АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/2112/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.ст. 537, 539 КПК Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року

за участю прокурора ОСОБА_7

представника заявника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні клопотання про вирішення в порядку ст. 539 КПК України питання про долю речових доказів за вироком Київського районного суду

м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 07 жовтня 2013 року.

Суд обґрунтував своє рішення тим, що Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і кримінальним процесуальним законодавством не врегульовано правовий механізм по вирішенню у відсутність матеріалів судової справи питань виконання судового рішення суду з території Автономної Республіки Крим після набрання таким судовим рішенням законної сили, а тому суд, якому не представлено з об`єктивних причин (тимчасово окупація території Автономної Республіки Крим) матеріали судової справи з оригіналами судових рішень, в тому числі протоколів процесуальних дій та інших документів, які б підтверджували вилучення та місце зберігання грошових коштів, визнаних речовими доказами, і такі документи підлягають обов`язковому звірянню та дослідженню в судовому засіданні під час вирішення питання щодо виконання судового рішення суду з території Автономної Республіки Крим, позбавлений можливості у відсутність матеріалів судової справи розглянути питання щодо повернення речових доказів.

Крім того, суд при прийнятті рішення врахував, що постановою Київського районного суду м. Сімферополя від 30 січня 2014 року заяву (клопотання) ОСОБА_6 про вирішення питання про речові докази після винесення виправдувального вироку того ж суду від 07 жовтня 2013 року в кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України було задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року і постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву та забезпечити виконання вироку у кримінальній справі шляхом направлення судового рішення в порядку п. 59 Інструкції про речові докази на адресу: Державної фіскальної служби України, Державної казначейської служби України, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначає, що судом безпідставно не були застосовані норми Конституції України, які гарантують захист права приватної власності громадянина, а неможливість здійснення правосуддя через відсутність правового механізму вирішення певного питання не є підставою для відмови в задоволенні клопотання, оскільки за загальним правилом, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, а за відсутності такого виходить із загальних засад законодавства.

Апелянт звертає увагу, що ним суду були надані засвідчені печаткою суду копії: вироку Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим від 07 жовтня 2013 року, ухвали Апеляційного суду АР Крим від 03 грудня 2013 року та постанови Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим від 20 січня 2014 року, а тому суд, з огляду на положення ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», отримав всі повноваження щодо розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , в тому числі й повноваження щодо вирішення будь-яких питань, які виникають під час виконання вироку. Проте, встановивши факт невиконання та неможливості виконання судових рішень, суд формально підійшов до розгляду заяви, не врахував положення п.п. 59, 67 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, які передбачають необхідність направлення копії або виписки з вироку, ухвали, постанови з відомостями про подальшу долю речових доказів за місцем їх зберігання, якщо речові докази та інше майно знаходиться на спеціальному зберіганні та не перевірив обставини надсилання на адресу відповідних органів (слідчому) таких документів на виконання норм ст. 535 КПК України щодо звернення судового рішення до виконання. Крім того, суд не перевірив факт наявності речових доказів грошових коштів на депозитних рахунках, які не повернуті власнику після законного виправдувального вироку суду.

За таких обставин, як стверджує апелянт, суд порушив норми матеріального та процесуального права і не вчинив правосуддя по справі, спрямоване на захист його прав і інтересів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника заявника адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження ОСОБА_6 звернувся до Апеляційного суду м. Києва з клопотанням, в якому в порядку ст.ст. 532-535, 539 КПК України, ст.ст. 3, 4, 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» просив «прийняти ухвалу для виконання вироку, яку в порядку ст. 535 КПК України та п. 59 Інструкції про речові докази направити на адресу: Державної фіскальної служби України, Державної казначейської служби України, Пат «Державний експертно-імпортний банк України» для повернення на користь ТОВ «Кримкомплек» речових доказів грошових коштів» та одночасно порушив питання про визначення територіальної підсудності провадження за цим клопотанням Святошинському районному суду м. Києва.

Клопотання щодо звернення до виконання судового рішення обґрунтував тим, що вироком Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим від 07 жовтня 2013 року, який залишений без змін ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 03 грудня 2013 року, його виправдано у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 212, ч.4 ст. 358, ч. 1 ст. 366 КК України.

Постановою від 30 січня 2014 року Київський районний суд м. Сімферополя у зв`язку з тим, що під час постановлення виправдувального вироку щодо ОСОБА_6 не була вирішена доля речових доказів, скасував постанови слідчих органів про накладення арешту на майно та грошові кошти ТОВ «Кримкомплекс» і прийняв рішення про повернення речових доказів - грошових коштів ТОВ «Кримкомплекс».

Оскільки зазначені вирок та постанова Київського районного суду м. Сімферополя не звернуті до виконання в частині повернення підприємству грошових коштів, а державні органи України, які повинні виконати судові рішення відмовили йому в поверненні грошей з посиланням на положення п.п. 59, 67 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, він вимушений був звернутися до суду в м. Києві у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим на тимчасово окупованій території.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року клопотання ОСОБА_6 направлено для розгляду по суті до Святошинського районного суду м. Києва.

Розглянувши клопотання ОСОБА_6 в порядку ст. 539 КПК України, Святошинський районний суд м. Києва 04 листопада 2015 року постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_6 щодо вирішення питання про долю речових доказів за вироком Київського районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 07 жовтня 2013 року, обґрунтувавши своє рішення відсутністю правового механізму вирішення питання про повернення речових доказів у відсутність матеріалів судової справи, в якій постановлені рішення судом автономної Республіки Крим та врахував при цьому, що постановою Київського районного суду м. Сімферополя від 30 січня 2014 року заяву ОСОБА_6 щодо вирішення питання про речові докази після винесення виправдувального вироку того ж суду від 07 жовтня 2013 року в кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України було задоволено.

Перевіривши матеріали судового провадження за клопотанням ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, виходячи з наступного.

Так, за змістом клопотання ОСОБА_6 , він порушив перед судом питання не про вирішення долі речових доказів у кримінальній справі, а про звернення до виконання в порядку ст. 535 КПК України постанови Київського районного суду м. Сімферополя від 30 січня 2014 року в частині повернення ТОВ «Кримкомплекс» грошових коштів, які були визнані речовими доказами у кримінальній справі щодо нього за ч.3 ст. 212, ч.4 ст. 358, ч. 1 ст. 366 КК України і після постановлення виправдувального вироку за окремим судовим рішенням, ухваленим в порядку ст. 539 КПК України, підлягають поверненню власнику.

При цьому ОСОБА_6 послався і на положення ст. 539 КПК України, оскільки в іншому процесуальному порядку, враховуючи, що суди Автономної Республіки Крим на тимчасово окупованій території не можуть здійснювати правосуддя, зазначене питання не може бути вирішено.

Між тим, Святошинський районний суд м. Києва, розглянувши клопотання ОСОБА_6 по суті, не звернув увагу на вимоги ОСОБА_6 , не перевірив його повноваження як представника ТОВ «Кримкомплекс», з огляду на те, що він просив виконати судове рішення в частині повернення грошових коштів саме підприємству, а за змістом ч. 1 ст. 539 КПК України інші особи мають право звертатися до суду з клопотанням про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Не дослідив суд належним чином і надані ОСОБА_6 докази, на підтвердження своїх вимог та, відмовивши в задоволенні клопотання з підстав відсутності матеріалів судової справи, не врахував положення ст.ст. 524 - 531 КПК України, які передбачають порядок відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження, а відтак не виконав вимог ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до яких Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Крім того, розглянувши клопотання ОСОБА_6 в порядку ст. 539 КПК України, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є безумовною підставою для скасування судового рішення.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку розглядається суддею одноособового згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу.

При цьому, за вимогами ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим і не здійснюється виключно у випадках неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб.

Як убачається з матеріалів судового провадження, всупереч вимог ст. 107 КПК України щодо обов`язкового фіксування перебігу судового засідання, технічний запис судових засідань, які відбулися за участю сторін 02, 13, 21 липня 2015 року, 13 серпня 2015 року, 02 та 30 вересня 2015 року, 21 та 28 жовтня 2015 року, 03 та 04 листопада 2015 року, взагалі не відбувався, а із журналів судових засідань неможливо з`ясувати які пояснення давали представник ОСОБА_6 та прокурор, в якій частині підтримувалося клопотання, які висувалися вимоги до суду та які докази судом досліджувалися.

Згідно з положеннями п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому випадку підлягає скасуванню, якщо в матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксоване судове провадження у суді першої інстанції.

За таких обставин, враховуючи, що порушення вимог ст. 107 КПК України є істотним, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, як це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України.

Під час нового розгляду суд першої інстанції має усунути наведені колегією суддів порушення вимог кримінального процесуального закону, звернути увагу на доводи ОСОБА_6 , викладені ним в клопотанні, з огляду на положення ч. 1 ст. 539 КПК України перевірити повноваження ОСОБА_6 представляти інтереси ТОВ «Кримкомплекс» та в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню лише в частині вимоги про скасування ухвали суду першої інстанції, щодо інших доводів і вимог, то вони не можуть бути задоволені, оскільки допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону унеможливлюють прийняття рішення по суті апеляційних вимог заявника.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року, якою ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні клопотання щодо вирішення в порядку ст. 539 КПК України питання про долю речових доказів за вироком Київського районного суду

м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 07 жовтня 2013 року скасувати і призначити новий розгляд клопотання ОСОБА_6 про виконання вироку в порядку ст. ст. 535, 539 КПК України в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

________________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4