Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/1129/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.12.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000919 за апеляційною скаргою процесуального прокурора на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перегонівка, Голованівського району, Кіровоградської області, громадянина України, українця, який не одружений, інвалід дитинства ІІІ групи, студент 3 курсу Кіровоградського державного педагогічного університету імені Володимира Винниченка, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнано винуватим за ст. 286 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Також, стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в розмірі 1044 грн. 06 коп.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази по справі, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за таких обставин:

11.07.2015 року приблизно о 14 год. 00 хв. ОСОБА_8 керуючи автомобілем Москвич-21406, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 та достовірно знаючи про технічну несправність транспортного засобу, при якій його експлуатація заборонена, яка виражалася у зношеності малюнку протектора, що відповідно до вимог п. 31.4 ПДР України забороняє експлуатацію транспортного засобу, рухаючись в світлу пору доби на 693 км + 500 м автодороги Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка, на території Кіровоградського району Кіровоградської області, допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б,д), 14.2 (в), 12.1 (в), 12.3 (в) ПДР України і після зустрічного роз`їзду із зустрічним автомобілем не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу та повертаючись з узбіччя на проїзну частину допустив занос автомобіля з подальшим з`їздом на праве узбіччя по ходу його руху та перекидання автомобіля в кюветі.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження, які несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та в цьому випадку призвели до смерті останнього і знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Вказує, що суд першої інстанції не повній мірі врахував особу обвинуваченого та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Свої доводи мотивує тим, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, який спричинив смерть потерпілого.

В заперечення захисник просить відхилити апеляцію прокурора, вказує, що судом першої інстанції встановлено, як мінімум дві пом`якшуючі обставини, а тому призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та п. 8 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, захисника та обвинуваченого, які просили залишити вирок без змін, врахувавши письмову заяву потерпілої, яка просила вирок першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 286 ч. 2 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Оскільки жодним із учасників провадження не оспорюється доведеність вини ОСОБА_8 , колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги, а тому вважає доведеною вину обвинуваченого у вчиненні порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за що його засуджено судом першої інстанції, а кваліфікацію дій винуватого за ст. 286 ч. 2 КК України правильною.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, правильно врахував тяжкість злочину, який відноситься до категорії необережного тяжкого злочину; особу винуватого, який за місцем проживання характеризується посередньо (а.п. 112), за місцем навчання характеризується позитивно (а.п. 111), проживає із матір`ю (а.п.113), є інвалідом з дитинства 3 групи (а.п. 127-128), навчається в Кіровоградському державному педагогічному університеті імені Володимира Винниченка, на обліку в психіатричній лікарні та наркологічному диспансері не перебуває (а.п. 118, 120), раніше не судимий (а.п. 115-116), перебував на лікуванні із 03.08.2015 по 17.08.2015 у зв`язку із цукровим діабетом (тяжка форма); обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про можливість виправлення обвинуваченого, призначивши покарання з випробуванням та іспитовим строком, тобто без ізоляції від суспільства.

Колегії суддів вважає, що даний висновок є передчасним та необґрунтованим, оскільки ОСОБА_8 , тривалий час використовував технічно несправний транспортний засіб, який мав зношений малюнок протектора, при якій його експлуатація заборонена, внаслідок вчинив тяжкий злочин, від якого настали тяжкі наслідки смерть людини, не одружений, утриманців не має, не надавав будь-яких даних, що вказують на достатній рівень соціальної репутації обвинуваченого, оскільки за місцем проживання характеризується посередньо. В той же час згідно ст.ст. 3, 27 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.Кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави захищати життя людини, в тому числі і засобами кримінально-правової репресії. Тому, неприпустимо визначати життя людини, як матеріальне благо, яке можливо відшкодувати у матеріальному виразі.

Суд першої інстанції залишив поза увагою вимоги п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_8 , покарання із застосуванням ст. 75 КК України за наявності лише пом`якшуючих обставин у вигляді щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, добровільного відшкодування завданих збитків, не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди, а також з відсутністю обставин, що обтяжують покарання.

Проте саме по собі позиція потерпілої без підтвердження даних про фактичне відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди, наявність позитивної характеристики за місцем проживання, навчання у вищому учбовому закладі, та визначена на певний строк інвалідність 3 групи, перебування на лікування в минулому, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , без урахування обставин кримінального провадження, заподіяних наслідків, не може бути підставами для звільнення останнього від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що в запереченнях на апеляцію послалась сторона захисту. В той же час дані обставини є підставою для призначення покарання за статтею закону, яка передбачає відповідальність за дане кримінальне правопорушення, із застосуванням ст. 69 КК України.
Беручи до уваги вищевикладене в сукупності, а також обставини справи, вік, особу та стан здоров`я обвинуваченого, врахувавши обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого та відношення обвинуваченого до вчиненого, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що за спрямованістю поведінки ОСОБА_8 , як особа, представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому його виправлення та перевиховання, навіть за наявності вищевказаних пом`якшуючих обставин покарання, можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства.

Ураховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, переконання, що його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з реальним відбуванням покарання, колегія суддів не знаходить підстав застосування до ОСОБА_8 ст. 75 КК України.

З огляду на викладене, та у зв`язку з відшкодуванням матеріальної шкоди, а також позиції потерпілої, яка не наполягала на призначенні суворого покарання та просила обвинуваченого не позбавляти волі, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, передбаченим санкцією інкримінованої йому статті кримінального закону, із застосуванням ст. 69 КК України, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст. 50 КК України.

Відповідно до ст.409 КПК України підставами для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто призначення судом такого покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне апеляцію прокурора задовольнити частково, вирок суду в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 скасувати, постановивши новий вирок.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 414, 419-420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу процесуального прокурора задовольнити частково.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2015 року, стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
ОСОБА_8 , з метою забезпечення виконання вироку, взяти під варту в залі суду.

Строк відбування покарання обчислювати з 24 грудня 2015 року.

В решті вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2015 року - залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту його проголошення а обвинуваченим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4