Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

5 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000848 щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29.10.2008 року

за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

2) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05.06.2014 року

за ч.3 ст.289, ч.3 ст.185 КК України на 8 років позбавлення волі

з конфіскацією майна,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22.04.2015 року ОСОБА_10 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.289,

_______________________________________

Справа № 11-кп/796/1156/2015
Категорія: ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1
ч.2 ст.185 КК України та виправданий у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні старший прокурор прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_12 просить вирок суду першої інстанції скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання: за ч.2 ст.289 КК України 6 років 6 місяців позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України 4 роки позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців; на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05.06.2014 року, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, і виклав у судовому рішенні висновки, які містять істотні суперечності. Так, на думку прокурора, посилаючись у вироку на показання свідків сторони обвинувачення і, фактично, стверджуючи про вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, суд одночасно вказав про відсутність в його діях складу злочинів.

При цьому, за епізодом незаконного заволодіння транспортним засобом суд не зазначив у вироку, чому взяв до уваги показання обвинуваченого, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , і відкинув показання цих же свідків, викладені в протоколах допитів та очних ставок, які долучались прокурором з метою з`ясування їх достовірності. Прокурор стверджує про наявність обґрунтованих сумнівів у правдивості показань цих свідків, які відмовилися від своїх показань в ході досудового розслідування, отриманих відповідно до вимог КПК України 1960 року, стверджуючи про тиск з боку працівників міліції, однак з даного приводу до правоохоронних органів не зверталися. Не погоджується прокурор і з оцінкою показань свідка ОСОБА_15 , а також протоколу відтворення обстановки і обставин події від 24.09.2009 року, який визнано судом недопустимим доказом з огляду на застосування до ОСОБА_10 фізичного насильства, хоча обвинувачений з відповідними заявами чи повідомленнями до правоохоронних органів також не звертався. А, визнаючи недопустимими доказами показання свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 працівників міліції, суд не врахував, що вони допитувалися з метою перевірки версії обвинуваченого про застосування до нього тиску оперативними працівниками, і невірно послався на положення ч.7 ст.97 КПК України, у якій йдеться до неможливість визнання допустимим доказом показань з чужих слів, якщо вони даються працівниками міліції під час здійснення кримінального провадження, яке як нормативна категорія визначене лише у КПК України 2012 року.

Щодо висновків суду про те, що відомості про кримінальне правопорушення крадіжку з автомобіля Fiat не було внесено до ЄРДР, вказує що відповідні відомості були внесені, однак не конкретно, на що прокуратура відреагувала у виді доручення слідчому. Стосовно крадіжки, вчиненої за попередньою змовою ОСОБА_10 і ОСОБА_18 , то прокурор звертає увагу на те, що висновки суду ґрунтуються виключно на показаннях ОСОБА_18 , який повідомив, що вчинив кримінальне правопорушення самостійно, однак у судовому засіданні заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності саме за ч.2 ст.185 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши докази за клопотанням прокурора; заслухавши доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи обвинуваченого ОСОБА_10 і захисника ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 було висунуто обвинувачення у незаконному заволодінні транспортним засобом та вчиненні крадіжок за наступних обставин.
У період часу з 22 години 30 хвилин 24 лютого 2009 року по 4 годину 25 лютого 2009 року ОСОБА_10 , знаходячись на вул. Берлінського, 31 у м. Києві, побачив припаркований на узбіччі дороги автомобіль Fiat Cinguecento д/н НОМЕР_1 сірого кольору, який належить ОСОБА_19 , та вирішив незаконно ним заволодіти. Реалізовуючи свій умисел, ОСОБА_10 шляхом підбору ключа, який мав при собі, відкрив дверцята автомобіля, заздалегідь підготовленим ключем завів двигун та почав рухатися в напрямку вул. О. Теліги. У подальшому автомобіль Fiat Cinguecento вартістю 8 000 гривень було виявлено та вилучено поблизу будинку № 60 на вул. Баумана в м. Києві.

Крім того, 5 серпня 2009 року близько 4 години 30 хвилин ОСОБА_10 і ОСОБА_18 , який ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.08.2014 року звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, прибули до будинку АДРЕСА_2 , де побачили автомобіль Маzda 3 д/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_20 . Оглянувши автомобіль і помітивши речі всередині, ОСОБА_10 і ОСОБА_18 , діючи за попередньою змовою між собою, з метою вчинення крадіжки, розбили заднє ліве скло автомобіля і таємно викрали з салону належне ОСОБА_20 майно, а саме, документи та картки Укрсиббанк і ПриватБанк, які не представляють матеріальної цінності, бездротову гарнітуру вартістю 1 600 гривень, гаманець вартістю 350 гривень з грішми в сумі 210 гривень, зарядний пристрій до мобільного телефону Samsung вартістю 75 гривень, сонцезахисні окуляри вартістю 550 гривень. Після цього ОСОБА_10 і ОСОБА_18 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_20 майнової шкоди на загальну суму 2 585 гривень.

Крім того, 7 серпня 2009 близько 5 години ОСОБА_10 , знаходячись поблизу будинку № 3 на пр-ті Свободи в м. Києві, побачив автомобіль Fiat Grande Punto д/н НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_21 . Помітивши всередині жіночу сумочку, ОСОБА_10 , з метою вчинення крадіжки, розбив заднє праве скло автомобіля і повторно таємно викрав з салону належне ОСОБА_21 майно, а саме, дві жіночі сумки, в яких знаходилися посвідчення водія на імя ОСОБА_21 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, талон попереджень на імя ОСОБА_21 , які матеріальної цінності не представляють, гроші в сумі 100 гривень, автоколонку JVC вартістю 450 доларів США, ручку Parker вартістю 1 300 гривень, сонцезахисні окуляри Beneton вартістю 2 000 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_21 майнової шкоди на загальну суму 8 000 гривень.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно; за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб; та за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за повторно.

Виправдуючи ОСОБА_10 по пред`явленому обвинуваченню, суд у вироку зазначив, що стороною обвинувачення не надано і в суді не встановлено достатні та допустимі докази для доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, і доводи в апеляційній скарзі прокурора їх не спростовують. До того ж, доводи прокурора про те, що, посилаючись у вироку на показання свідків сторони обвинувачення і, фактично, стверджуючи про вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, суд одночасно вказав про відсутність в його діях складу злочинів, є надуманими, оскільки ОСОБА_10 виправданий з інших підстав.

Згідно з ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, обвинувачений ОСОБА_10 категорично заперечив свою винуватість, вказуючи про свою непричетність до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень і на те, що явки з повинною та показання, в яких в ході досудового розслідування він визнавав вину, були наслідком фізичного та психологічного тиску з боку оперативних працівників. З цього приводу він неодноразово звертався до правоохоронних органів, однак його заяви залишилися без належного реагування. З приводу крадіжки майна за попередньою змовою з ОСОБА_18 він пам`ятає ситуацію, коли на початку серпня 2009 року повертався з дискотеки додому, і зустрів ОСОБА_18 , який повідомив, що знайшов барсетку. Вони пили пиво, а потім ОСОБА_18 намагався зняти з платіжної картки гроші в банкоматі.

На підтвердження винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень прокурор послався на дані, що містяться в показаннях потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , протоколах огляду місця події від 25.02.2009, від 24.04.2009, протоколах усних заяв про злочин від 25.02.2009, від 05.08.2009, від 17.08.2009, протоколі відтворення обстановки та обставин події від 24.09.2009, протоколі огляду та вилучення від 15.08.2009, інформаційній довідці з системи ДАІ, що автомобіль Fiat Cinguecento д/н НОМЕР_1 сірого кольору зареєстрований на імя ОСОБА_22 , рапорті оперуповноваженого СКР Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, поясненнях ОСОБА_10 від 17.09.2009, а також на речові докази автомобіль Fiat Cinguecento д/н НОМЕР_1 сірого кольору, закордонний паспорт на імя ОСОБА_20 , паспорт громадянина України на імя ОСОБА_20 , талон на імя ОСОБА_20 НОМЕР_4 , талон на імя ОСОБА_20 НОМЕР_5 , талон попереджень на імя ОСОБА_20 , ідентифікаційний код на імя ОСОБА_20 , посвідчення водія на імя ОСОБА_20 , посвідчення тракториста на імя ОСОБА_20 , медичну довідку на імя ОСОБА_20 , картку Укрсиббанк № 2946, гаманець, блокнот, гарантійну та сервісну книги, які були вилучені у ОСОБА_18 13.08.2009 року, посвідчення водія на імя ОСОБА_21 , талон попереджень на імя ОСОБА_23 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля Fiat Grande Punto д/н НОМЕР_3 , які були вилучені у ОСОБА_15 (т.2 а.с.2, 3-5, 6, 7-8, 10, 11, 66-68).

Потерпіла ОСОБА_19 дала показання про те, що 25.02.2009 року їй стало відомо з слів сина ОСОБА_24 про викрадення автомобіля Fiat Cinguecento д/н НОМЕР_1 , який вони разом придбали за 8 000 гривень. Автомобіль був темно-синього, ближче до синьо-фіолетового кольору. З слів сина, той на ніч залишив автомобіль у дворі будинку, де проживав, а зранку виявив його відсутність. Приблизно через 4 місяці автомобіль було знайдено відчиненим, без коліс і передано сину, а потім продано.

Свідок ОСОБА_13 показав, що знайомий з ОСОБА_10 , оскільки вони проживають у сусідніх будинках. Взимку 2009 року за місцем його проживання: АДРЕСА_3 часто заходив у гості обвинувачений. Він своє місце проживання не залишав, оскільки був наркозалежним. У лютому того ж року працівник міліції на імя ОСОБА_25 чи ОСОБА_26 цікавився у нього ОСОБА_10 і зясовував, чи відомо йому щось з приводу зникнення автомобіля Fiat на вул. Берлінського. На цьому автомобілі обвинуваченого він ніколи не бачив, і обставини зникнення транспортного засобу йому невідомі.

Свідок ОСОБА_14 показав, що погано пам`ятає події лютого 2009 року, оскільки був наркозалежним. Однак тоді катався з ОСОБА_10 на автомобілі вітчизняного виробництва темно-зеленого кольору, який, з слів обвинуваченого, належав його батькові, і впевнений, що це не був автомобіль Fiat рожевого кольору. Про те, що ОСОБА_10 інкримінується незаконне заволодіння вказаним автомобілем, дізнався під час допиту у районному відділку міліції, де його та обвинуваченого допитували із застосуванням насильства.

Згідно з протоколом огляду місця події від 25.02.2009 року ділянки землі розміром 4 х 3 метри на вул. Берлінського, 31 в м. Києві в присутності власника ОСОБА_24 виявлено грудку бруду, а також вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Fiat Cinguecento д/н НОМЕР_1 на імя ОСОБА_22 , ключ з брилком, фотокопію довіреності ВКВ № 649136 від 14.01.2008 року (т.2 а.с.2).

Згідно з протоколом огляду місця події від 24.04.2009 року біля будинку № 60 на вул. Баумана в м. Києві оглянуто автомобіль Fiat Uno д/н НОМЕР_1 синього кольору, який знаходився без коліс на асфальтному покритті. Виявлено механічні пошкодження замка запалення та відсутність магнітолі. Транспортний засіб вилучено (т.2 а.с.3-5).

Відповідно до протоколу усної заяви про злочин від 25.02.2009 року ОСОБА_24 заявив про те, що 25.02.2009 року близько 7 години 20 хвилин біля будинку № 31 на вул. Берлінського в м. Києві виявив відсутність автомобіля Fiat Cinguecento д/н НОМЕР_1 , який придбав по розписці без оформлення документів (т.2 а.с.99).

Потерпілий ОСОБА_20 показав, що 05.08.2009 року близько 7 години 15 хвилин виявив у мобільному телефоні sms-повідомлення про невдалу спробу зняти кошти з його платіжної картки на вул. Ольжича в м. Києві. Вийшовши у двір, побачив, що в його автомобілі Маzda 3 д/н НОМЕР_2 розбите заднє ліве скло і відсутня барсетка, в якій знаходилися документи на автомобіль, картки Укрсиббанк і ПриватБанк, гаманець, гроші в сумі близько 200 гривень, зарядний пристрій, бездротова гарнітура, сонцезахисні окуляри.

Аналогічні дані містяться в протоколі усної заяви про злочин від 05.08.2009 року ОСОБА_20 (т.2 а.с.97).

Свідок ОСОБА_17 показав, що знає ОСОБА_10 , оскільки працював у відділку міліції з оперативного обслуговування мікрорайону, де той проживав. Про незаконне заволодіння транспортним засобом нічого не пам`ятає. По даному кримінальному провадженню пам`ятає тільки про затримання ОСОБА_10 у 2009 році з приводу крадіжок з автомобілів, а також намагання зняти у банкоматі гроші з платіжної картки, викраденої з автомобіля. Після затримання ОСОБА_18 , у якого було виявлено певні речі, той почав розповідати про обставини вчинення злочинів спільно з ОСОБА_10 . Останній спеціалізується на крадіжках з автомобілів шляхом розбиття скла. Коли затримали ОСОБА_10 , той при відтворенні обстановки та обставин події без примусу показував, де і коли вчинював крадіжки, однак плутався в адресах.

Відповідно до пояснень ОСОБА_10 від 17.09.2009 року він визнав причетність до вчинення крадіжки 07.07.2009 року в період з 3 до 5 години на пр-ті Свободи, 3 в м. Києві з автомобіля Fiat Grande Punto д/н НОМЕР_3 двох жіночих сумочок, в одній з яких були документи на автомобіль, а в іншій косметика, колонка (т.2 а.с.12).

Свідок ОСОБА_15 показав, що у середині серпня 2009 року, прогулюючись з приятелем у районі станції метро Дорогожичі, зустрів ОСОБА_10 , який дав йому документи на автомобіль Fiat д/н НОМЕР_3 та номер телефону власників автомобіля, запропоновувавши їм віддати документи за винагороду. Вранці він був затриманий працівниками міліції і у нього було вилучено документи. Обставини, за яких вони опинилися у обвинуваченого, йому невідомі.

Відповідно до протоколу огляду та вилучення від 15.08.2009 року у ОСОБА_15 було вилучено посвідчення водія на імя ОСОБА_21 , талон попереджень на імя ОСОБА_23 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля Fiat Grande Punto д/н НОМЕР_3 , які, з слів ОСОБА_15 , були передані йому ОСОБА_10 (т.2 а.с.10).

Відповідно до протоколу усної заяви про злочин від 17.08.2009 року ОСОБА_21 заявила про те, що 07.07.2009 року об 11 годині 30 хвилин за адресою: м. Київ, пр-т Свободи, 3 виявила пошкодження заднього правого скла автомобіля Fiat Grande Punto д/н НОМЕР_3 та відсутність речей у салоні (т.2 а.с.98).

Аналогічні дані про звернення ОСОБА_21 , а також про викриття раніше затриманого ОСОБА_10 у вчиненні вказаного злочину містяться в рапорті оперуповноваженого СКР Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві (т.2 а.с.11).

Свідок ОСОБА_16 дав показання про те, що у 2009 році працював у Шевченківському РУ ГУ МВС України в м. Києві оперуповноваженим і приймав участь у розслідуванні кримінального провадження щодо ОСОБА_10 , однак подробиць не пам`ятає. Він підтверджує дані, зафіксовані у протоколах слідчих дій, проведених за його участю. Пам`ятає, що спілкувався з обвинуваченим з приводу крадіжок з автомобілів, але стрведжувати не може через сплив значного проміжку часу.

Згідно з протоколом відтворення обстановки та обставин події від 24.04.2009 року ОСОБА_10 , серед іншого, на місці розповів та показав про обставини вчинення крадіжки з автомобіля Маzda 3 НОМЕР_2 біля будинку № 14-а на вул. Ольжича 05.08.2009 року, з автомобіля Fiat Grande Punto д/н НОМЕР_3 біля будинку № 3 на пр-ті Свободи 07.08.2009 року (т.2 а.с.13-23).

Обвинувачений ОСОБА_18 , який ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.08.2014 року за клопотанням захисника ОСОБА_27 звільнений від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрито (т.1 а.с.154-156), дав показання про те, що 05.08.2009 року близько 4 години самостійно викрав барсетку з автомобіля Маzda 3 на вул. Ольжича, 14-а в м. Києві, попередньо розбивши скло. Після цього зустрів ОСОБА_10 , з яким пив пиво, а також намагався зняти гроші з використанням викраденої платіжної картки. При цьому був присутній обвинувачений, якому він про крадіжку нічого не говорив. Після затримання під примусом працівників міліції він оговорив ОСОБА_10 .

Згідно з ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Зазначені раніше показання потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , протоколи огляду місця події від 25.02.2009 року, від 24.04.2009 року, протоколи усних заяв про злочин від 25.02.2009 року, від 05.08.2009 року, від 17.08.2009 року, які суд визнав належними і допустимими, підтверджують лише факти незаконного заволодіння транспортним засобом та крадіжок майна потерпілих, однак не доводять причетність ОСОБА_10 до вчинення кримінальних правопорушень.

Правильно звернув суд першої інстанції увагу і на істотні суперечності, які містяться в протоколах огляду місця події від 25.02.2009, від 24.04.2009, протоколі усної заяви про злочин від 25.02.2009, розписці, показаннях ОСОБА_19 щодо належності транспортного засобу автомобіля Fiat Cinguecento д/н НОМЕР_1 , його моделі, кольору, а також на відсутності даних про його вартість.

Що стосується даних, які містяться в поясненнях ОСОБА_10 і протоколі відтворення обстановки та обставин події, відповідно до яких обвинувачений визнавав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, то їх обґрунтовано не взято до уваги з посиланням на положення ст.ст.73, 74 КПК України 1960 року, згідно з якими показання підозрюваного, обвинуваченого, в тому числі й такі, в яких він визнає себе винним, підлягають перевірці і можуть бути покладені в основу обвинувачення лише при підтвердженні цього визнання сукупністю доказів, що є в справі, а так само п.8 Перехідних положень КПК України, якими визначається допустимість доказів, отриманих до набрання цим Кодексом чинності.

Згідно з цим же протоколом ОСОБА_10 також на місці розповів та показав про обставини вчинення крадіжки з автомобіля Opel Astra д/н НОМЕР_6 біля будинку № 35-б на вул. О. Теліги 03.08.2009 року, з автомобіля Daewoo Nexia д/н НОМЕР_7 біля будинку № 7 на вул. Щусєва 08.08.2009 року, з автомобіля Mitsubishi Pajero д/н НОМЕР_8 біля будинку № 6 на вул. О. Теліги 13.08.2009 року, з автомобіля Chevrolet Lacetti д/н НОМЕР_9 біля будинку № 31 на вул. Берлінського 11.03.2009 року (т.2 а.с.13-23).

Як показав обвинувачений, він визнав свою вину під час досудового розслідування внаслідок застосування фізичного тиску оперативними працівниками міліції. Під час відтворення обстановки та обставин події оперативні працівники привозили його у різні місця та показували і розказували, де і як необхідно стати, після чого фотографували.

На користь таких показань, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, свідчить те, що свідок ОСОБА_17 підтвердив, що ОСОБА_10 під час вказаної слідчої дії плутався в адресах. Обвинувачення за вказаними епізодами крадіжок ОСОБА_10 не висувалося, і останній зображений на фототаблиці з слідами тілесних ушкоджень, що об`єктивно ставить під сумнів достовірність даних, що містяться у протоколі та поясненнях.

Що стосується показань свідків обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , а також обвинуваченого ОСОБА_18 , то висновки суду першої інстанції про те, що вони також не доводять причетність ОСОБА_10 до вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом та крадіжок, є вірними. До того ж, показання ОСОБА_17 і ОСОБА_16 визнано недопустимим доказами, що прямо передбачено ч.7 ст.97 КПК України, оскільки вони є показаннями з чужих слів, наданими співробітником оперативного підрозділу стосовно пояснень осіб, наданих під час здійснення ними кримінального провадження.

