Ухвала іменем україни 8 грудня 2015року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 2 вересня 2015 року щодо ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку та проживаючу в АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винуватим за ст. 117 КК і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватою і засуджено за те, що 9 жовтня 2014 року в період часу з 17.40 год. до 19.40 год., знаходячись за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , будучи на 10 10,5 місяці внутрішньоутробного розвитку, свідомо приховуючи цей факт від оточуючих та не перебуваючи на відповідному обліку у лікарів, відчувши за станом здоров`я настання фізіологічного процесу народження дитини, направилася до ванної кімнати, де самостійно народила доношену живу дитину, після чого на ґрунті емоційної напруги, викликаної пологами. психічними та фізіологічними процесами, що їх супроводжували, перебуваючи в обумовленому пологами психічному стані, усвідомлюючи факт, що дитина народилася живою, діючи з раптово виниклим умислом на її умисне вбивство, перервала руками пуповину, після чого обгорнула дитину рушником, поклала її в поліетиленовий пакет та викинула у сміттєпровід.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 2 вересня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 не погоджується з постановленими щодо засудженої ОСОБА_5 судовими рішеннями через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості, просить їх змінити та призначити їй покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Вважає, що судами не враховано усіх обставин, що пом?якшують покарання, які, на його думку, є підставою для призначення більш м?якого покарання.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши долучені до неї копій судових рішень, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 117 КК, у касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи захисника ОСОБА_4 щодо необґрунтованого незастосування до засудженої ОСОБА_5 судами ст. 75 КК є безпідставними.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається із долучених до касаційної скарги копії судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд повною мірою врахував як тяжкість вчиненого злочину та дані про особу засудженої, так і обставину, що пом`якшує покарання утримання малолітньої дитини. Разом з тим судом враховано, що ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем свого проживання, раніше не судима, не заміжня, офіційно не працевлаштована, однак займається суспільно корисною працею, за місцем попередньої роботи характеризувалася позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що кримінальний закон до ОСОБА_5 щодо призначення їй покарання судом першої інстанції застосовано правильно, оскільки призначене їй покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів. Тому підстав для помякшення призначеного засудженій ОСОБА_5 покарання та застосування ст. 75 КК за доводами касаційної скарги захисника ОСОБА_4 у колегії суддів немає.

Доводи про невідповідність призначеного засудженій покарання внаслідок суворості, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок місцевого суду, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою та чому не знайшов підстав для зміни вироку суду й призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Враховуючи, що з касаційної скарги захисника та доданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 2 вересня 2015 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3