Справа № 373/2576/15-к

У Х В А Л А
05 жовтня 2015 року м. Переяслав-Хмельницький
Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області
під головуванням судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
24.09.2015 до суду надійшов обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .
У підготовчому судовому засіданні при обговоренні питання відповідності обвинувального акту вимогам КПК постало питання щодо обставин залучення до цього кримінального провадження потерпілим ОСОБА_5 .
Зокрема, в обвинувальному акті зазначено, що потерпілим є ОСОБА_5 , народжений 1962 року. Однак, текст викладення фактичних обставин справи, а також формулювання обвинувачення не містять інформації про те, що інкримінованим обвинуваченому злочином заподіяно шкоду саме ОСОБА_5 .
З тексту фактичних обставин справи, а також формулювання обвинувачення вбачається, що крадіжку майна обвинувачений з іншою встановленою особою здійснили з «території підприємства ФОП ОСОБА_6 ».
Обвинувачений пояснив, що не знає, кому заподіяно збитків інкримінованим йому злочином.
Прокурор вказав, що не він здійснював процесуальне керівництво та затвердження обвинувального акта у цьому провадженні. З наявних у нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 є заявником про вчинений злочин з території підприємства ФОП ОСОБА_6 й доказів наявності підстав для залучення ОСОБА_5 потерпілим у це кримінальне провадження у нього немає.
Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився повторно, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Дані про залучення до кримінального провадження потерпілим ФОП ОСОБА_6 суду не надано.
Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Також, обвинувальний акт не містить даних про власника майна, викрадення якого інкримінується обвинуваченому.
Таким чином, в обвинувальному акті наявні суперечності, які суд не може усунути у підготовчому судовому засіданні, щодо підстав залучення потерпілим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 й незалучення ФОП ОСОБА_6 , а також належності майна, викрадення якого інкримінується обвинуваченому.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до положень п.п. 3, 5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); формулювання обвинувачення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Також, зазначена стаття передбачає, що доказуванню підлягають: винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до положень ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Частина 2 цієї статті покладає обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, на сторону, що їх подає.
Точне визначення особи потерпілого впливає на визначення форми обвинувачення у кримінальному провадженні, а також інші обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та впливають на призначення покарання.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісье та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно «оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див, рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Формулювання обвинувачення, що міститься в обвинувальному акті, не містить відомостей про власника майна, викрадення якого інкримінується обвинуваченому.
Зазначене ставить під сумнів обґрунтованість вказаного в обвинувальному акті твердження, що «злочинними діями ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 завдано матеріальних збитків на загальну суму 8800 грн.00 коп.»
При цьому, п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а не матеріальних збитків.
Вищевикладене порушує право обвинуваченого підготуватися до захисту та справедливий судовий розгляд, а також, можливо, порушує права особи, яка є власником майна, викрадення якого інкримінується обвинуваченому.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 55, 91, 92, 291, 314, 372 КПК України, суд
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України, прокурору, вказавши на необхідність приведення його у відповідність до законодавчо визначених вимог.
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1