АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/628/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/560/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора , потерпілої ОСОБА_7 у кримінальному провадженню №0000072 від 19.07.2014р. на вирок Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів Молдова, громадянина України, одруженого, має сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , освіта середньо-спеціальна, не працює, раніше не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ст.121 ч.2 КК України, виправдано, у зв`язку з недоведеністю його вини,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування виправдувального вироку суду першої інстанції з ухваленням апеляційним судом свого обвинувального вироку, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також, у зв`язку з однобічністю судового слідства, що вплинуло на незаконність вирішення питання про виправдання ОСОБА_8 .

Просить визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. На підставі ст.54 КК України позбавити ОСОБА_8 спеціального звання «сержант міліції».

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить виправдувальний вирок суду від 28.07.2015р. скасувати, постановити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання відповідно до Закону. Цивільний позов задовольнити в повному обсязі.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.121 ч.2 КК України за ознаками: умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, при наступних обставинах.

ОСОБА_8 у період приблизно з 22.00 год. 30.07.2011 до 04.00 год. 31.07.2011 року знаходився в приміщенні кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в м. Кривий Ріг, вул. Балакіна, 28а, де у свій не робочий час, разом зі своїми колегами по роботі в батальйоні патрульної служби Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_11 і ОСОБА_12 вживали спиртні напої.

У період з 03.00 години до 04.00 години 31.07.2011 між ОСОБА_8 , ОСОБА_11 .. ОСОБА_12 та раніше незнайомими їм ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які також знаходилися у вказаному кафе та вживали спиртні напої, виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків. Сварка між вказаними особами обмежилася словесними образами, інцидент було вичерпано, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 покинули приміщення кафе.

Цієї ж ночі, 31.07.2011 року, в період приблизно 3.30 годин до 4.00 годин, після того як ОСОБА_13 та ОСОБА_14 покинули приміщення кафе, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , вийшовши з кафе «Гурман», зустрілися з ОСОБА_13 і ОСОБА_14 на території майданчика перед входом до продуктового магазину, розташованого на одній території з вказаним вище кафе де між ними знову виник конфлікт.

Під час сварки ОСОБА_13 намагався нанести ОСОБА_8 удар в обличчя, від якого останньому вдалося ухилися. Після цього ОСОБА_8 , діючи з умислом на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_13 удари рукою в голову, грудну клітину та ногою по нижнім кінцівкам, спричинивши тілесні ушкодження в ділянку обличчя, грудної клітини, лівої та правої гомілки потерпілого, від чого ОСОБА_13 , не втримавши рівновагу, впав на спину.

Продовжуючи реалізовувати умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 сів на лежачого ОСОБА_13 , лишивши його таким чином можливості піднятися, та наніс не менш п`яти ударів кулаками по голові та рукам потерпілого, спричинивши тілесні ушкодження в ділянку обличчя, голови та рук ОСОБА_13 , якими він захищався від ударів, закриваючи голову.

Після того як ОСОБА_13 вдалося скинути з себе ОСОБА_8 і вони піднялися на ноги, ОСОБА_8 , діючи на досягнення своєї мети спричинити тяжкі тілесні ушкодження, наніс ОСОБА_13 удари кулаками по голові, ногами по тулубу та верхнім кінцівкам, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження в ділянку обличчя, живота, а також правого ліктя та лівої руки, які ОСОБА_13 , зміщуючись назад, виставляв перед собою, захищаючись від ударів.

Після цього ОСОБА_13 і ОСОБА_14 було затримано нарядом патрульно- постової служби міліції у складі інспекторів патрульної служби батальйону патрульної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 (надалі в тексті - БПС КМУ УМВС України в Дніпропетровській області) ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і командира взводу БПС КМУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_17 , які під`їхали на службовому автомобілі до місця події, при цьому на попередження ОСОБА_17 «Міліція, припинити бійку!» ОСОБА_13 нецензурно висловився в бік працівників міліції, ОСОБА_14 почав тікати, а ОСОБА_11 та ОСОБА_12 побігли за ним, а наздогнавши, привели назад до місця події.

З метою припинення протиправних дій, ОСОБА_15 та ОСОБА_17 затримали ОСОБА_13 , якого утримуючи за руки вивели з рівноваги, вклали на землю головою вниз, завели його руки за спину та зв`язали їх поясним ременем за спиною. При цьому ОСОБА_16 відштовхував ОСОБА_8 в протилежний від ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 бік.

Однак ОСОБА_8 , діючи на досягнення мети щодо заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень, скориставшись тим, що ОСОБА_17 відійшов від лежачого на землі ОСОБА_18 , використовуючи його безпорадний стан, обумовлений обмеженням свободи в діях та неможливість чинення будь-якого опору, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання,

наніс ОСОБА_13 ногою не менше трьох ударів по тулубу, верхній кінцівці, в голову, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження в ділянці лівого підребер`я, лівого плеча та обличчя. При цьому дії ОСОБА_8 намагався припинити ОСОБА_16 , який відштовхнув його від ОСОБА_13 .

З метою доставки до Саксаганського районного відділу КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області в м. Кривий Ріг вул.Балакіна-2а, затриманого ОСОБА_14 повів командир взводу БПС КМУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_17 , а ОСОБА_13 підняв з землі та взяв під праву руку ОСОБА_15 .

При цьому ОСОБА_8 , випереджуючи ОСОБА_12 , який намагався взяти за ліву руку ОСОБА_13 , продовжуючи реалізовувати свій умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс один удар коліном правої ноги по тулубу потерпілого, спричинивши йому тілесні ушкодження в ділянці живота. Після цього ОСОБА_12 припинив дії ОСОБА_8 відтягнувши його від ОСОБА_13 .

В період приблизно з 04.20 год. до 04.30 год. 31.07.2011 року, під час супроводу затриманого ОСОБА_13 до Саксаганського РВ КМУ, який здійснювали ОСОБА_15 , утримуючи ОСОБА_13 під ліву руку та ОСОБА_12 - під праву руку, на пішохідній алеї навпроти будинку № 8 по вул. Балакіна в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, ОСОБА_8 продовжуючи реалізовувати свій умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, використовуючи безпорадний стан ОСОБА_13 , обумовлений обмеженням свободи в діях та неможливістю чинити опір, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_13 зі значною силою удар ногою по тулубу, спричинивши тілесні ушкодження в ділянці грудної клітини справа.

Після цього ОСОБА_8 , не реагуючи на зауваження ОСОБА_15 щодо припинення побиття ОСОБА_13 , під час руху до Саксаганського РВ КМУ по пішохідній алеї навпроти дому № 4 на вул. Балакіна у Саксаганському районі м. Кривого Рогу, продовжуючи реалізовувати свій умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, використовуючи безпорадний стан ОСОБА_13 , обумовлений обмеженням свободи в діях та неможливістю чинити опір, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс із значною силою один удар ногою по тулубу ОСОБА_18 , спричинивши потерпілому тілесні ушкодження в ділянці лівого підребер`я.

Близько 04.40 год. - 04.50 год. 31.07.2011 року, ОСОБА_8 , не покидаючи затриманих та працівників міліції під час руху до Саксаганського РВ КМУ, діючи на досягнення своєї мети щодо спричинення тяжких тілесних ушкоджень, використовуючи безпорадний стан ОСОБА_13 , обумовлений обмеженням свободи в діях та неможливістю чинити опір, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_13 зі значною силою один удар ногою по передній частині тулубу, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження в ділянці живота, від чого ОСОБА_13 впав на коліна.

Близько 05.00 год. 31.07.2011 року ОСОБА_13 було доставлено до Саксаганського РВ КМУ, звідки він разом з ОСОБА_14 поїхав додому. Після цього близько 10.20 год. 31.07.2011 року ОСОБА_13 було доставлено до КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР», де о 02.15 год. 01.08.2011 року наступила його смерть.

В результаті умисних дій ОСОБА_8 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1438 від 31.08.2011 року, потерпілому ОСОБА_13 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді:

- тріщини передньої кісткової пластини 7-го ребра ліворуч; множинні розриви селезінки в області воріт з переходом на діафрагмальну поверхню в області переднього полюсу; крововиливи в м`які тканини грудної клітини і живота ліворуч; синець в області реберної дуги ліворуч, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя;

- садна у кількості 8-ми в лобно-скроневій області праворуч; синець в лобній області з крововиливами в м`які покривні тканини голови в його проекції; синець в області нижньої повіки лівого ока; синець на передній та задній поверхні правої вушної мушлі на тілі вираженої припухлості м`яких тканин; садно у виличній області ліворуч; садно в області кута нижньої щелепи ліворуч з переходом на виличну ділянку з крововиливом на слизовій оболонці верхньої губи в його проекції; синець на передній поверхні грудної клітини праворуч, по пригрудинній лінії нижче рівня соска; синець на 3 см ліворуч і на 2 см нижче від пупка; внутрішньо шкірний крововилив на зовнішній поверхні лівого плеча; синець на передньо-зовнішній поверхні правого плеча в середній третині; синці у кількості 2-х на задній та задньо-кутовій поверхні правого плеча; на тильній поверхні правої кісті; в області п`ясно-фалангових суглобів 3-го і 5-го пальців правої кисті; синець на передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки в верхній третині; на передньо- внутрішній поверхні правої гомілки в верхній третині; на внутрішній поверхні 1-го п`ясно-фалангового суглобу правої стопи; 5 саден навколо синця в області 1-го п`ясно-фалангового суглобу правої стогін; крововиливи в м`які покривні тканини голови в тім`яно-потиличній області праворуч; в м`які тканини спини в області лівої лопатки, в області поперекової ділянки ліворуч; в м`які тканини кінцівок в проекції шкірних ушкоджень, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричиняють легкі скороминучі наслідки.