Доводи прокурора про те, що вказані свідки допитувалися з метою перевірки показань обвинуваченого про застосування до нього тиску, не відповідають дійсності і спростовуються змістом цих показань. А посилання на те, що досудове розслідування проводилося до набрання чинності КПК України 2012 року, а тому суд не міг посилатися на положення ч.7 ст.97 КПК України, є безпідставними, оскільки кримінальне провадження розглядалося і вирок ухвалювався саме згідно з вимогами чинного кримінального процесуального закону.

Крім того, за клопотанням прокурора суд апеляційної інстанції дослідив протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 20.03.2009, протоколи додаткового допиту свідка ОСОБА_13 від 08.04.2009, від 13.03.2014, протокол очної ставки між свідком ОСОБА_14 і підозрюваним ОСОБА_10 від 21.03.2009, протокол очної ставки між свідком ОСОБА_13 і підозрюваним ОСОБА_10 від 21.03.2009, пояснення ОСОБА_15 від 15.08.2009, протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 20.03.2009, протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_14 від 13.03.2014.

Так, відповідно до показань свідка ОСОБА_13 , викладених у протоколах допиту від 20.03.2009, від 08.04.2009, які він дав під час досудового розслідування, в кінці лютого 2009 року близько 21 години 30 хвилин до нього додому за адресою: АДРЕСА_3 , прийшов сусід ОСОБА_14 . Близько 4 години ночі в домофон подзвонив ОСОБА_10 , він відчинив двері і вийшов на сходи між 3-ім та 4-им поверхами, щоб покурити. ОСОБА_14 в цей час знаходився в квартирі за комп`ютером. Подивившись у вікно, побачив біля підїзду автомобіль дуже яскравого кольору, марку не знає. Коли випалив цигарку, ОСОБА_10 ще не було, а потім він знову подзвонив у домофон і попросив відчинити двері. Коли ОСОБА_10 зайшов у квартиру, то запитав, чи записав він йому диски, а також запропонував ОСОБА_14 заробити 200 гривень. На запитання ОСОБА_14 , що потрібно зробити, відповів, що дізнається пізніше. Коли ОСОБА_14 одягався, ОСОБА_10 розповів йому, що приїхав на автомобілі Fiat сіро-блакитного кольору з яскравими хромованими дисками, який вони разом бачили у 20-их числах лютого 2009 року у дворі будинку АДРЕСА_4 , і про те, що він його угнав заради дисків, щоб потім продати. Близько 8 години 30 хвилин ОСОБА_14 повернувся і повідомив, що грошей не заробив, що вони їздили на вказаному автомобілі, після чого ОСОБА_10 припаркував його біля будинку АДРЕСА_5 і розійшлися по домівках (т.2 а.с.47-52, 53-56,).

Під час додаткового допиту 13.03.2014 року ОСОБА_13 підтримав ці показання, однак зауважив, що йому невідомо, за якою адресою ОСОБА_10 залишив згаданий автомобіль (т.2 а.с.57-60).

Такі самі показання ОСОБА_13 давав і в ході очної ставки з ОСОБА_10 , відповівши на питання підозрюваного, що має поганий зір, але коли виходив на сходи, був в окулярах і бачив автомобіль Fiat сіро-блакитного кольору біля підїзду. Такі показання ОСОБА_10 не підтвердив і зазначив, що у 20-х числах лютого 2009 року приїхав на автомобілі ВАЗ-2109 д/н НОМЕР_10 , що належить його батькові, до ОСОБА_14 , який був у ОСОБА_13 . Він запропонував ОСОБА_14 поїхати з ним, щоб поставити автомобіль на автостоянку. Ворота стоянки були зачинені, тому залишили автомобіль біля будинку № 10 на вул. Ольжича (т.2 а.с. 63-65).

