АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/159/16 Справа № 183/4088/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001004 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз: 26 червня 2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2015 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі, також вирішено питання про речові докази; обвинувачений просить вирок скасувати як незаконний.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в ході досудового розслідування були порушенні його права, оскільки слідчий незаконно заволодів його підписом; не було роз`яснено його прав; при огляді його особистих речей не було понятих; обвинувальний акт йому на руки не видавали.
Також суд першої інстанції не звернув увагу на розбіжності у показаннях свідків, та не розглянув його клопотань щодо виклику у судове засідання свідків і понятих, та ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги.
В суді апеляційної інстанції прокурор заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого, посилаючись на їх необґрунтованість.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 20 червня 2015 року, близько о 15 годині 30 хвилин, знаходився поблизу гаражів, розташованих біля будинку № 26 по вул.Радянській м. Новомосковськ Дніпропетровської області, де побачив раніше йому малознайомого неповнолітнього ОСОБА_8 , і в нього виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, а саме : мобільним телефоном ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний умисел, 20 червня 2015 року близько 15 години 40 хвилин ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з жагою наживи, усвідомлюючи відкритий характер протиправних дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, підійшов до ОСОБА_8 та почав безпідставно вимагати у нього мобільний телефон, в результаті чого ОСОБА_8 дістав з кишені шортів мобільний телефон марки «НТС» моделі «Desire X», білого кольору, IMEI: НОМЕР_1 , і в цей час ОСОБА_7 вихопив з руки останнього мобільний телефон, тим самим відкрито викрав мобільний телефон ОСОБА_8 та почав його утримувати у себе. ОСОБА_8 почав просити ОСОБА_7 повернути йому його мобільний телефон та ОСОБА_7 , зупиняючи вмовляння ОСОБА_8 , один раз вдарив його кулаком правої руки в область грудної клітини, завдавши йому фізичного болю, та з викраденим мобільним телефоном втік, завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на 1 465 гривень 40 копійок.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного злочину за викладених у вироку обставин. Такий висновок ґрунтується на доказах, які були ретельно перевірені у судовому засіданні, належно оцінені судом і детально наведені у вироку.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 на неповноту судового розгляду є необґрунтованими.
Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, є правильними та підтверджуються сукупністю доказів, які зібрані з додержанням кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку, а саме:
-показаннями потерпілого ОСОБА_8 про те, що 20.06.2015 року він знаходився біля гаражів, які розташовані біля будинку №26 по вул.Радянській у м.Новомосковськ Дніпропетровської області, де ОСОБА_7 сказав йому віддати свій телефон марки «НТС» моделі «Desire X», який він, злякавшись, віддав ОСОБА_7 , а той вдаривши його кулаком у живіт, чим спричинив біль, втік з його телефоном;
-показаннями законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 про те, що 20.06.2015 року потерпілий розповів, що за гаражем біля будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_10 забрав у нього мобільний телефон та вдарив його один раз рукою,
-показаннями свідка ОСОБА_11 , якому також розповів потерпілий, що 20.06.2015 року за гаражем біля будинку №26 по вул.Радянській у м.Новомосковськ Дніпропетровської області невідомий забрав у нього мобільний телефон та вдарив його один раз рукою.
Посилання обвинуваченого на те, що у показаннях свідка та законного представника є розбіжності, оскільки законний представник пояснював про те, що мобільний телефон забрав ОСОБА_10 , а свідок вказував, що це була невідома особа, на думку колегії суддів не є такими, що впливають на вирішення питання про винуватість обвинуваченого, який в суді першої інстанції сам пояснював, що він взяв у ОСОБА_8 телефон, який потерпілий не хотів йому залишати, а тому він, відштовхнувши ОСОБА_8 в плече, пішов звідти та за допомогою свого знайомого заклав телефон до ломбарду.
Показання обвинуваченого про те, що потерпілий ОСОБА_9 добровільно віддав йому телефон, суд ретельно перевірив в ході судового розгляду та дав їм належну оцінку, прийшовши до обґрунтованого висновку про покладення в основу вироку показань потерпілого ОСОБА_8 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_11 , які спростовують покази обвинуваченого про добровільну передачу телефону потерпілим та повністю узгоджуються із протоколом огляду місця події з фототаблицею за участю ОСОБА_8 щодо дати та місця вчинення кримінального правопорушення(а.к.п.70-71), протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 25.06.2015 року, під час якого він показав та розповів як він 20.06.2015 року заволодів мобільним телефоном ОСОБА_8 (а.к.п.103-109), договором фінансового кредиту від 20.06.2015 року про прийняття в заставу мобільного телефону «НТС» моделі «Desire X»(а.к.п.82), висновком судово-товарознавчої експертизи №3065-15, відповідно до якого вартість мобільного телефону «НТС» моделі «Desire X» станом на 20.06.2015 року становить 1465 гривень 20 копійок (а.к.п.100-102).

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про неповноту судового розгляду, оскільки не було задоволено його клопотання про допит свідків, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, так як він не заперечував в суді першої інстанції того факту, що за допомогою свого знайомого ним було закладено телефон до ломбарду. Вказані пояснення також підтверджуються договором фінансового кредиту від 20.06.2015 року про прийняття в заставу мобільного телефону «НТС» моделі «Desire X»(а.к.п.82), а тому відхилення судом клопотання про допит свідків, які не були очевидцями події, а могли лише підтвердити, що телефон до ломбарду був закладений не обвинуваченим, а іншою особою, на думку колегії суддів не впливає на висновок суду про винуватість обвинуваченого, який у суді першої інстанції сам надав показання про те, що він заклав телефон до ломбарду за допомогою свого знайомого.

Твердження обвинуваченого про необґрунтоване відхилення судом клопотання про виклик понятих, які підписували протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, що свідчить про неповноту судового розгляду, також на думку колегії суддів не заслуговує на увагу, оскільки вказана процесуальна дія обвинуваченим не оскаржувалась, згідно із протоколом затримання ОСОБА_7 заяв та клопотань не мав, під час обшуку затриманого нічого не вилучалось.

Також під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги обвинуваченого про порушення його права на захист, оскільки відповідно до доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги йому було призначено адвоката (а.к.п.89), який приймав участь під час досудового розслідування та в суді першої інстанції, під час затримання та при допиті в якості підозрюваного ОСОБА_7 роз`яснювались права та обов`язки, про що свідчать пам`ятки(а.к.п.83-86,91-92), в присутності захисника вручався обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, про що є відповідна розписка(а.к.п.10), а також було забезпечено право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, про що свідчить розписка (а.к.п.160). Доводи обвинуваченого щодо неякісного аудіозапису судових засідань не відповідають дійсності, оскільки не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду.
На переконання колегії суддів, з урахуванням зазначених досліджених у судовому засіданні доказів, які є належними, достовірними, допустимими й достатніми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як витікає з вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, то при його призначенні судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, врахована як тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, який відносяться до категорії тяжких, так і особа винного, встановив обставину, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів, та відсутність обставин, які його пом`якшують, що дає підстави колегії суддів вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки, яке є мінімальним, без застосування ст.ст.69,75 КК України, та призначення остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 20 червня 2015 року по 27 січня 2016 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах справи не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 20 червня 2015 року по 27 січня 2016 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4