АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 23 листопада 2015 року матеріали кримінального провадження № 0008942 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року, щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Мерефа, Харківської обл., громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає - в АДРЕСА_2 , раніше судимий - вироком Харківського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2010 року за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України до 5 років позбавлення волі, 05 червня 2015 року звільнений, за відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачених ч. 1 ст. 187 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення воді строком на 3 (три) роки.

Судом також вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, звільнивши ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням строком на 2 роки. Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом не враховано документи, які позитивно характеризують особу обвинуваченого, що долучені до матеріалів кримінального провадження, наявність пом`якшуючих обставин, які можуть вплинути на призначення покарання. А також, не застосування судом ст. 75 КК України, про яку просила сторона захисту. Разом з тим, захисник зазначає, що обвинувачений з самого початку досудового слідства визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся, сприяв досудовому розслідуванню, а також примирився із потерпілою, на підтвердження чого, в матеріалах справи існує лист, власноручно нею написаний, яким остання підтверджує даний факт. Водночас, сторона захисту звертає увагу на те, що обвинувачений вчинив злочин через збіг тяжких сімейних обставин, оскільки останній є єдиним годувальником у сім`ї, має на утриманні дружину, що не працює та малолітню дитину, яка в період вчинення ОСОБА_6 злочину хворіла, а кошти на її лікування у цей проміжок часу були відсутні. Крім цього, захисник вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, оскільки останній повністю усвідомив протиправність свого діяння, став на шлях виправлення, неодноразово привселюдно щиро просив вибачення у потерпілої та має намір продовжити утримувати свою сім`ю.
На вказану апеляційну скаргу, потерпілою ОСОБА_8 було подано заперечення, зі змісту якого вбачається, що остання не згодна з вищезазначеною апеляційною скаргою захисника та просить вирок суду залишити в силі, оскільки вважає що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є справедливим, обґрунтованим та законним. Разом з тим потерпіла зазначила, що не бажає брати участь в апеляційному розгляді.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який, заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 19 червня 2015 року приблизно о 13 годині 40 хвилин, перебуваючи біля будинку № 2-Б, на вулиці Харківське шосе, в м. Києві, помітив раніше невідому йому ОСОБА_8 яка несла на плечі власну сумку, в цей час у нього виник злочинний умисел направлений на заволодіння її майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 почав переслідувати ОСОБА_8 та зайшов за нею до першого під`їзду будинку АДРЕСА_3 . Перебуваючи біля ліфтової площадки, ОСОБА_6 шляхом ривка намагався вирвати сумку ОСОБА_8 , однак зустрівши опір з боку останньої, яка міцно тримала сумку в руках та не відпускала її, дістав заздалегідь заготовлений для вчинення злочину предмет схожий на ніж та в ході боротьби, наніс потерпілій ОСОБА_8 декілька ударів предметом схожим на ніж, в область правої та лівої руки, тим самим застосував під час розбійного нападу насильство, небезпечне для здоров`я особи. Подолавши таким чином волю до опору потерпілої, ОСОБА_6 заволодів майном потерпілої ОСОБА_8 , а саме: сумкою червоного кольору, вартістю 200 грн., в якій знаходилися мобільний телефон «Самсунг», вартістю 1000 грн. з сім-картою «Київстар», вартістю 15 грн., на рахунку якої було 7 грн., гаманець, вартістю 35 грн., гроші в сумі 10 грн. та банківські картки, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять.

Після чого ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 1 267 грн.

Відповідно до висновку експерта № 1767 від 22 червня 2015 року, у ОСОБА_8 виявленні наступні тілесні ушкодження: різані рани поверхні правої кисті та на ліктьовій поверхні лівого передпліччя, які відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Вказані ушкодження спричинені гострими предметами, за давністю утворення, враховуючи їх морфологічні особливості, можуть відповідати даті вказаній в постанові, тобто 19 червня 2015 року, не є небезпечними для життя.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, ніким не оспорюються, провадження розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, тому відповідно з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України цей висновок колегією суддів апеляційної інстанції, в тому числі щодо кваліфікації дій обвинуваченого, не перевіряється.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, на стадії перевірки кримінального провадження в апеляційному порядку не виявлено і не наведені такі обставини і в апеляційній скарзі.

Що ж стосується доводів, які викладенні в апеляційні скарзі захисника, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними, оскільки призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 міру покарання, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості злочину, всі обставини справи і дані про його особу, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, про що прямо вказано у вироку суду.
Так, з вироку суду вбачається, що районний суд призначаючи ОСОБА_6 покарання врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, якийвідповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який одружений, не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.Також судом враховано наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, та обставин які його обтяжують рецидив злочину.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 одружений, має на утриманні дружину та малолітню дитину, в судовому засіданні з самого початку визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та просив вибачення у вчиненому перед потерпілою ОСОБА_8 .

При цьому, враховуючи вищезазначені дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, ступеню тяжкості вчиненого діяння, обставин та способу скоєного злочину, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання про можливість призначити ОСОБА_6 мінімальне покарання, що передбачене санкцією ч. 1 ст. 187 КК України і яке є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Разом з тим, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень визначених ст. 75 КК України і звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, на що посилається в апеляційній скарзі захисник.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що призначене ОСОБА_6 покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і не може бути визнане надміру суворим або не справедливим, навіть з урахуванням усіх доводів апеляційної скарги.

З огляду на викладене та те, що вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції ухвалено без порушень вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і підстав для його зміни та призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не встановлено, то апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року, за яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-кп/796/1905/2015 Категорія: ч. 1 ст. 187 КК України Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9 Доповідач: ОСОБА_1