490/2972/15-к
н/п 1-кп/490/322/2015
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2015року м.Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальну справу відносно :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Котовськ Одеської області, українця, громадянина України, освіта повна середня, одруженого, не працює, проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,
ОСОБА_5 відповідно до ч.8 ст.4, ч.1 ст.5, ст.10,11, ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу ВО Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» затвердженого Верховною Радою України №1126-VII, ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був призваний до лав Збройних сил України 27.03.2014р. ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №70 від 27.03.2014р. ОСОБА_6 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду механік-радіотелефоніст взводу управління дивізіону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ),яка дислокується у АДРЕСА_2 .
ОСОБА_6 як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст.9,11,14,16,37,40,127,128,216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст.1,3,п.8 ст.6, п.2ст.23, п.3 ст.24 Закону України «про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів(начальників); виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; неухильно виконати виданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові, який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири, та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи(занять) протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком(розкладом занять); дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
ОСОБА_5 , являючись військовослужбовцем Збройних сил України, - проходячи військову службу на посаді механік-радіотелефоніст взводу управління дивізіону військової частини НОМЕР_1 , 10 вересня 2014р. не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно в порушення вимог ст.ст.9,11,14,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.1,3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.п.4,7,12,122 «Положення про походження громадянами України військової служби у Збройних Силах України»,затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008р., з метою тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, самовільно, без дозволу командування частини, залишив розташування військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ),
яка дислокується у АДРЕСА_2 , та ухилявся від несення обов`язків військової служби до 23 березня 2015 року, тобто тривалістю понад один місяць, перебуваючи за місцем реєстрації АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України визнав повністю, і по суті пояснив суду, що з кінця березня він був призваний на службу до Збройних сил України, зокрема у військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 і був направлений для проходження подальшої служби в зону анти терористичної операції. Проходив службу в званні рядовий-солдат, механік-радіотелефоніст. Повернувся він із зони анти терористичної операції в серпні 2014р. дуже виснажений, деморалізований.Такий стан його був викликаний подіями в зоні анти терористичної операції, де полягли його бойові побратими. Тому коли в серпні йому та іншим бійцям, що повернулися із зони АТО, надали відпустку тривалістю 10 діб, і він поїхав додому на Кіровоградщину, щоб відпочити. А по приїзду додому, відчув спокій та мир, його дружина та дитина хворіли, і він був не готовий був продовжувати службу в зоні АТО. А тому він не поїхав після закінчення відпустку в розташування в/ч та залишився вдома. Через пів року, в березні 2015р., він усвідомив свій проступок, усвідомив те, що залишив військову службу, та поїхав в розташування своєї в/ч та звернувся із повинною до військової прокуратури. В скоєному розкаюється, просив суд його суворо не наказувати.
Судом досліджено акт службового розслідування від 02.10.2014р. згідно якого ОСОБА_6 10 вересня 2014р. самовільно залишив розташування військової частини п/п НОМЕР_2 , заходи по розшуку військовослужбовця ОСОБА_6 станом на 02.10.2014р. результатів не дали.
Судом досліджено довідку військовий квиток обвинуваченого ОСОБА_6 згідно якого ОСОБА_6 перебував в зоні проведення АТО в період з травня по серпень 2014р.
Судом досліджено довідку КЗ "Гайворонська ЦРЛ" від 21.05.2014р. згідно якого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 хворіла.
Вина обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України підтверджується і іншими доказами, зібраними по справі, які в судовому засіданні не досліджувалися, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду справи. Фактичні обставини справи ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у справі.
Оцінюючи в сукупності добуті в процесі судового слідства докази суд приходить до переконання, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані правильно за ч.3 ст.407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує пом`якшуючі обставини визнання своєї вини, обтяжуючих вину ОСОБА_6 обставин суд не вбачає.
Разом з тим суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, на обліку в психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, розкаявся, тому суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, та вважає за можливе відносно ОСОБА_6 обрати покарання із застосуванням ст.75 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.323 -324 КПК України, суд
ОСОБА_9 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 (один) рік.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.
Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня проголошення, а обвинуваченим з моменту вручення йому копії вироку.
Суддя