29.10.2015
В И Р О К

ІМ`ЯМ УКРАЇНИ
Справа № 1-кп/489/503/15 р.

29.10.2015 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі судових засідань - ОСОБА_2

сторони судового провадження:

прокурор - ОСОБА_3

обвинувачений - ОСОБА_4

захисник - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акту за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Солоне Озеро Джанкойського району АР Крим, громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимого, не одруженого, призваного до лав ЗС України 27 липня 1998 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить військову службу за контрактом на посаді передового авіанавідника групи бойового управління командного пункту штабу військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), у військовому званні капітан, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Капітан ОСОБА_4 з 18 грудня 2013 року проходить військову службу за контрактом на посаді передового авіанавідника групи бойового управління командного пункту штабу військової частини пп НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_1 , призначений наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 18.12.2013 року №639.
У відповідності ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, капітан ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк.
Разом з тим, капітан ОСОБА_6 у порушення наведених вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на встановлений порядок підлеглості, порушуючи військову дисципліну, з мотивів хибно зрозумілих інтересів служби, відмовився виконувати наказ командира (начальника), за наступних обставин.
Відповідно до розпорядження начальника штабу - першого заступника Командувача повітряних Сил Збройних Сил України від 07.06.2014 року №21/1020/пс, виданого в його розвиток наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 №345 п. 1 двох військовослужбовців військової частини пп НОМЕР_1 , серед яких і капітан ОСОБА_4 , з метою забезпечення авіаційної підтримки підрозділів Державної прикордонної служби України, направлено в оперативне підпорядкування (в розпорядження) до адміністрації Державної прикордонної служби України.
17 липня 2014 року ТВО командира військової частини пп НОМЕР_1 , яким саме на розпорядження начальника штабу - першого заступника Командувача повітряних Сил Збройних Сил України від 07.06.2014 року №21/1020/пс видано наказ №345, згідно якого капітан ОСОБА_6 мав вибути у відрядження до адміністрації Державної прикордонної служби України.
При цьому вимоги начальника штабу - першого заступника Командувача повітряних Сил Збройних Сил України доведені капітану ОСОБА_4 в той же день .
17.07.2014 року близько 10 години ТВО командира військової частини пп НОМЕР_1 полковник ОСОБА_7 , будучи згідно ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальником за військовим званням та за посадою по відношенню до капітана ОСОБА_4 , та безпосередній начальник - начальник командного пункту майор ОСОБА_8 , на виконання вимог ст.ст. 28, ЗО Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в приміщенні штабу військової частини пп НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в усній формі довів до капітана ОСОБА_6 , зміст та вимоги розпорядження начальника штабу - першого заступника Командувача повітряних Сил Збройних Сил України від 07.06.2014 року №21/1020/пс, та виданого в його розвиток наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 №345 п. 1 від 17.07.2014 року.
При цьому наказ виданий у встановленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу не суперечив чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод капітана ОСОБА_6 , не носив в собі явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.
На виконання розпорядження начальника штабу - першого заступника Командувача повітряних Сил Збройних Сил України від 07.06.2014 року №21/1020/пс, та виданого в його розвиток наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 №345 п. 1 капітану ОСОБА_4 був виданий припис ТВО командира військової частини пп НОМЕР_1 від 17.07.2014 щодо вибуття у відрядження в розпорядження адміністрації Державної прикордонної служби України.
Однак, 17.07.2014 року близько 10 години капітан ОСОБА_4 усупереч вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, діючи умисно, не звертаючись до обману, завідомо знаючи про те, що на виконання вимог наказу ТВО командира військової частини пп НОМЕР_1 від 17.07.2014 року №345 він зобов`язаний вибути за межі Миколаївської області у відрядження до нового місця служби, відмовився виконати даний наказ щодо прибуття на нове місце служби до адміністрації Державної прикордонної служби України та до теперішнього часу зазначений наказ не виконав.
