунтуються на недопустимих доказах.
Захисник ОСОБА_8 зазначає, що в наданих до суду обвинуваченням копіях (а не оригіналах) наказах документів підпис ОСОБА_9 про ознайомлення з наказом відсутній.
Більш того, ОСОБА_9 прибув до військової частини в суботу о другій половині дня, що окрім його свідчень підтвердив і свідок ОСОБА_12 . Тобто, наказ, який був виданий, нібито 18 жовтня 2014 року всупереч вимогам вищевказаних актів МО не надавав можливості прийняти посаду.
Таким чином, аналіз вказаних нормативно-правових актів беззаперечно свідчить про те, що письмового наказу прийняти посаду ОСОБА_9 не отримував, а усно такі накази не можуть видаватися взагалі. Відповідно, він не може відповідати на непокору.
Також апелянт зазначає, що реєстр матеріалів досудового розслідування кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 не містить відомостей про проведення слідчим огляду оригіналів чи дублікатів документів, наданих стороною обвинувачення під час судового розгляду провадження.
Крім того, прокурором не надано суду доказів про те, що під час досудового розслідування, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчим у відповідності до вимог ст.ст. 99,237 КПК України був проведений огляд всіх документів, копії яких сторона обвинувачення надала під час судового розгляду на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. В судовому засіданні було встановлено, що до матеріалів провадження долучено дві аналогічних копії наказів про призначення ОСОБА_9 на посаду, один з яких підписаний ТВО командира частини ОСОБА_11 , а інший ТВО командира частини ОСОБА_13 . З зазначених копій наказів взагалі неможливо зрозуміти, яка посадова особа видавала наказ.
Вже у судовому засіданні обвинувачення надало копію наказу командира військової частини НОМЕР_4 про призначення 18 жовтня 2014 року підполковника ОСОБА_14 . ТВО командира частини. Однак, ця копія не має силу оригіналу, оскільки завірена, навіть не військовою частиною, а військовою прокуратурою Житомирського гарнізону. Більш того, стороною обвинувачення не були надані обґрунтовані підстави неможливості надання такого документу на стадії досудового розслідування, не вказано, яким чином отримана ця копія, чи проводився її огляд, чи визнана вона (як і інші документи) речовими доказами по кримінальному провадженню.
При вивченні матеріалів провадження, захистом ставилося питання про визнання копій документів, наданих обвинуваченням недопустимими доказами. Однак, у вироку суд цим обставинам належної оцінки не дав, взагалі проігнорувавши думку захисту з цього приводу.
Захисник зазначає, що військовою частиною копії документів завірені з порушенням Інструкції. А тому вважає, що надані обвинуваченням копії не є ні оригіналами ні дублікатами документів.
На думку захисника, судом першої інстанції прийняті до уваги недопустимі докази, а факти, викладені у вироку суперечать обставинам кримінального провадження.
При проголошенні вироку захисник обвинуваченого присутнім не був. Повний текст вироку отримав 5 грудня, що підтверджується копією конверта зі штемпелем про надсилання. За таких підстав, вважає пропуск терміну на подачу апеляційної скарги пропущеним з поважних причин.
На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 надійшли заперечення прокурора військової прокуратури Житомирського гарнізону, в яких він просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_8 відмовити. Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27.11.2015 року залишити без змін, вважаючи апеляційну скаргу захисника необгрунтованою, поданою із пропуском строку її подачі, а рішення Новоград-Волинського суду Житомирської області повним, всебічним та неупередженим, таким, що відповідає в повному обсязі характеру даного діяння та вимогам ст. 370 КПК України.
В судове засідання обвинувачений ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_8 не з`явилися, надавши апеляційному суду письмові повідомлення, в яких просять подану апеляційну скаргу на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27.11.2015 року щодо ОСОБА_9 розглядати без їх участі.
Заслухавши доповідача по справі, прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, обґрунтована на сукупності зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах: показами свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , повідомленнях т.в.о. командира військової частини польова-пошта В НОМЕР_5 від 23.10.2014 року ( а.п. 23), послужним списком ОСОБА_9 , особистий номер № НОМЕР_6 про проходження дійсної військової служби у Збройних Силах України (а.п. 27-29), атестаційним листом від 20.08.2012 року № 659, відповідно до якого ОСОБА_9 присвоєно звання молодший лейтенант запасу (а.п.30), службовою характеристикою від 02.07.2011 року (а.п. 31), витягами з наказу № 16 від 06.10.2014 року, від 17.10.2014 року( а.п. 35), карткою обстеження медичного огляду військовозобов`язаного ОСОБА_9 ( а.п. 36), довідкою військово-лікарської комісії від 18.08.2014 року № 1665, молодший лейтенант ОСОБА_9 придатний до військової служби ( а.п. 37), витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 від 18.10.2014 року № 161 (а.п. 38), службовою характеристикою молодшого лейтенанта ОСОБА_9 ( а.п. 40), медичною характеристикою від 06.11.2014 року ( а.п. 41), висновком військово-лікарської експертизи від 13.05.2015 року № 1809 ( а.п. 123-124), згідно яких молодший лейтенант ОСОБА_9 під час проходження військової служби в Збройних силах України за призовом під час мобілізації в особливий період, вирішив стати на злочинний шлях та, діючи умисно відкрито відмовився виконувати наказ начальника.
Вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ст. 402 ч. 1 КК України, як відкрита відмова виконувати наказ начальника (непокора). органами досудового розслідування і судом першої інстанції кваліфіковано правильно.
Доводи захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , викладені в апеляційній скарзі про те, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а також за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, суд надав перевагу доказам обвинувачення і не надав оцінку допустимості доказів, апеляційний суд вважає безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав.
Так, свідок ОСОБА_15 пояснив, що проходить військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_4 на посаді офіцера відділення по роботі з особливим складом в званні старший лейтенант. В жовтні 2014 року для подальшого проходження служби по мобілізації до військової частини польова пошта НОМЕР_4 був переведений військовослужбовець ОСОБА_9 23.10.2014 року близько 16 год. молодший лейтенант ОСОБА_9 прийшов до нього і повідомив, що відмовляється приймати посаду командира взводу через релігійні переконання, інших мотивацій не навів, ніяких документів не надав. Він відразу повідомив про це командира частини, який сказав, що йому відомо про такі обставини. Молодший лейтенант ОСОБА_9 в подальшому посаду не прийняв.
Свідок ОСОБА_11 пояснив, що у 2014 році працював у військовій частині НОМЕР_4 т.в.о. заступника начальника штабу. Бурхачова знає та йому відомо про наказ № 161 від 18.10.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_9 прибув до військової частини НОМЕР_4 та зарахований до списків особового складу, оскільки всі військовослужбовці, які прибувають до військової частини віддаються наказу по частині, в зв`язку з прибуттям. В серпні місяці 2014 року з ІНФОРМАЦІЯ_3 до м. Новоград-Волинський прибуло 2 лейтенанта ОСОБА_9 та ОСОБА_16 . Відповідно до наказу вони прибули з приписами на посаду командирів взводів. ОСОБА_9 виконувати наказ відмовився категорично та сказав, що з м. Новоград-Волинський нікуди не поїде. Після чого він викликав військову службу правопорядку для надання військовослужбовцем пояснення про відмову прийняти наказ відповідно до Статуту Збройних Сил України. Наказ до військовослужбовця доводився в службовому порядку. З жовтня 2014 року ОСОБА_9 проводив час на власний розсуд.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом встановлено, що наказ № 161 від 18.102014 року був виданий підполковником ОСОБА_13 , який був на посаді тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини польова пошта В НОМЕР_5 . Підполковник ОСОБА_11 на той час займав посаду тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 .
Відповідно до вимог ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника. Наказ може віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
Крім того, відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальник штабу є начальником для особового складу підпорядкованих підрозділів та має право віддавати накази підпорядкованим командирові особам і зобов`язаний перевіряти їх виконання.
Згідно ст. 37 Статуту визначено, що військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.
В своїх поясненнях, наданих суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що офіцер ОСОБА_11 який назвався в.о. начальника штабу, наказав йому прийняти взвод, однак він відмовився приймати посаду через його релігійні переконання.
Судом першої інстанції на підставі наданих та досліджених у судовому засіданні письмових доказів встановлено, що ОСОБА_9 у 2012 році отримав освіту в Миколаївському національному університеті ім. В.О. Сухомлинського, де пройшов повний курс військової підготовки на кафедрі військової підготовки та після закінчення навчання йому було присвоєно первинне військове звання «молодший лейтенант запасу». Отже, обвинувачений ОСОБА_9 навчався та отримував спеціальність, яка була пов`язана з безпосереднім веденням бойових дій, застосуванням зброї ( а.п. 29,33-34).
Суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги також і те, що відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу», альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби, тоді, як встановлено, що ОСОБА_9 був призваний не на строкову, а на військову службу, як офіцер запасу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1999 року № 2066 переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю заклади християнської православної церкви, прихожанином якої є ОСОБА_9 , не належить.
Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 та у військовій частині польова пошта НОМЕР_4 будь-яких документів на підтвердження релігійних переконань щодо неможливості проходження військової служби в Збройних силах України, ОСОБА_9 не надавав та офіційно про свої переконання не доводив.
Посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 на те, що обвинувачений ОСОБА_9 прибув до військової частини в суботу о другій половині дня, на що вказував і свідок ОСОБА_16 та наказ, який був виданий нібито 18 жовтня 2014 року суперечив вимогам актів Міністерства оборони та не надавав можливості ОСОБА_9 прийняти посаду, а також і посилання на те, що незрозуміло, яка посадова особа видала наказ, копія наказу не має законної сили оригіналу, апеляційний суд вважає надуманими, безпідставними та такими, що не підтверджуються матеріалами провадження.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, дії, пов`язані з виданням наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 від 18.10.2014 року № 161 молодший лейтенант ОСОБА_9 був зобов`язаний до 20 жовтня 2014 року прийняти справи та посаду командира 2 механізованого взводу 13 механізованої роти 5 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_4 . Зазначені дії військового командування вчинялися у відповідності до вимог Статуту Внутрішньої служби Збройних сил України.
Діючий Статут Внутрішньої служби Збройних сил України був затверджений Законом України № 548-ХІV від 24 березня 1999 року.
Порядок проходження військової служби регламентувався Указом Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» № 1153/2008/ від 10 грудня 2008 року.
Наказом начальника Генерального штабу Збройних сил України № 200 від 16 вересня 2013 року була затверджена Інструкція з діловодства в Збройних Силах України.
Таким чином, наказ ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 підполковника ОСОБА_11 від 18 жовтня 2014 року не суперечить вищеперерахованим нормативно-правовим актам та є легітимним.
Згідно змісту вищевказаного наказу ОСОБА_9 було надано 3 доби для прийому справ та посади командира взводу з 18 жовтня 2014 року по 20 жовтня 2014 року ( а.п. 39).
Зазначені нормативно-правові акти на момент надання наказу відносно ОСОБА_9 були чинними, підлягали виконанню та є чинними у даний час.
Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, свідок ОСОБА_16 , на якого посилається в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , вироком апеляційного суду Житомирської області від 12 жовтня 2015 року був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 402 КК України та засуджений за вчинення аналогічних дій, пов`язаних з невиконанням наказу командування військової частини.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_15 встановлено, що наказ № 161 від 18 жовтня 2014 року був виданий підполковником ОСОБА_13 , який був на посаді т.в.о. командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 . Підполковник ОСОБА_11 на той час займав посаду ТВО начальника штабу першого заступника командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 .
А тому, посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 на недопустимість даного доказу є необґрунтованими та суперечать зібраним у кримінальному провадженні письмовим доказам.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на копії наказу відносно молодшого лейтенанта ОСОБА_9 є мокра печатка військової частини польова пошта НОМЕР_4 , командиром якої він був виданий, зі штампом згідно оригіналу та затвердженого підписом посадової особи.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як під час досудового розслідування так і під час розгляду вказаного кримінального провадження, будь-яких скарг з приводу дійсності наказу, як самим захисником так і обвинуваченим ОСОБА_9 не надходило.
Крім того, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 зазначає, що 05 лютого 2015 року Верховною Радою України прийняті зміни та доповнення до кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з якими фактично декриміналізована ст. 402 КК України. Проте, відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07 грудня 1984 року, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом, передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно вимог чинного закону, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою, відповідно до діючого закону, кримінальної відповідальності.
А тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 402 КК України є доведеною, здійснені у зв`язку з цим юридичні висновки є достатньо обґрунтованими та належним чином мотивованими.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено судом першої інстанції з належним дотриманням вимог ст. 65 КК України, врахуванням суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, характеристики винної особи, а також обставин, передбачених змістом ст.ст. 66, 67 КК України.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення, перевиховання та попередження вчинення ОСОБА_9 нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому призначив ОСОБА_9 покарання, яке є співмірним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, в межах санкції ч.1 ст. 402 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі та на підставі ст.ст.75,76 КК України, звільнив ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.
Судом враховано в повній мірі всі обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а саме, що обвинувачений ОСОБА_9 , як особа. раніше не судимий, вчинив злочин середньої тяжкості, згідно службової характеристики характеризується негативно, по місцю проживання характеризується задовільно.
З урахуванням вищенаведеного та приймаючи до уваги те, що вирок суду першої інстанції обґрунтований на повно зібраних та всебічно досліджених доказах, які вірно оцінені з відповідною кваліфікацією протиправних дій ОСОБА_9 , а покарання призначене з належним дотриманням вимог ст. 65 КК України та обставин, передбачених ст.ст. 66,67 КК України, апеляційний суд не вбачає будь-яких підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , скасування вироку Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27.11.2015 року та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 402 ч.1 КК України.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 408, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Новограда-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 листопада 2015 року щодо ОСОБА_9 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: