Справа №482/1041/15-к 25.04.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/335/16 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

Головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000253 за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2016 року по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська, Миколаївської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

- за ч.2 ст. 286 КК України

Учасники судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_7 просить вирок скасувати в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність - неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. На підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування основного покарання з випробуванням строком на 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених п.п.2.3 ч.1 ст.76 КК України.
Узагальнені доводи апелянта.
Прокурор вважає, що приймаючи рішення про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, суд не дотримався вимог ст. 65, 75 КК України та рекомендації Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Апелянт зазначає, що внаслідок злочинної недбалості ОСОБА_7 наступили невиправні тяжкі наслідки у виді смерті ОСОБА_9 ..

Вважає, що суд не надав належної оцінки обставинам скоєного правопорушення, а саме характеру та мотивам допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень, на що звертає увагу судів Пленум Верховного Суду України у постанові від 23.12.2005 №14, як на запоруку правильного розгляду справ вказаної категорії.

Не в повній мірі врахував, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення внаслідок грубого порушення вимог п.п. 2.3 «б», 12.1 та п. 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України, знехтував ними, чим поставив під явну загрозу не лише своє життя та здоров`я а й життя та здоров`я ОСОБА_9 , що призвело до смерті останнього.

Вказує, що визнання вини у вчиненні злочину не може визнаватися обставиною, яка пом`якшує або обтяжує покарання. Не ґрунтується на матеріалах справи і висновок суду щодо активного сприяння обвинуваченого у розкритті злочину, оскільки останній не вчинив жодних дій щодо цього, був викритий доказами, одержаними працівниками міліції без його участі та сприяння, а провину у вчиненому визнав лише наприкінці судового провадження, що вказує на не щирість його каяття у вчиненому, а на намагання уникнути відповідальності за вчинений злочин.

На думку апелянта, висновки суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання не відповідають сукупності фактичних даних про особу засудженого, обставинам та тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення.

Позиції інших учасників процесу.
Захисник ОСОБА_8 в запереченнях на апеляційну скаргу просить відмовити в її задоволенні, оскільки суд 1- інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, виніс обґрунтований вирок, врахувавши, що обвинувачений сприяв слідству та суду, щиро розкаявся, одружений, має дітей, за час досудового розслідування та суду не вчиняв ніяких інших правопорушень, частково відшкодував шкоду та дійшов згоди щодо подальшої допомоги їй, тобто є таким, що став на шлях виправлення.
Вказує, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування не обирався запобіжний захід, на протязі року поки йшло досудове розслідування та судовий розгляд, він завжди вчасно з`являвся на виклики слідства та суду, здійснював допомогу у розкриттю злочину, щиро розкаюється та усвідомлює, що скоїв помилку у своєму житті. Крім того він відшкодував частково витрати які понесла потерпіла та за домовленістю з нею відшкодовує її після винесення вироку. Також неодноразово вибачився перед потерпілою, що свідчить про щире каяття обвинуваченого. Потерпіла просила суд суворо не карати обвинуваченого. Це свідчить про те, що мета кримінального судочинства досягнута, а саме що засуджений розуміє повною мірою протиправність своїх дій, їх наслідки, осуджує себе за скоєне, карає себе за те що вчинив, що є підставою вважати про не вчинення ним новим злочинів, тому перевиховання ОСОБА_7 можливе без застосування до нього покарання у вигляді позбавлення волі.
Вважає, що твердження прокурора на те, що ОСОБА_7 був "викритий" тільки доказами досудового розслідування, вводить суд в оману, оскільки обвинувачений не приховував вчинення злочину, не переховувався від слідства та суду, а навпаки надавав допомогу слідству та суду нічого не приховуючи та не спотворюючи.
На думку захисника, посилання прокурора, що суд має врахувати поведінку обвинуваченого під час судового провадження в суді 1 інстанції, взагалі не ґрунтується на жодних нормах права, що взагалі мав на увазі прокурор під словом "поведінка" не зрозуміло.
Доводи прокурора, що обставини які пом`якшують покарання є вичерпними, однак це не відповідає ч. 2 ст. 66 КК України, оскільки при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій статті 66 КК України.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 24.08.2014 близько 20 год. 40 хв., керуючи технічно справним автомобілем «MAN 26.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом «ПП LEVEN 2571», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався у темну пору доби в умовах дощу з увімкненим ближнім світлом фар зі швидкістю близько 60 км/год. у своїй смузі руху проїжджої частини автодороги «Ульянівка - Миколаїв», з боку м. Вознесенська у напрямку м. Миколаєва.

