Справа №489/2715/15-к 20.10.2015 20.10.2015 20.10.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2015 року.
Обвинувачені:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, офіційно не працюючий, не одружений зареєстрований за місцем народження АДРЕСА_1 .
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженець м Миколаєва громадянин України, офіційно не працюючий, не одружений, раніше не судимий, зареєстрований за місцем народження
АДРЕСА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_8
обвинувачені: ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисники: ОСОБА_9 , ОСОБА_7
_______________________________________________________________
Провадження 11-кп/784/682/15 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_10
Категорія: ст.185 ч.3 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційних скарг:
Обвинуваченого ОСОБА_5 : - вирок суду першої інстанції змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 3 на ч.2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Обвинуваченого ОСОБА_6 - вирок суду першої інстанції змінити і звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
Захисника ОСОБА_7 : - вирок суду щодо ОСОБА_5 змінити, пом`якшити призначене йому покарання до мінімального, передбаченого санкцією ст. 185 ч.3 КК України.
Окрім того захисник просить в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 щодо стягнення моральної шкоди на його користь в розмірі 2500 відмовити.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2015 року ОСОБА_5 і ОСОБА_6 визнані винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено їм покарання у виді позбавлення волі: ОСОБА_5 строком на 4 роки, ОСОБА_6 строком на 3 роки.
Постановлено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 2400 грн., моральну шкоду в розмірі 2500 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі і процесуальних витрат.

Узагальнені доводи апелянтів.
Обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України. На його думку тамбур квартир, звідки викрадалися речі мешканців не може розцінюватися як проникнення в «приміщення», оскільки встановлення дверей тамбурів не передбачено будівельними нормами. За такого, на думку апелянта відокремлені тамбури в під`їздах багатоповерхівок є приміщеннями загального користування.
Окрім того, ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 вважають, що при призначенні покарання судом не взято до уваги його щире каяття, визнання вини, сприяння розкриттю злочину, вади зору, внаслідок яких він є інвалідом, міцні соціальні зв`язки.
Крім того захисник ОСОБА_7 вказує, що в задоволенні моральної шкоди ОСОБА_11 слід відмовити, оскільки він в суд не з`являвся для обґрунтування своїх моральних переживань.
Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що він просить звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Мотивів, для застосувати до нього ст. 75 КК України ОСОБА_6 не приводить.
Узагальнена позиція інших учасників
В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_12 потерпілий ОСОБА_11 просить вирок суду відносно ОСОБА_5 залишити без змін.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
07.03.2015 року близько 14 години ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , діючи повторно, незаконно проникли до тамбуру квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , звідки таємно викрали велосипед, який належить ОСОБА_11 , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 2 400 грн.
Крім того, 10.03.2015 року ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 в період часу з 12 по 14 години проникали до тамбурів квартир АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 та квартир АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , звідки таємно викрали рибальське крісло, яке належить ОСОБА_13 , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 300 грн. та пральну машину «Веко», що належить ОСОБА_14 , спричинивши останній матеріальну шкоду в розмірі 2 500 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини .
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_7 на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав вирок законним і обґрунтованим, а призначене обвинуваченим покарання справедливим, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в інкримінованих їм злочинах, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами.
Як вбачається з протоколів огляду місця подій від 10.03.2015 року, що саме з тамбурів квартир багатоповерхівок, які відгороджені від маршових сходів і площадок дверима, були вчинені крадіжки майна громадян. Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які були при проведенні зазначеної слідчої дії підтвердили, що вони заволоділи чужим майном, яке знаходилося у вказаних тамбурах (а.п. а.п. 90-92, 96-98).
Відповідно до роз`яснень п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009р. поняття «інше приміщення» включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).
Згідно вищезазначених роз`яснень приміщення тамбуру відноситься до інших примішень, оскільки в них постійно знаходилося майно мешканців.
З огляду на наведене, дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна поєднаного з проникненням в інше приміщення (крадіжка), вчинена повторно.

Таким чином, зазначене спростовує твердження обвинуваченого ОСОБА_5 проте, що в його діях відсутня така кваліфікуюча ознака крадіжки, як «проникнення у інше приміщення», а тому не має підстав для перекваліфікації скоєного засудженим з ч. 3 на ч. 2 ст. 185 КК України.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до категорії тяжкого злочину, даних про особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутності обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.
Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання у виді 4 років позбавлення волі, що є близьким до мінімального розміру передбаченого санкцією ч.3 ст. 185 КК України.
Призначене ОСОБА_5 покарання за своїм видом та розміром відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого і є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Тому відсутні підстави для пом`якшення йому покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не було встановлено, що обвинувачені визнали вину та щиро розкаялися у вчиненні злочину.
Так, посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на те, що суд безпідставно не врахував визнання ним вини та щире каяття є безпідставним.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника на незадовільний стан здоров`я, як на підставу для пом`якшення покарання, не заслуговують на увагу, оскільки при необхідності необхідна медична допомога йому може бути надана в установі виконання покарання. Крім того, апелянтами не надано жодного доказу на підтвердження доводу щодо неможливості отримання обвинуваченим такої допомоги в установі виконання покарання.
Відповідно до ст. 8 КВК України засуджені мають право на охорону здоров`я, яка в установах виконання покарань забезпечується системою медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних заходів, а також поєднанням безоплатних і платних форм медичної допомоги.
Таким чином, в установах попереднього ув`язнення та установах виконання покарань передбачено надання медичної допомоги засудженим в тому числі переведення їх в спеціалізовані установи виконання покарань відповідного медичного профілю.
Твердження захисника про міцні соціальні зв`язки обвинуваченого ОСОБА_5 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не знижують ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину.
Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду про неможливість виправлення ОСОБА_6 без відбування призначеного йому покарання.
Апеляційний суд з урахуванням обставин справи, приходить до висновку про можливість зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.
Мотивуючи призначення покарання ОСОБА_6 , суд не прийняв до уваги те, що останній раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, злочин вчинив в молодому віці, ріс і виховувався без батьків.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 повністю визнав вину у вчиненні злочину, правильно оцінив свою неправомірну поведінку, щиро розкаявся .
Цю обставина яка істотно знижує суспільну небезпеку обвинуваченого, відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України апеляційний суд визнає такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого.
Відповідно до положень ст. 75 КК України, у визначених цим законом випадках, суд може прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи вище наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що конкретні обставини справи та наведені вище дані про особу обвинуваченого дають підстави вважати, що виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Отже, вирок суду в цій частині підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст. 409, п.1 ч.1 ст. 413 КПК України через незастосування судом закону України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню. Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в цій частині є слушними.
Суд першої інстанції враховуючи роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» № 4 від 31.03.1995р., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши, що внаслідок викрадення майна, потерпілий зазнав моральної шкоди, яка виразилася в його моральних переживаннях у зв`язку з втратою майна, необхідністю звернення до правоохоронних органів та те, що останній змінив життєвий уклад та розмірений спосіб життя, що негативно відобразилось на його житті, обґрунтовано стягнув з обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в солідарному порядку моральну шкоду в розмірі 2 500 грн.
Тому, доводи апелянта про завищення судом першої інстанції моральної шкоди є безпідставними.
Керуючись ст.ст. 405, п.2 ч.1 ст.407, 408, 409, 413, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити, вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 - змінити .
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування покарання призначеного йому за ст. 185 ч.3 КК України у виді 3 років позбавлення волі, звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти вказану інспекцію про зміну місця проживання, відповідно до п. п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України.
З під варти ОСОБА_6 звільнити негайно в залі судового засідання.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення. а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: