Ухвала іменем україни 17 грудня 2015 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001147, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 , який визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

встановив:

у касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 стверджує про суворість покарання, призначеного ОСОБА_6 . Апеляційним судом Харківської області. Зазначає, що у суду були підстави для призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Просить вирок Апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити, звільнивши засудженого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки.

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 листопада 2014 року ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, та призначено покарання у виді позбавленні волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 3,4 ст. 76 КК України.

20 травня 2014 року Апеляційний суд Харківської області за апеляцією прокурора скасував указаний вирок місцевого суду у частині призначеного ОСОБА_6 покарання, та постановив свій вирок, яким засудив ОСОБА_6 за ч. 2 ст.260 КК України до покарання у виді позбавленні волі строком на 3 роки.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості вироку Апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 , перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.
11 травня 2014 року ОСОБА_6 , перебуваючи в м. Донецьку, маючи намір на вступ до незаконного збройного військового формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» прибув до штабу формування, що розміщувався в захопленій будівлі Служби безпеки України. Усвідомлюючи протиправність своїх дій, назвав свої анкетні дані невстановленій досудовим слідством особі на ім`я ОСОБА_9 , яка здійснювала вербування, ознайомився зі встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного формування, дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тобто увійшов до незаконного збройного військового формування під командуванням ОСОБА_10 . Для подальшої участі в ньому невстановленою досудовим слідством особою було призначено ОСОБА_6 на посаду бійця першого відділення п`ятого взводу та передано йому у використання автоматичну вогнепальну зброю «АКС-74», набої до нього, формений одяг та військове спорядження.

У період із 11 по 27 травня 2014 року ОСОБА_6 систематично виконував накази свого безпосереднього командира та здійснював визначені йому функції по окупації м. Донецьк та здійсненню пропускного режиму на блокпостах.

Захисником не оскаржуються доведеність винуватості ОСОБА_6 в учиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, та правильність застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій засудженого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили судам постановити законні та обґрунтовані судові рішення, не встановлено.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 260 КК України Апеляційний суд Харківської області указав про врахування суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, ступеню його тяжкості, конкретних обставин вчинення злочину, даних про засудженого, який є особою молодого віку, має батька-інваліда ІІІ групи, пом`якшуючих покарання обставин - вчинення злочину вперше та щире каяття у скоєному. Обтяжуючих покарання обставин судом встановлено не було.

Одночасно, на думку колегії суддів, апеляційний суд хоча і послався на врахування конкретних обставин вчинення злочину, проте залишив поза увагою те, що ОСОБА_6 17 днів перебував у складі не передбаченого законом збройного формування, самостійно добровільно залишив його ряди, був звільнений із СІЗО для обміну на військовослужбовців Збройних Сил України, проте не продовжив злочинну діяльність, а поїхав до місця свого проживання.

Недостатньо судом враховано і дані про засудженого, який є особою молодого віку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував, позитивно характеризувався за місцем проживання, має батька-інваліда ІІІ групи, матір похилого віку та молодшого брата.

Також суд не достатньо зважив і на пом`якшуючі покарання обставини якими є те, що ОСОБА_6 вчинив злочин вперше, щиро кається у вчиненому злочині, про що свідчить також порядок розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КК України.

Зазначені обставини, дані про особу засудженого, сукупність визнаних судом пом`якшуючих покарання обставин дають підстави вважати можливим виправлення засудженого без відбування призначеного йому покарання, тобто для застосування щодо нього статей 75, 76 КК України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає необхідним змінити вирок Апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 , пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши ст. 75 КК України та звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком. При цьому суд касаційної інстанції вважає за необхідне покласти на засудженого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а тому касаційна скарга захисника ОСОБА_5 підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

вирок Апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити: на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного йому за ч.2 ст.260 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання та роботи та періодично з`являтися на реєстрацію в кримінально-виконавчу інспекцію.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_________________________ _______________________ _______________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3