1-кс/760/6910/14
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2014 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого СВ Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_2 , погоджене з прокурором прокуратури Солом`янського району м. Києва ОСОБА_3 , про тимчасовий доступ до документів на підставі матеріалів досудового розслідування №0011830, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,-
В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з клопотанням, в якому просив надати тимчасовий доступ до документів, які знаходяться у володінні ПП « ОСОБА_4 », яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме оригіналів договорів, актів приймання-передачі виконаних робіт та інших документів, які стосуються відносин між ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з ПП « ОСОБА_4 ».
Обґрунтовував своє клопотання посиланням на те, що у провадженні СВ Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0011830, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2013 року, що кваліфікується за ч.1 ст.190 КК України.
В ході проведення досудового розслідування в якості потерпілої була допитана ОСОБА_5 , яка повідомила, що вона була дружиною ОСОБА_6 , шлюб з яким було укладено в лютому 2007 року, вдова з 22 квітня 2011 року.
ОСОБА_6 та його колишня дружина ОСОБА_7 були засновниками ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з рівними частками у статутному капіталі товариства, що в грошовому виразі складало по 25000 грн.
У вересні 2001 вони купили ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у його засновників: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яке було засноване ще в 1995 році зі статутним капіталом в 50000 крб.
Згідно з договором від 26.09.2001 року засновники ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_8 та ОСОБА_9 передали ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності на ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з належним йому кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », вартість якого сторони оцінили в 65000 доларів США. В момент підписання цього договору, а саме 26.09.2011 року ОСОБА_6 в якості задатку передав ОСОБА_9 3000 доларів США, про що свідчить п. 10 вказаного договору.
Розрахунки з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проводились частками одним ОСОБА_6 , про що свідчать розписки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Так, ОСОБА_6 передавав ОСОБА_9 07.12.2001 року - 1500 доларів США, 19.12.2001 року - 3000 доларів США та ОСОБА_10 - 34000 доларів США, 17.04.2002 року - 2500 доларів США як кінцевий розрахунок. Директором ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » був призначений син ОСОБА_7 - ОСОБА_11 .
На початку 2006 стосунки між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 погіршились, тому ОСОБА_7 та її син ОСОБА_11 позбавили ОСОБА_6 права приймати участь в роботі ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Змінивши всіх робітників охорони, внутрішнім наказом вони заборонили допускати ОСОБА_6 на територію підприємства. З того часу ОСОБА_11 , нехтуючи законами України, маніпулюючи нормативно-правовою базою, ігноруючи рішення судів, фальсифікуючи та підробляючи документи, управляє підприємством, присвоюючи собі прибуток, отриманий від діяльності ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в повному обсязі та використовуючи основні засоби підприємства на свій розсуд.
Згідно зі ст. 60 Закону України «Про господарські товариства» у зв`язку з тим, що власниками ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з рівними долями по 50% в статутному капіталі, будь-які рішення та дії директора ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » без згоди обох засновників є протиправні.
Протягом шести років ОСОБА_6 не брав участі в загальних зборах засновників товариства та в господарській діяльності підприємства у зв`язку з тим, що він не був допущений до його діяльності та з цієї причини проходили судові розгляди на різних рівнях судової влади.
Не зважаючи на заборону судів Солом`янського та Голосіївського району м. Києва не вчиняти будь-які дії, направлені на взяття фінансових зобов`язань перед третіми особами (ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 29.03.2006 року та ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2007 року), без згоди другого засновника товариства ОСОБА_6 з часткою в статутному капіталі в розмірі 50%, директор ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_11 26.07.2007 року підписав договір поставки № 4 з приватним підприємством « ОСОБА_4 » на поставку кухонного обладнання на загальну суму 1759457,00 грн., взявши фінансові зобов`язання перед третьою особою.
Про це ОСОБА_6 було невідомо до самої його смерті.
Підписуючи такий договір, директор ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_11 діяв по чітко відпрацьованій схемі щодо штучного створення заборгованості з метою використання схеми в подальшому разом зі своєю матір`ю ОСОБА_7 для заволодінням майном товариства.
