справа 1-н-1/2010 р.
ПОСТАНОВА

іменем України

19 лютого 2010 року

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Федорової Л.П.

при секретарі Шарун В.В.

за участю прокурора Бірука П.В.

захисника ОСОБА_1

законного представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно постанову про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, не одруженого, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, раніше не судимого,

який вчинив суспільно-небезпечне діяння передбачене ч.2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

9.11.2009 року приблизно о 19 год. ОСОБА_3, керуючись корисливими спонуканнями, вирішив повторно, шляхом шахрайства заволодіти майном мобільним телефоном ОСОБА_4 ОСОБА_3, з метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на заволодіння чужим майном, повідомив ОСОБА_4 завідомо неправдиву інформацію про те, що він хоче зателефонувати з її мобільного телефону, чим ввійшов в довіру неповнолітній ОСОБА_4

9.11.2009 року біля 19 год. ОСОБА_3, перебуваючи на вул.Зерова в м.Дубно, реалізовуючи свій злочинний намір направлений на заволодіння чужим майном, шляхом шахрайства, зловживаючи довірою неповнолітньої ОСОБА_4, взяв в останньої її мобільний телефон марки "Самсунг 150", не маючи на меті його в послідуючому повертати. При цьому повідомив завідомо неправдиві відомості про те, що він поверне мобільний телефон. Внаслідок злочину ОСОБА_4 було заподіяно шкоду на суму 718 грн. 77 коп.

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що 9.11.2009 р. о 18 год. він, перебуваючи в м.Дубно в районі "Малого базарчика" разом з ОСОБА_5, зустрів знайому ОСОБА_4, попросив у неї мобільний телефон, щоб нібито кудись перезвонити. Але в нього виник намір телефон не повертати, а з ним втекти, щоб в подальшому телефон продати. Знаходячись на вул.Зерова, він ще раз попросив у ОСОБА_4 телефон, на його прохання ОСОБА_4 телефон йому дала. Взявши телефон, він почав робити вигляд, що кудись телефонує. ОСОБА_4 з ОСОБА_5 пішли далі, він побачив, що вони не дивляться за ним і побіг в іншу сторону.Що було далі він не бачив. Біля супермаркету "Хмільники" зустрів знайомого, запропонував йому купити телефон за 200 грн., той погодився. Виручені кошти витратив на продукти харчування. В скоєному розкаюється.

За змістом ст.22 КК України, кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося шістнадцять років.

За змістом ст.97 ч.2 КК України, примусові заходи виховного характеру суд застосовує до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Вина неповнолітнього у скоєнні суспільно-небезпечного діяння підтверджується показаннями самого ОСОБА_3, матеріалами справи.

За змістом ст.448 КПК України, після розгляду справи в судовому засіданні, яка надійшла згідно з пунктом 1 ст.232-1 цього Кодексу, суд вирішує такі питання: чи мало місце суспільно-небезпечне діяння, з приводу якого провадилося досудове слідство, чи винна у цьому діянні особа, щодо якої розглядається справа, та який саме примусовий захід виховного характеру, з передбачених частиною другою ст.105 КК України, має бути застосований до цієї особи.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_3, його законного представника ОСОБА_2, оглянувши документи, що характеризують особу ОСОБА_3, суд приходить до висновку, що суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.190 КК України, мало місце і вина неповнолітнього ОСОБА_3 у його вчиненні в суді доведена.

Обираючи примусовий захід виховного характеру, суд враховує те, що ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння не досягнувши шістнадцятирічного віку, розкаявся у вчиненому. Кримінальна справа відносно нього закрита, з направленням для застосування примусових заходів виховного характеру. Суд також рахує, що батьки ОСОБА_3 здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього і постійний контроль за його поведінкою, тому є можливим застосувати відносно ОСОБА_3 примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд батьків.

Зважаючи на викладене, та керуючись ст. 7-3, 447, 448 КПК України, ст.ст. 97, 105 КК України,

постановив :

застосувати до ОСОБА_3 примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд батьків.

На постанову може бути подано апеляцію до апеляційного суду Рівненської області протягом 15 діб з моменту проголошення через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя