Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 1407-1-68/2011 p.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2011 року. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у

складі:

головуючої - судді Малюк Т.О.

при секретарях Руденко А.О., Кожухар О.М.

з участю прокурорів Нижнік Л.І., Луценко С.В.

захисника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську справу по обвинуваченню ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, фермера, одруженого, не судимого,

- за ст. 121 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ :

6 листопада 2010 року близько 19-ї год. в м. Вознесенську Миколаївської області в приміщенні будинку № 38 по вул. Степовій підсудний ОСОБА_2 на підґрунті виниклих неприязних відносин умисно спричинив ОСОБА_3 тілесні ушкодження, що виразились в нанесенні декількох ударів рукою по голові, внаслідок чого заподіяв потерпілому ушкодження: садна на волосистій частині голови в скронево-тім'яній області зліва, в скроневій області зліва, в потиличній області зліва, на верхньому повіку правого ока, на правій щоці; синці на лівій вушній раковині, на волосистій частині голови в тім'яно-скронево-лобній області з правого боку з переходом на праву щоку та шию; перелом другого ребра зліва по середньо ключичній лінії; крововилив на м'яких покровах голови з внутрішньої поверхні в скроневих та тім'яних областях; крововилив під м'яку мозкову оболонку в скронево-потиличній області з правого боку; крововиливи в бокові шлунки головного мозку; забій головного мозку в області крововиливів, перелом нижньої щелепи з правого боку в області кутка; забій головного мозку з крововиливом в шлунки головного мозку, субарахноідальний крововилив, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою загрози для життя. Перелом ребра, перелом нижньої щелепи відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров'я. Садна, синці, крововиливи в м'які покрови голови з внутрішньої поверхні відносяться до легких тілесних ушкоджень. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_3 16.11.2010 року помер в Вознесенській центральній районній лікарні.

Підсудний ОСОБА_2 винним себе у предявленому йому обвинуваченні як у ході досудового слідства, так і у судовому засіданні визнав частково та пояснив, що восени 2010 року його зять ОСОБА_4, який співмешкає з його донькою ОСОБА_5, повідомив йому, що нещодавно з місць позбавлення волі повернувся ОСОБА_3, який раніше проживав в с. Малосолоне, викликає ОСОБА_5 в будь яку пору доби, тобто втручається в їх сімейне життя. Через декілька днів він /підсудний/ зустрів ОСОБА_3 і попередив, щоб він не втручався в сім'ю ОСОБА_5, оскільки у них двоє дітей. Невдовзі після цього ОСОБА_4 повідомив, що ОСОБА_5 все-таки пішла жити до ОСОБА_3, залишивши двох дітей та написавши відмову від них. На початку листопада 2010 року його донька ОСОБА_5 зателефонувала ОСОБА_4, щоб він її забрав, оскільки ОСОБА_3 її б'є, погрожує розправою. Зять привіз її додому, але виявилося, що вона забула у ОСОБА_3 свій паспорт. Після цього Вдивиченко продовжував телефонувати їм та погрожувати, що твін поріже всю родину. 6 листопада 2010 року близько 19-ї год. він разом з ОСОБА_4 та зі своїм знайомим ОСОБА_6, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, на автомобілі ОСОБА_4 приїхали в Вознесенськ на адресу, за якою проживав ОСОБА_3. ОСОБА_4 залишився у машині, а він з ОСОБА_6 пішли до будинку. Постукали у двері, але їм ніхто не відповідав. Двері виявилися не запертими, тому вони зайшли в будинок. В одній з кімнат горіло світло, працював телевізор, але нікого там не було. В другій кімнаті світла не було, але через дверний отвір пробивалося світло з першої кімнати, і він побачив, що на ліжку хтось спить. Він розбудив цього чоловіка - це був ОСОБА_3. Останній, прокинувшись, почав висловлюватися на їх адресу нецензурною лайкою та почав наближатися до нього. Він /підсудний/ наніс ОСОБА_3 руками 3-4 удари в голову та ще в якусь частину тіла, від чого ОСОБА_3 присів біля стінки, а з кишені його штанів випав паспорт ОСОБА_5. Він забрав паспорт та халат доньки і вони з ОСОБА_6 пішли до автомобіля, а ОСОБА_3, сидячи на підлозі, продовжував висловлюватися нецензурно на їх адресу. Пред'явлений прокурором цивільний позов визнає повністю. Під час знаходження ОСОБА_3 в лікарні він купував медикаменти на його лікування та оплатив вартість томографії. У вчиненому кається.

Винність підсудного у вчиненому повністю підтверджується матеріалами досудового та судового слідства, в тому числі поясненнями свідків:

- ОСОБА_4, який пояснив, що він співмешкає з ОСОБА_5 і у них є двоє дітей. Восени 2010 року в їх село з місць позбавлення волі повернувся ОСОБА_3 і почав чіплятися до його співмешканки, в будь яку пору доби викликав її з дому, підбурював, щоб вона залишила свою сім'ю і почала співмешкати з ним. Він просив ОСОБА_3 не втручатися в їх сім'ю, але останній не реагував. 22 жовтня 2010 року його співмешканка залишила сім'ю та поїхала з ОСОБА_3 жити в Вознесенськ. 4 листопада 2010 року у вечірній час вона зателефонувала йому на мобільний телефон і просила приїхати та забрати її, оскільки ОСОБА_3 знущається над нею, б'є, погрожує ножем. На той час ОСОБА_3 дома не було і вона вирішила втекти від нього. В той же вечір вони зустрілися в обумовленому місці і він привіз співмешканку додому. ОСОБА_3, виявивши, що ОСОБА_5 втекла від нього, почав телефонувати йому на мобільний телефон, вимагаючи, щоб ОСОБА_5 повернулася, в противному випадку він приїде з циганами і переріже всю родину і відповідати за це не буде. Тікаючи від ОСОБА_3, ОСОБА_7 забула у нього свій паспорт. Про все це він розповів батькові ОСОБА_7 - ОСОБА_8 6 листопада 2010 року приблизно о 19-й год. він на своєму автомобілі разом з підсудним та його знайомим ОСОБА_6 поїхали в Вознесенськ до будинку, де жив ОСОБА_3. Він залишився в автомобілі, а ОСОБА_2 з ОСОБА_6 пішли до будинку. Через хвилин 10 вони повернулися. ОСОБА_2 розповів, що паспорт він забрав. ОСОБА_3 кинувся до нього битися, у відповідь на що ОСОБА_2 декілька раз ударив його по голові, після чого вони з ОСОБА_6 покинули будинок;

- ОСОБА_6, який пояснив, що в листопаді місяці 2010 року - точної дати він не памятає - до нього разом з ОСОБА_4 на автомобілі останнього приїхав його знайомий ОСОБА_2, який попросив поїхати з ними до чоловіка, який намагався зруйнувати сім'ю його доньки, погрожує їм фізичною розправою. Крім цього, у того чоловіка необхідно забрати паспорт ОСОБА_5. У вечірній час він та ОСОБА_2 на автомобілі під керуванням ОСОБА_4 поїхали в Вознесенськ до будинку того чоловіка, який втручався в сімейне життя доньки підсудного. ОСОБА_4 залишився в машині, а він разом з ОСОБА_2 пішли в будинок. Той чоловік на прізвище ОСОБА_3 спав, ОСОБА_2 його розбудив і почав вимагати віддати паспорт його доньки. Той кинувся до нього битися. ОСОБА_2 у відповідь ударив його декілька раз, але куди саме, він /свідок/ сказати не може. Від ударів ОСОБА_3 впав, а підсудний запитав його, де документи. Останній показав рукою, після чого ОСОБА_2 забрав паспорт і вони вийшли з будинку та поїхали додому;

- ОСОБА_5, яка пояснила, що раніше вона зустрічалася з ОСОБА_3 і вони мали намір створити сім'ю, але ОСОБА_3 вчинив злочин, за який йому було обрано покарання у вигляді позбавлення волі. В подальшому вона почала співмешкати з ОСОБА_4, від цих відносин у них народилося двоє дітей. Восени 2010 року ОСОБА_3 повернувся з місць позбавлення волі і почав наполягати, щоб вона перейшла жити до нього, при цьому він вимагав, щоб вона відмовилася від своїх дітей. 22 жовтня 2010 року вона забрала свої речі і переїхала жити до ОСОБА_3 у м. Вознесенськ, де він винаймав квартиру. Під час спільного життя ОСОБА_3 почав її ображати, бити, погрожувати, тому вона 4 листопада 2010 року в той час, коли ОСОБА_3 пішов до своїх друзів, зібрала свої речі і зателефонувала своєму співмешканцю, щоб він її забрав додому, обумовившись зустрітися в певному місці. Приїхавши додому, вона виявила, що забула у ОСОБА_3 свій паспорт, про що розповіла своєму батькові - ОСОБА_2 Виявивши, що вона втекла від ОСОБА_3, останній почав телефонувати її, погрожуючи, що приїде з циганами та виріже всю їх родину, сказавши, що відповідальності він не боїться. 6 листопада 2010 року у вечірній час її співмешканець ОСОБА_4 разом з її батьком ОСОБА_2 поїхали до ОСОБА_3, щоб забрати паспорт. Пізніше вона дізналася, що батько побив ОСОБА_3, після чого останнього доправили до лікарні, де він помер;

- ОСОБА_9, який пояснив, що восени 2010 року він здав в оренду належний йому будинок, що знаходиться в м. Вознесенську, по вул. Степовій, № 38, ОСОБА_3, який сказав, що буде там проживати з жінкою. Він попередив ОСОБА_3, щоб у будинку був порядок, щоб там не влаштовували пянки, на що останній погодився. 7 листопада 2010 року йому зателефонував сусід, що мешкає поряд з тим будинком, та повідомив, що ОСОБА_3 доправили до лікарні, а його співмешканка відсутня. Приїхавши до будинку, він побачив, що будинок відчинений, на підлозі була пляма крові;

- ОСОБА_10, який пояснив, що він підтримував дружні стосунки з ОСОБА_3 та його співмешканкою. 6 листопада ОСОБА_3 повідомив йому, що співмешканка його залишила і запросив його в гості. Вони вживали спиртні напої, приблизно в обід він пішов додому. Наступного дня вранці він зайшов до ОСОБА_3, виявив, що двері будинку на замок не закриті. Зайшовши в хату, він виявив, що ОСОБА_3 лежав на підлозі, обличчя його було закривавлене, на підлозі біля нього була пляма крові. На його звернення ОСОБА_3 не реагував, тому він попросив сусідів викликати «швидку допомогу.

Винність підсудного у вчиненому обєктивно підтверджується:

- протоколом огляду місця події від 08.11.2010 року та фототаблицею до нього, з якого вбачається, що на рядні, яке знаходиться на підлозі в кімнаті ОСОБА_3, виявлено відбиток протектору підошви взуття /а.с. 4-7/;

- явкою з повинною підсудного ОСОБА_2 від 08.1.2010 року /а.с. 10/;

- протоколом виїмки від 09.11.2010 року, згідно з яким ОСОБА_2 видав взуття. В яке він був узутий 06.11.201 о року під час перебування в будинку ОСОБА_3 /а.с.32/;

- висновком трасо логічної експертизи № 127 від 15.12.2010 року, з якого вбачається, що слід взуття, виявлений на ряднині, що вилучена в ході огляду місця події 08.11.2010 року, залишений взуттям з таким же малюнком протектора та такими ж самими розмірними характеристиками, які належать взуттю на ліву ногу, вилученому в ході виїмки у підсудного /а.с. 37-42/;

- лікарським свідоцтвом про смерть № 302 від 18.11.2010 року, згідно з яким причиною смерті ОСОБА_3 є крововилив у шлуночки головного мозку, тупа травма голови /а.с. 46/;

- висновком судово-медичної експертизи № 302 від 17.11.2010 року, звідки вбачається, що смерть ОСОБА_3 настала від тупої травми голови, забиття головного мозку з крововиливом у шлуночки головного мозку /а.с. 48-53/;

- висновком судово-медичної експертизи № 797 від 24.12.2010 року, з якого видно, що в область голови ОСОБА_3 нанесено не менше пятикратного застосування тупого предмету. В область тулубу нанесено не менше одної травмуючої дії /а.с 57-59/;

- висновком № 21 психологічної експертизи від 22.04.2011 року, згідно з яким порушень емоціонально-вольової сфери у підсудного не виявлено; підвищеної жорстокості та агресивності, які могли б обумовити характер його протиправних дій, не виявлено. На момент вчинення протиправних дій підсудний не знаходився в такому емоційному стані, яке мало б суттєвий вплив на його свідомість та поведінку, в тому числі і фізіологічного афекту. На час вчинення протиправних дій підсудний ОСОБА_2 перебував у стані емоційної напруги. Його стан супроводжувався пониженням контролю дій, недостатнім їх опосередненням, але при цьому здатність до усвідомлення своїх дій та керуванню ними суттєво не порушувалась. Поведінка ОСОБА_3, його особистий намір зруйнувати сім'ю ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а в подальшому і погрози фізичною розправою могли викликати у ОСОБА_2 агресивні тенденції по відношенню до нього;

- речовим доказом /а.с. 84/.

Аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, приводить суд до висновку, що предявлене підсудному ОСОБА_2 обвинувачення доведено у повному обсязі і його дії, що полягають в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, органами досудового слідства правильно кваліфіковано за ст. 121 ч. 2 КК України.

До обставин, які у відповідності до ст. 66 КК України помякшують покарання підсудного ОСОБА_2, суд відносить часткове визнання своєї вини та щире каяття у вчиненому, явку з повинною.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання підсудного ОСОБА_2, судом не виявлено.

Обираючи покарання підсудному ОСОБА_2, суд враховує викладене, те, що він не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, поведінку потерпілого.

Сукупність підстав, що помякшують покарання підсудного ОСОБА_2, те, що він не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, дають суду підстави для застосування ст. 69 КК України, обравши йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої ст. 121 ч. 2 КК України.

Прокурором в інтересах держави заявлено цивільний позов про стягнення з підсудного ОСОБА_2 на користь фінансового управління Вознесенської міської ради 484 грн. 47 коп., витрачених закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування ОСОБА_3, потерпілого від злочинного діяння. Зазначені витрати підсудним відшкодовані в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, і з застосуванням ст. 69 КК України призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 /один/ рік 6 /шість/ місяців.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_2 залишити тримання під вартою, строк відбування покарання обчислювати з 22.12.2010 року.

Речові докази: рядно з відбитком сліду протектора підошви взуття, пару чоловічих туфель, вилучених у ОСОБА_2, що здані на зберігання в кімнату речових доказів Вознесенського МВ УМВС, - знищити.

Стягнути з засудженого ОСОБА_2 на користь науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Миколаївській області витрати, повязані з проведенням трасологічної експертизи, в сумі 417 /чотириста сімнадцять/ грн. 96 коп.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд засудженим - протягом 15-ти діб з моменту вручення йому копії вироку, іншими учасниками процесу - протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя

ОСОБА_11