Свідок ОСОБА_14 в ході досудового розслідування дав показання про те, що коли знаходився в гостях у ОСОБА_13 , приїхав ОСОБА_10 і запропонував йому заробити 200 гривень. На запитання, що потрібно зробити, відповів, що дізнається пізніше. Коли вони вийшли, сіли в автомобіль Fiat яскраво-рожевого кольору з яскравими хромованими дисками та поїхали в напрямку станції метро Берестейська. Звідки у ОСОБА_10 автомобіль, не питав. Припаркувавши автомобіль біля будинку № 1/3 на вул. Новоукраїнській, розійшлися по домівках. ОСОБА_10 сказав, що коли продасть диски від автомобіля, віддасть гроші, але ніяких грошей не давав. Приблизно о 8 годині 30 хвили він повернувся до ОСОБА_13 і розповів про вказані обставини (т.2 а.с.179-184, 185-188).

Під час очної ставки між свідком ОСОБА_14 та підозрюваним ОСОБА_10 свідок і підозрюваний притрималися своєї позиції. При цьому ОСОБА_14 повідомив, що їздив разом з ОСОБА_10 на автомобілі Fiat сіро-блакитного кольору з яскравими хромованими дисками (т.2 а.с.61-62).

Відповідно до пояснень ОСОБА_15 04.08.2009 року близько 18 години біля будинку № 10 на вул. Ольжича в м. Києві він зустрів свого знайомого ОСОБА_10 , який дав йому посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, талон попереджень та запропонував знайти господаря і повернути документи за винагороду. Де ОСОБА_10 взяв документи, йому невідомо (т.2 а.с.178).

Свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_14 в судовому засіданні відмовилися від вказаних показань, стверджуючи про те, що дали їх внаслідок здійснення тиску працівниками міліції.

Згідно з ст.5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.

Згідно з ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченого статтею 225 цього Кодексу, тобто коли у виняткових випадках свідок чи потерпілий допитується слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Отже, виходячи зі змісту вказаних норм, обґрунтування прокурором своїх апеляційних вимог показаннями свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які вони давали в ході досудового розслідування слідчому, не відповідають вимогам закону. А посилання на те, що у сторони обвинувачення є обґрунтовані сумніви щодо правдивості показань свідків у судовому засіданні, і що суд не дав їм оцінку у сукупності з іншими доказами, нічим не підтверджені, оскільки інших допустимих доказів, які б спростовували такі показання, прокурором не надано.

Тому, керуючись зазначеними раніше положеннями кримінального процесуального закону, а також ст.89 КПК України, колегія суддів визнає вказані докази недопустимими, що категорично унеможливлює обґрунтування ними судового рішення.

Крім того, відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відомості про крадіжку з автомобіля Fiat Grande Punto д/н НОМЕР_3 до ЄРДР внесені не були (т.2 а.с.72-74), а тому, як правильно зазначено у вироку, слідчий всупереч вимогам закону повідомив ОСОБА_10 про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення і висунув обвинувачення.

Твердження прокурора, що відомості були внесені до ЄРДР, однак не конкретно, не відповідають дійсності і спростовуються витягом з ЄРДР. Щодо доводів, що прокуратура відреагувала на це дорученням слідчому, то вони нічим не підтверджені і не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки такі відомості підлягають обов`язковому внесенню до ЄРДР.

Стосовно показань свідка ОСОБА_15 про передачу йому ОСОБА_10 документів, які, як зясувалося, було викрадено з автомобіля Fiat Grande Punto, і які обвинувачений категорично заперечив, то суд не взяв їх до уваги і визнав недостовірними, врахувавши репутацію свідка, що передбачено ст.96 КПК України.

Погоджується колегія суддів і з тим, що орган досудового розслідування не встановив час вчинення цього злочину, тобто обставину, яка підлягає доказуванню відповідно до вимог ст.91 КПК України. Надані стороною обвинувачення докази, а саме, пояснення ОСОБА_15 , протокол усної заяви про злочин від 17.08.2009 містять інші дані щодо дати вчинення злочину, ніж ті, що вказані в обвинувальному акті.

Згідно з ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, відповідно до вимог ст.94 КПК України дав оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості і достовірності, і, встановивши, що їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення не доводить причетність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України, ухвалив правильне рішення про його виправдання.

А тому вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим й вмотивованим, і підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3