Номер провадження 1-в/201/16/2016
УХВАЛА

19 січня 2016 року м. Дніпропетровськ
вул. Паторжинського, 18а
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про розподілення процесуальних витрат за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2014 року відносно ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:
11 січня 2016 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про розподілення процесуальних витрат за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2014 року відносно ОСОБА_4 , а саме стягнення з засудженого на користь держави процесуальні витрати на проведення трасологічної експертизи за експертною спеціальністю 4.5 (дослідження холодної зброї) на суму 442 гривні 26 копійок.
Прокурор ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився, про дату та місце проведення судового розгляду клопотання був належним чином повідомлений, надав суду заяву про проведення розгляду за його відсутністю, в якій просив задовольнити клопотання та стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення трасологічної експертизи за експертною спеціальністю 4.5 (дослідження холодної зброї) на суму 442 гривні 26 копійок.
В судове засідання засуджений ОСОБА_4 не з`явився, про дату та місце проведення судового розгляду клопотання був належним чином повідомлений, про поважні причини свого неприбуття до суду не повідомив.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та дату розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Враховуючи той факт, що судом явка зазначених вище осіб не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути клопотання прокурора ОСОБА_3 , за їх відсутністю.
Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора ОСОБА_3 про розподілення процесуальних витрат за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2014 року відносно ОСОБА_4 , не ґрунтується на законі та є таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді одного року позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді одного року позбавлення волі та штрафу в дохід держави у сумі 850 гривень, який згідно вимог ст. 72 КК України підлягає самостійному виконанню.
Як вбачається із клопотання прокурора ОСОБА_3 , останній просить стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення трасологічної експертизи за експертною спеціальністю 4.5 (дослідження холодної зброї) на суму 442 гривні 26 копійок, посилаючись при цьому, одночасно на вимоги ст. ст. 118, 124, 539 КПК України та п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків».
Згідно вимог чинного законодавства, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішуються відповідно до розділу VIII КПК.
Питання, які виникають під час та після виконання вироку у учасників кримінального провадження, розглядаються судом за правилами КПК (стаття 539).
При цьому відповідно до ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: 1) про відстрочку виконання вироку; 2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; 3) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким; 4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років; 5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років; 6) про звільнення від покарання за хворобою; 7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення; 8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком; 9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку; 10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України; 11) про застосування покарання за наявності кількох вироків; 12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді; 13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України; 14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Отже, питання про стягнення процесуальних витрат за вироком суду до тих, що зазначені у ст. 537 КПК України не належить, в тому числі не є питанням, яке викликає всякого роду сумніви та протиріччя, при виконанні вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2014 року відносно ОСОБА_4 ..
Поряд із цим, як вбачається з даного вироку, який набрав законної сили 04 березня 2015 року і не скасований, судом не було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_4 судових витрат, а тому суд позбавлений процесуальної можливості змінювати будь-яким чином даний вирок, в тому числі прийняти рішення щодо стягнення судових витрат.
Разом із цим, прокурором ОСОБА_3 у поданому ним клопотанні допущені протиріччя, зокрема у вступній частині зазначено, про розподілення судових витрат, а в резолютивній частині клопотання зазначено про стягнення судових витрат з ОСОБА_4 , а тому взагалі є незрозумілим, що мав на увазі прокурор, звертаючись до суду із таким клопотанням та яке саме питання просив вирішити розподілити судові витрати чи все ж таки стягнути судові витрати.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про стягнення процесуальних витрат за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2014 року відносно ОСОБА_4 , не ґрунтується на законі і не підлягає задоволенню.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд -
В задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про стягнення процесуальних витрат за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2014 року відносно ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили після спливу семиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для її оскарження. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.
Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України. Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.
Копію ухвали, в порядку ст. 376 КПК України, учасники судового провадження мають право отримати в суді. Копія ухвали не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1