Справа № 201/1866/16-к
Провадження № - 1кп/201/125/2016
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження 0003100 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст.. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

В кримінальному провадженні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 будучи станом на 17.07.2015 судимим вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2014 р. за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, в період річного іспитового строку, визначеного судом, знову вчинив умисний корисливий злочин.
Так ОСОБА_3 ,маючи умисел на таємне, повторне викрадення чужого майна (крадіжка) 17.07.2015 близько 18 годин 50 хвилин, перебуваючи біля приміщення супермаркету «АТБ» розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Героїв, 3-д, побачив у тамбурі вказаного супермаркету «АТБ» майно, яке належить неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 , а саме: велосипед зеленого кольору марки «Specialized P1 all mountain», який визначив як об`єкт свого злочинного посягання.

Далі, ОСОБА_3 реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, зайшов до тамбуру, який знаходиться перед входом у супермаркет «АТБ» та взявши за руль велосипед зеленого кольору марки «Specialized P1 all mountain», який належить неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 вартістю 3150 грн., викотив його з приміщення тамбуру вказаного супермаркету «АТБ» на вулицю.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_3 діючи умисно, повторно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, направився з викраденим майном, а саме з велосипедом зеленого кольору марки «Specialized P1 all mountain», вартістю 3150 грн., який належить неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 в сторону двору житлових будинків, який знаходиться за супермаркетом «АТБ» розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму в розмірі 3150 грн.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 16.11.2015 близько 16 годин 40 хвилин, перебуваючи на третьому поверсі у приміщенні житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , реалізовуючи злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у приміщення, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, протиправно проник в приміщення квартирного тамбуру розташованого на третьому поверсі між квартирами АДРЕСА_4 . Після цього ОСОБА_3 перебуваючи в квартирному тамбурі на третьому поверсі між квартирами АДРЕСА_5 у вказаному приміщенні побачив майно, яке належить потерпілому ОСОБА_6 , а саме: велосипед червоного кольору марки «Ford Rasta 2012 III», який визначив як об`єкт свого злочинного посягання.

Далі, ОСОБА_3 перебуваючи в квартирному тамбурі на третьому поверсі між квартирами АДРЕСА_4 , реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, викотив з приміщення квартирного тамбура розташованого на третьому поверсі між квартирами АДРЕСА_4 , велосипед червоного кольору марки «Ford Rasta 2012 III», вартістю 1608 гривень 60 копійок, який належить потерпілому ОСОБА_6 який проживає у квартирі АДРЕСА_6 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, з викраденим майном, а саме велосипед червоного кольору марки «Ford Rasta 2012 III», вартістю 1608 гривень 60 копійок, який належить потерпілому ОСОБА_6 , покинув приміщення житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 та з місця злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму в розмірі 1608 гривень 60 копійок.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

В судовому засіданні обвинувачений визнав свою вину у повному обсязі, у скоєному розкаявся та надав показання, які повністю підтверджують викладені в обвинувальному акті обставини вчинення злочину, а саме, про те, що влітку, більш точної дати він не пам`ятає, у вечірній час, знаходячись біля магазину «АТБ» він побачив в тамбурі магазину велосипед зеленого кольору, який вирішив викрасти. Він переконався, що за його діями ніхто не спостерігає та викотив велосипед з приміщення тамбуру і відкотив його у арку та продав у подальшому за 1000 гривень. В подальшому в кінці осені він був у під`їзді багатоповерхового будинку, де побачив у тамбурі між квартирами велосипед, який вирішив викрасти. Він зайшов у тамбур через двері, де взяв велосипед, викотив його на вулицю та в подальшому продав за 1200 гривень.

Потерпілі та законний представник неповнолітнього потерпілого подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно та у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у інше приміщення доведена в повному обсязі і його дії органом досудового слідства вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України та за ч. 3 ст. 185 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких відноситься до злочинів середнього ступеню тяжкості, а інший до тяжкого, дані про особу обвинуваченого, який на день розгляду кримінального провадження не судимий в силу ст.. 89 КК України, однак вчинив злочини під час іспитового строку за вчинення аналогічного злочину, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, позитивно характеризується, хворіє на ВІЧ, гепатит та туберкульоз, має на утриманні двох малолітніх дітей та працює.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.
З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання за кожен зі злочинів виключно у виді позбавлення волі, однак не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого та встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що пом`якшують його покарання. Та враховуючи вимоги ст.. 70 КК України, суд вважає за можливе призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Враховуючи тяжкість злочинів, особу обвинуваченого та обставини злочинів, що описано вище, суд приходить до висновку, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробовуванням.
Посилання прокурора про необхідність застосування ст.. 71 КК України при призначенні покарання ОСОБА_3 та призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2014 р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, призначенноя покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки та звільнено від відбуття покарання з випробовуванням строком на один рік.
Під час іспитового строку обвинуваченим вчинено два злочини проти власності 17.07.2015 р. та 16.11.2015 р.
Однак, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2015 р. ОСОБА_3 було звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2014 р.
Вказана ухвала набрала законної сили і була досліджена в судовому засіданні.
При цьому суд з`ясував у прокурора ту обставину, що він не має наміру оскаржити вказану ухвалу та просить закінчувати розгляд справи по суті.
Покаранням є захід примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Статтею 78 КК України передбачено, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.
Оскільки на сьогоднішній день обвинувачений звільнений від відбування покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2014 р., тобто покарання фактично відбуто, то суд позбавлений можливості застосувати ст.. 71 КК України і призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю вироків.

Вирішуючи заявлений ОСОБА_8 цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 3150 гривень, суд вважає, що з урахуванням встановлених судом обставин та принципу диспозитивності, з обвинуваченого на користь цивільного позивача, на підставі ст. 1166 ЦК України, підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 3150 гривень, встановлена в судовому засіданні з висновку експерта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

-за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі;

-за вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк три роки.

На підставі п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, застосований до ОСОБА_3 ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2016 року скасувати.

Речовий доказ велосипед марки «Ford Rasta 2012 III», повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3150 гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому і прокурору.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1