У цей час, у зустрічному напрямку, в порушення вимог дорожнього знаку 5.19 «використання смуги руху», рухався у середній смузі руху, що робити заборонено для вказаного типу транспорту, із увімкненим ближнім світлом фар зі швидкістю близько 50 км/год. технічно справний автомобіль «КАМАЗ 53212», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з причепом «СЗАП 8352», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_9 .

У районі 174 км + 135 м вказаної автодороги у Новоодеському районі Миколаївської області ОСОБА_7 , під час зустрічного роз`їзду з автомобілем «КАМАЗ 53212», грубо порушив вимоги п. 2.3 «б», 12.1 та п.1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України, а саме проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалась, не відреагував на її зміни, не обрав безпечну швидкість руху свого транспортного засобу в умовах дощу, перетнув суцільну лінію розмітки та виїхав на зустрічну смугу руху, де середньою частиною лівого борту причепа nilLEVEN 2571 з послідуючим блокуючим контактом із задніми лівими колесами причепу, допустив зіткнення з передньою лівою частиною автомобіля «КАМАЗ 53212», під керуванням водія ОСОБА_9 .

В результаті ДТП водій автомобілю «КАМАЗ 53212», ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Суд, заслухавши доповідача, прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, прийшов до таких висновків.

Фактичні обставини злочину, які викладені у вироку, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України апелянтом не оспорюються. Тому, на підставі ч.1 ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевірялись.

Що стосується покарання, то при його призначенні суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких та такий, що вчинений з необережності, дані про особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітній дітей, та обставини, при яких було скоєно кримінальне правопорушення, відсутність обтяжуючих обставин. Також судом враховано визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди, що є обставинами, які пом`якшують покарання.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Саме таке призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

У відповідності з законом суд 1 інстанції обґрунтував можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування основного покарання.

Так, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд врахував характер обставин та ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, і вірно зазначив про повне усвідомлення та визнання своєї вини обвинуваченим, вжиття максимальних заходів для відшкодування потерпілій завданих збитків, що свідчить про його щире каяття.

При цьому суд вірно врахував позицію потерпілої ОСОБА_10 з цього приводу, яка просила не позбавляти обвинуваченого волі.

Тому з урахуванням вимог ст. 75 КК України, належно обґрунтувавши свій висновок, суд дійшов до правильного висновку про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням встановивши йому максимальний передбачений вказаною нормою закону іспитовий строк.

Також у максимальному передбаченому законом розмірі суд обґрунтовано призначив і додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Таким чином, з врахуванням доводів, на які посилається прокурор у апеляційній скарзі, підстав для скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку із неправильним звільненням від відбування покарання ОСОБА_7 не вбачається. Щодо наслідків злочину, а саме смерті потерпілого ОСОБА_9 , то ця обставина є складовою частиною об`єктивної сторони складу злочину, у вчиненні якого ОСОБА_7 визнано винуватим, тому вона не може повторно враховуватись такою, що обтяжує.

До того ж, суд першої інстанції вірно врахував також порушення Правил дорожнього руху й самим потерпілим, який, всупереч вимог дорожнього знаку 5.19 Правил, керуючи автомобілем КАМАЗ, рухався по лівій смузі руху.

Доводи прокурора про відсутність щирого каяття ОСОБА_7 , з посиланням на те, що він визнав вину лише під тягарем доказів, не ґрунтуються на матеріалах провадження, у тому числі, на поясненнях обвинуваченого з цього приводу.
Крім того, прокурор у своїй апеляційній скарзі не навів жодних даних про особу обвинуваченого, які б унеможливлювали його виправлення без відбування призначеного судом покарання. За такого, доводи прокурора про неврахування даних про особу обвинуваченого при призначенні покарання є голослівними. Тоді як, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягається вперше, раніше грубих порушень Правил дорожнього руху не допускав, позитивно характеризується, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Такі дані про особу обвинуваченого, а також надані апеляційному суду дані про продовження відшкодування завданої потерпілій шкоди свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

На підставі викладеного, усі доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування кримінального закону апеляційний суд вважає такими, що суперечать матеріалам справи і не відповідають вимогам закону, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення.

Головуюча :

Судді :