Капітан ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що являючись військовослужбовцем та проходячи військову службу за контрактом на посаді передового авіа навідника групи бойового управління командного пункту штабу військової частини пп НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_1 , діючи в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 28, ЗО, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 17 липня 2014 року близько 10 години, знаходячись в приміщені штабу військової частини пп НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , діючи умисно, не звертаючись до обману, відмовився виконати наказ начальника - ТВО командира військової частини пп НОМЕР_1 від 17.07.2014 року № 345 про вибуття у відрядження в оперативне підпорядкування (в розпорядження) до адміністрації Державної прикордонної служби України, не прибувши до місця відрядження до теперішнього часу, чим вчинив непокору - інше умисне невиконання наказу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.402 КК України.
Обвинувачений вину у вчиненому злочині не визнав і суду показав, що йому в усній формі було доведено наказ про те що він повинен прибути до адміністрації прикордонної служби, в даному наказі не було вказано номеру наказу, не було підписів - то був проект наказу. Він звернувся до канцелярії за роз`ясненнями, але там йому також нічого не повідомили. Керівництво пропонувало йому піти добровольцем до території проведення АТО. Він звернувся письмово з наданням йому пояснення, щодо зазначеного наказу, але з наданої відповіді йому нічого не було зрозумілим. Під час доведення йому наказу були ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ін. Порядок дій військовослужбовця після доведення йому наказу, відомий. Він звертався з рапортом, про роз`яснення йому в цьому відмовили.
Він не відмовлявся виконувати наказ. У письмовій відповіді не було зрозуміло, куди він повинен прибути у відрядження, покладені на нього обов`язки. Письмові документи на відрядження, гроші на відрядження йому не були видані та перераховані.
Після надання йому письмової відповіді будь-хто з керівництва не розмовляв з ним з приводу відрядження.
Свідок ОСОБА_8 начальник командного пункту ВЧ. Обвинувачений, це його підлеглий, він його безпосередній керівник. Був наказ про відрядження до ДПС України, який був складений на підставі телеграми. Спочатку наказ був доведений усно в присутності кого він не пам`ятає. Письмовий наказ доводився в присутності начальника штабу та інших осіб. Порядок виконання наказу йому відомий.
Виплата грошового забезпечення на відрядження по факту відбувається після відрядження. Він був присутнім двічі, коли обвинуваченому доводили наказ. Вперше обвинувачений відмовився від виконання усного наказу, а коли було видано письмовий наказ, ОСОБА_11 , відмовився від підпису наказу, тобто відмовився також виконувати наказ.
Посвідчення про відрядження обвинуваченому не видавалось. Наказ на момент доведення його до відома у письмовій формі був підписаний. На той момент потрібно було замінити одного військовослужбовця. Обвинувачений казав, що йому не зрозуміло наказ.
У наказі не було зазначено місце, куди саме повинен був прибути ОСОБА_4 , зазначалось до управління ДПС. Їхати потрібно було до м. Харків і ці обставини йому доводились.
Відмова від виконання наказу ОСОБА_4 мотивував його незрозумілостю, а роз`яснення він не хотів брати до уваги.
Свідок ОСОБА_12 суду показав, що він проходить військову службу з обвинуваченим. Йому відомо про те, що обвинувачений відмовився виконувати наказ начальника штабу. В його й присутності полковника ОСОБА_13 доводив обвинуваченому наказ про відрядження і в його присутності ОСОБА_11 відмовився від підпису даного наказу,
ОСОБА_4 стверджував одне і теж, що наказ йому не відомий та він відмовляється його виконувати. Начальник частини пояснював обвинуваченому наказ та порядок його виконання. ОСОБА_4 повинен був прибути - у розпорядження начальника ДПС України. Відмовився підписувати - так як йому було незрозуміло наказ та просив показати йому телеграму, на підставі чого було складено наказ, хоча таке не передбачено.
Свідок ОСОБА_14 , суду показав, що він є начальником відділу кадрів військової частини. Він був свідком доведення наказу до ОСОБА_4 . В наказі ставилась задачу про відбуття у відрядження ОСОБА_4 . Куди саме їхати: місто чи селище в наказі не зазначалось. Розпорядження направляється до командира частини, він накладає резолюцію, для виконання. В зв`язку з відмовою виконання наказу обвинуваченим у відрядження був направлений інший військовослужбовець і тільки таким чином було виконано розпорядження і наказ.