Згідно цього договору оплата здійснювалась протягом трьох банківських днів з моменту підписання акту прийом - передачі майна на підставі наданого рахунку, поставку кухонного обладнання ПП « ОСОБА_4 » здійснило протягом трьох тижнів.
Враховуючи зміст договору, можливо стверджувати, що директор ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_11 , підписуючи його та взявши фінансові обов`язки в розмірі 1759457,00 грн., був впевнений в тому, що своєчасно проведе розрахунок з поставником обладнання. З цієї причини 28.08.2007 року ПП « ОСОБА_4 » направило претензію щодо невиконання умов договору, на яку ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зовсім не відреагувало.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_7 погасила борг перед ПП « ОСОБА_4 » в розмірі 1759457,00 грн. шляхом внесення цієї суми в касу приватного підприємства.
Протягом трьох років ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в рахунок погашення не провело жодних перерахувань, але кошти на розрахунковому рахунку були, про що свідчить добудова будівлі, її оздоблення з устаткуванням нових меблів та благоустрій території.
Ухвалами Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2010 року та Апеляційного суду м. Києва від 14.04.2010 року всі заборони по ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та арешт майна були зняті.
Після зняття заборони та арешту майна ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_7 01.09.2010 року звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною вимогою стягнути з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 1759457,00 грн. та видати виконавчий лист.
На підставі наданого до Солом`янського районного суду м. Києва підробленого пакету документів, особистої участі в судовому засіданні та повній згоді з усім директора ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_11 , Солом`янський районний суд м. Києва виніс рішення про стягнення з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » боргу в сумі 1759457,00 грн. на користь ОСОБА_7 .
Між ОСОБА_7 та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі директора ОСОБА_11 була укладена мирова угода, яка визнана ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.02.2011 року, згідно якої ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » передав, а ОСОБА_7 прийняла нежитловий будинок (приміщення) за адресою: АДРЕСА_2 , в рахунок погашення заборгованості. На підставі зазначеної ухвали ОСОБА_7 було проведене документальне переоформлення і на сьогоднішній день цей нежитловий будинок (приміщення) є її власністю, що підтверджується листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вважає, що оформлення договору з ПП « ОСОБА_4 », договору поруки ПП « ОСОБА_4 » з ОСОБА_7 надало змогу ОСОБА_7 та ОСОБА_11 незаконно вчинити дії щодо зняття з балансу ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » нежитлового приміщення - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 », розміщеного за адресою: АДРЕСА_2 , та передати його безпосередньо ОСОБА_7 .
По наявній у заявниці інформації приватного підприємства « ОСОБА_4 » в єдиній реєстраційній базі України, нібито, на даний час не існує і податки до державного бюджету від нього не надходять.
Після зняття арешту з майна ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » без згоди одного із засновників ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - ОСОБА_6 директор ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_11 20.04.2010 року, шляхом махінації з уставними документами ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та підроблюючи документи, незаконно вчинив дії і через регіональну товарну біржу « ІНФОРМАЦІЯ_5 », продавши легковий автомобіль Мерседес Бенц, МL270CDI, сірого кольору, 2002 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що стояв на балансі товариства, своїй матері - ОСОБА_7 за суттєво заниженою ціною в 20000,00 грн. з урахуванням 20% ПДВ, про що свідчить угода купівлі-продажу від 20.04.2010 року.
Як вбачається з висновку фахівця авто-товарознавця ОСОБА_12 від 20.04.2010 року вартість автомобіля Мерседес - Бенц складала 146431,74 грн., з якою директор ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_11 і його матір ОСОБА_7 погодились, сплативши з цієї суми податок до пенсійного фонду в розмірі 4392,95 грн., що підтверджується заявою № М5 від 20.04.2010 року до ВРЕР- 5 ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Зазначений легковий автомобіль Мерседес-Бенц зареєстрований на ім`я ОСОБА_7 у ІНФОРМАЦІЯ_7 з отриманням державного номерного знаку НОМЕР_3 на підставі договору купівлі-продажу від 20.04.2010 року.
Також за результатами господарської діяльності ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_6 згідно із законодавством України повинен був отримувати частку прибутку, але такої можливості він був позбавлений і директором товариства ОСОБА_11 , який умисно не здійснював виплати протягом 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011 років. У відповідності до звітів, поданих товариством за цей період до податкової адміністрації Солом`янського району м. Києва, загальна сума невиплат може сягати більше півтора мільйона гривень.
Згідно зі статутом ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » кожний з засновників має право: брати участь в управлінні справами товариства; брати участь у розподілі прибутку та одержувати частку прибутку від діяльності товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства: знайомитись з даними бухгалтерського обліку, звітністю товариство тощо. Вказані права також були гарантовані ОСОБА_6 ст. 10 Закону України «Про господарські товариства». Однак незаконними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_11 цих прав ОСОБА_6 був позбавлений, оскільки протягом майже шести років на письмові звернення ОСОБА_6 від товариства, де він був одним із засновників, не було отримано жодної відповіді.
Отже, умисно підписуючи договір поставки обладнання з ПП « ОСОБА_4 », мирову угоду зі своєю матір`ю ОСОБА_7 на передачу нерухомого майна ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в рахунок погашення штучно створеної заборгованості без згоди іншого засновника цього товариства ОСОБА_6 , реалізовуючи легковий автомобіль Мерседес - Бенц, що стояв на балансі товариства, своїй матері ОСОБА_7 без згоди іншого засновника ОСОБА_6 по заниженій вартості, невиплату ОСОБА_6 частки прибутку, отриманого від господарської діяльності товариства за шість років, директор ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_11 явно перевищив свої повноваження і своїми діями завдав істотної шкоди охоронюваним законами України правам та інтересам заявниці ОСОБА_5 як спадкоємиці за заповітом після померлого ОСОБА_6 .
Під час проведення досудового розслідування встановлено, що ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » мав господарсько-правові відносини з ПП « ОСОБА_4 ». Слідчий зазначав, що виникла необхідність дослідити в рамках кримінального провадження оригінали договорів, актів приймання-передачі виконаних робіт та інших документів, які стосуються відносин між ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з ПП « ОСОБА_4 ».
Слідчий про розгляд клопотання був повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, клопотання не підтримав.
Згідно з ч.1 ст.107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних заходів не здійснювалась.
Вивчивши матеріали клопотання і кримінального провадження, вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню.
Як вбачається із змісту клопотання, слідчий, обґрунтовуючи своє прохання про надання дозволу на тимчасовий доступ до документів, посилався на те, що зазначені документи мають значення для встановлення істини по даному кримінальному провадженню.
Згідно зі ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).
Відповідно до ч. 5 ст. 163 КПК України слідчий суддя постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: 1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.
Так, згідно зі ст.505 ЦК України комерційною таємницею є інформація, яка є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових є невідомою та не є легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить, у зв`язку з цим має комерційну цінність та була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності, вжитих особою, яка законно контролює цю інформацію. Комерційною таємницею можуть бути відомості технічного, організаційного, комерційного, виробничого та іншого характеру, за винятком тих, які відповідно до закону не можуть бути віднесені до комерційної таємниці.
Тобто до комерційної таємниці можна віднести більшість документів юридичних осіб.
Згідно з ч. 6 ст. 163 КПК України слідчий суддя постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Встановлено, що кримінальне провадження №0011830 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, щодо можливих неправомірних дій посадових осіб ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які, ймовірно, на думку автора звернення, шляхом обману заволоділи нежитловими приміщеннями ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Фабулою є фактична частина обвинувачення, його зміст, юридична форма якого обумовлюється конкретною нормою КК України. Вона завжди індивідуальна, бо стосується конкретної особи, яка вчинила злочин. Встановлення фактів, що визначають фабулу обвинувачення, і виявлення їх юридичних ознак є передумовою для прав, кваліфікації злочин, діяльності, а отже, і правильного застосування кримінальної відповідальності за конкретний злочин.
Наведене визначення обвинувачення вперше формулюється у внесених до ЄРДР відомостей, які мають містити три складові: фабулу обвинувачення, тобто реальний зміст інкримінованого обвинувачуваному діяння, та встановлені у справі факти, у яких передбачені ознаки відповідного складу злочину; юридичне формулювання, тобто ті правові ознаки, що притаманні типовому поняттю будь-якого виду злочину; правову кваліфікацію за відповідною статтею (частиною, пунктом) Особливої частини КК України. Саме ці обставини, які утворюють фабулу обвинувачення, і складають предмет доказування під час досудового розслідування.
Разом з тим, виходячи з вказаних у внесених до ЄРДР відомостей щодо фабули та правової кваліфікацій кримінального правопорушення, в клопотанні відсутнє обґрунтування, яке б підтверджувало суттєве значення документів, які перебувають у володінні ПП « ОСОБА_4 » а саме: оригіналів договорів, актів приймання-передачі виконаних робіт та інших документів, які стосуються відносин між ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з ПП « ОСОБА_4 », за невизначений період; а також їх наявність у цієї особи.
Також зі змісту клопотання не випливає, яким чином відомості, які містяться у цих документах, можуть бути використані відповідно до фабули кримінального правопорушення та його періоду.
При цьому орган досудового слідства не позбавлений можливості у реалізації прав на отримання інформації шляхом отримання конкретно визначених ним документів за певний період часу, які б, в свою чергу, могли підтвердити або спростувати певні обставини кримінального провадження.
Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Так, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Однак матеріали клопотання не містять інформації про те, чи уживалися заходи щодо одержання документів, про тимчасовий доступ до яких йдеться в поданому клопотанні, в добровільному порядку, тобто, чи перебувають у володінні та чи витребовувались слідчим відомості про такі документи, відсутня інформація про відмову в наданні цих документів за їх наявності у володінні у даної особи.
За загальними принципами кримінального процесуального законодавства, ухвала слідчого судді має відповідати вимогам законності та обґрунтованості. Законною є ухвала слідчого судді, що ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, на підставі кримінального процесуального закону. Обґрунтованою є ухвала слідчого судді, яка обґрунтована на тих доказах, які були розглянуті під час розгляду клопотання.
Тому при розгляді клопотань про тимчасовий доступ до речей і документів слід ретельно вивчати всі надані матеріали і у кожному конкретному випадку встановлювати наявність або відсутність всіх умов, на які посилається слідчий як на підставу надання такого дозволу, а також перевіряти відповідність змісту клопотання вимогам ч. 2 ст. 160 КПК.
За таких обставин, під час розгляду клопотання встановлено, що воно обґрунтовано лише формально, до нього не додано жодного доказу на обґрунтування викладених слідчім доводів необхідності отримання тимчасового доступу до зазначених документів, оскільки не було надано правового обґрунтування мети витребування зазначених ним документів; що буде виконано завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням; що вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вказані документи мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та можуть бути доказами у кримінальному провадженні, а тому необхідно отримати тимчасовий доступ до документів, а також вилучити оригінали документів; яке вони будуть мати доказове значення у даному кримінальному провадженні та що без них неможливо іншим способом довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих документів.
Крім того, виходячи з матеріалів клопотання, звертаю увагу, що до клопотання не містить відомостей про включення в слідчу групу слідчого ОСОБА_2 та прокурора ОСОБА_3 , що позбавляє можливості пересвідчитися в їх повноваженні щодо подання даного клопотання.
Отже, слідчий не обґрунтував у клопотанні можливість та необхідність доступу до вказаних документів та їх вилучення, тому клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 159, 160, 162-164 КПК України, -
У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_2 про тимчасовий доступ до документів на підставі матеріалів досудового розслідування №0011830, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1