490/6581/15-к 22.10.2015
н/п 1-кп/490/507/2015
Справа № 490/6581/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000828 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Інгулець, Білозерського району, Херсонської області, українця, громадянина України, зі середньо-спеціальною освітою, не одруженого, який проходив військову службу за мобілізацією на посаді гранатометника 1-го відділення 2 стрілецького взводу 9 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

Сторони кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3

встановив:
Відповідно до ч.8 ст.4, ч.1 ст.5, ст.10, ст.11, ч.3 ст.22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 Про часткову мобілізацію, затвердженого Верховною Радою України Законом України №1126-VII від 17.03.2014 р., ст.39 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, громадянин ОСОБА_3 був призваний на військову службу за мобілізацією 04 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04 квітня 2014 року № 74 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця 2 відділення 2 стрілецького взводу 12 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . Згодом був призначений на посаду гранатометника 1-го відділення 2 стрілецького взводу 9 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону цієї ж частини.

12 січня 2014 року близько 09.00 годин солдат ОСОБА_3 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово не виконувати обов`язки військової служби, самовільно залишив місце служби - військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилився від військової служби до 16 годин 00 хвилин 19 червня 2015 року, тобто тривалістю понад один місяць, перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

В судовому засіданні ОСОБА_3 провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, суду показав, що в січні 2014 року точну дату не пам`ятає, покинув військову частину НОМЕР_1 оскільки його мати хворіла потребувала сторонньої допомоги. Строком до червня 2015 року знаходився за місцем свого проживання, працював вантажником в м. Одеса. У вчиненому щиро кається

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідив обставини справи, суд вважає доказаною вину ОСОБА_3 в самовільному залишенні військової частини тривалістю понад один місяць, і кваліфікує його дії за ч.3 ст.407 КК України.

При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби посередньо, є раніше не судимим.

Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин які обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Одночасно суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України.

Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від покарання з випробуванням.

Іспитовий строк встановити 1 рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти ці органи про зміну місця проживання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1