З показів свідка ОСОБА_15 , вбачається, обвинуваченому було наказано відбути до зони АТО в якості кваліфікованого військовослужбовця, але обвинувачений запросив підтверджуючі його відправку документи, проте даного документу йому надано не було. В його присутності він вимагав надати розпорядження яке було адресоване командиру військової частини. Він знав про такий наказ і чув його.
Свідок ОСОБА_16 суду показав, що в той день в службовому кабінеті їх зібрав майор ОСОБА_17 та запитав, хто хоче відбути добровольцем до зони АТО. Ніхто не надав згоду, після чого майор їм повідомив, що до зони АТО поїде ОСОБА_4 .
Масель сказав, що якщо буде наказ, то він поїде. Порядок виконання наказу йому відомий. У разі незрозумілості наказу, військовослужбовець повинен звернутись за його роз`ясненням до свого вищестоящого керівника. Фактично до зони АТО ОСОБА_4 не відбував. При роз`ясненні наказу він не був присутнім.
Свідок ОСОБА_7 нач. штаба, 1-й заступ командира ВЧ суду пояснив, що обвинувачений є його підлеглим в зв`язку з виконанням свої посадових обов`язків.
Він був свідком того, як 07.06.2014р. згідно таємного розпорядження нач. штабу з метою забезпечення авіаційної підтримки підрозділу прикордонної служби було запрошено надати двох спеціалістів.
Згідно телеграми та враховуючи досвіт ОСОБА_4 було визначено, що поїде до зони АТО ОСОБА_4 . Проте ОСОБА_4 відмовився виконувати наказ. На той час він був в.о. командиру частини та довів письмовий наказ до ОСОБА_4 , підписувати його він відмовився.
В зв`язку з відмовою обвинуваченого виконати наказ у відрядження, то було відібрано військовослужбовця без досвіду роботи та спрямовано до зони АТО для виконання поставленої задачі. Фактично ОСОБА_4 наказ не виконав, у відрядження не відбув. ОСОБА_4 було роз`яснено зміст наказу. Таке відрядження з нашої ВЧ було вперше. При доведенні наказу ОСОБА_4 були присутні - начальник КП, начальник ВК, заступник з виховної роботи. Він доводив усний наказ
Місце прибуття в наказі не було зазначено. Посвідчення про відрядження було виписано відразу начальником ВК, грошові кошти на відрядження не видавались. До місця відрядження військовослужбовець дістається службовим транспортом.
Станом на 2014р. оголошено особливий період, тому оплата праці військовослужбовця здійснювалась в іншому порядку.
Даючи аналіз показам свідків вбачається наступне, що було розпорядження керівництва збройних сил України у формі телеграми про відрядження спеціаліста в зону АТО на підставі цієї таємної телеграми був виданий к/наказу №347 від 17.07.2014 р. про відрядження ОСОБА_4 . Своїм рапортом від 18.07.2014р. обвинувачений просив підтвердити законність цього наказу та його роз`яснити. Роз`яснення наказу відбулось у формі листа бесіди від 17.07.2014 р., а пізніше роз`яснення було зроблено відповіддю ОСОБА_18 командира частини ОСОБА_7 від 28.07.2014 р. На підставі відмови виконати наказ обвинуваченим, було проведене службове розслідування яким встановлено законність наказу який не є злочинним і безпідставність його невиконання обвинуваченим, що вбачається з акту службового розслідування.
Ці докази, спростовують ствердження обвинуваченого у не розуміння і не роз`яснені йому наказу.
Посвідчення про відрядження долучено прокурором, суд не розглядав як доказ вини, або її спростування.
На думку суду відмова ОСОБА_4 від виконання наказу була категорична з самого початку і його умисел був направлений на відмову виїзду за межи військової частини п.п. В2137 тобто, виконанні наказу.
Таким чином суд вважає, що прокурором доведено вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 402 КК України, тобто у вчиненні непокори - іншого умисного невиконання наказу.
Обставини, що пом`якшуть та обтяжують покарання обвинуваченого не встановлені.

При призначенні покарання, суд враховує, що обвинуваченим вчинено злочин середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який не судимий, характеризується задовільнено, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, у лікаря психіатра не перебуває.

Враховуючи, що обвинувачений вчинив злочин вперше суд вважає за можливе призначити покарання у вигляді службового обмеження за місцем проходження служби.

На думку суду саме така міра покарання буде достатня для його виправлення та перевиховання.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. ст.374, 375, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України та призначити покарання у вигляді службового обмеження на1 (один) рік з відрахуванням з суми грошового забезпечення 10%. в дохід держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 КК України, під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.
Контроль за виконанням вироку покласти на командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Строк відбуття покарання обчислювати з дня ухвалення вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1