Смерть ОСОБА_19 наступила від закритої травми грудної клітини і живота у вигляді перелому 7 ребра ліворуч і розривів селезінки, які супроводжувалися вилиттям крові в черевну порожнину, і ускладнилися розвитком малокрів`я внутрішніх органів.

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.07.2015р. ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, виправдано, у зв`язку з недоведеністю його вини в скоєному.

Відмовлено у задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні зазначає, що суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Так. мотивуючи виправдання ОСОБА_8 у вчиненні злочину, суд допустив суперечності: дійшовши до висновку про недоведеність його вини, визнав, що сам по собі факт спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_20 мав місце.

Крім того, обмежився формальною перевіркою пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення за ч.2 ст.121 КК України, та допустив протиріччя у встановлених під час досудового слідства та у суді фактичних обставинах справи. В порушення вимог ст.94 КПК України суд однобічно та упереджено, не оцінивши з точки зору належності, допустимості, достовірності, констатував, без наведення аналізу, що критично ставиться до показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , що покази вказаних свідків спростовуються показами ОСОБА_21 та свідка ОСОБА_14 , хоча останній не був свідком нанесення ОСОБА_20 тілесних ушкоджень. Судом не було оцінено докази, здобуті органами досудового слідства, добуті на підтвердження вини ОСОБА_8 , не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а також, у судовому рішенні не навів, чому взято до уваги одні докази і відкинуто інші.

Вважає, що судом допущено істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону та однобічність судового слідства, що вплинуло на незаконність вирішення питання про виправдання ОСОБА_8 .

Крім того, посилається на те, що вирок суду не вмотивований. Надаючи оцінку показам ОСОБА_8 , який неодноразово під час досудового розслідування змінював свої свідчення, посилається на показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , не врахувавши, що їх показання підтверджували фактично обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину. Таким чином, суд не спростував докази обвинувачення, поклавши в основу виправдувального вироку лише докази захисту та зробив немотивований висновок про те, що в діях підсудного відсутній склад інкримінованого йому злочину.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_7 зазначає, що суд, фактично встановивши під час судового слідства, що діями ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_13 , не надав його діям належної юридичної оцінки, а лише виправдав його. Крім того, встановивши, що ОСОБА_8 завдав ОСОБА_13 тілесні ушкодження в присутності працівників міліції, не надав діям цих працівників міліції належної юридичної оцінки. Крім того, зазначає, що суд не надав роз`яснення потерпілій стороні про порядок відшкодування шкоди, завданої злочином у випадку коли не встановлено особу, яка саме вчинила цей злочин. Тому, просить виправдувальний вирок суду від 28.07.2015р. відносно ОСОБА_8 скасувати, постановити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання відповідно до Закону. Цивільний позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор у кримінальному провадженні та потерпіла ОСОБА_7 підтримали свої апеляційні скарги в повному обсязі, вирок суду просили скасувати з підстав, наведених в апеляційних скаргах з ухваленням нового обвинувального вироку відносно ОСОБА_8

ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_22 , у судовому засіданні, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої ОСОБА_7 , вважаючи виправдувальний вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону України.

ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_22 надали письмові заперечення на апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_7 , в яких просять апеляційні скарги залишити без задоволення., а виправдувальний вирок без змін.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, порівнявши їх з матеріалами, що знаходяться у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та потерпілої ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, а виправдувальний вирок скасуванню, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, виходячи зі слідуючого.

Відповідно до вимог ст.404 ч.1 КПК України вирок переглядається апеляційним судом у межах наданих апеляційних скарг.

Вирок суду має бути законним, вмотивованим і відповідатим вимогам ст. 374 КПК України.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, розгляд справи судом першої інстанції проведено без дотриманням вимог кримінального процесуального закону, тому доводи прокурора та потерпілої ОСОБА_7 , наведені в їх апеляційних скаргах, є обґрунтованими та слушними.

З оскаржуваного вироку суду першої інстанції вбачається, що суд допустив однобічність та невідповідність висновків фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону України, внаслідок чого ухвалив незаконне рішення, що є підставами для скасування вироку суду, відповідно до вимог ст.412 КПК України.

Відповідно до вимог ст.337 КПК України суд першої інстанції розглядає справу в межах пред`явленого обвинувачення та керуючись вимогами ст.374 КПК України може ухвалити виправдувальний вирок у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також, коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину. Усі вказані підстави рівнозначні за правовими наслідками, але різні за змістом.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_8 з підстав недоведеності його вини в скоєному, не врахував вимоги кримінального процесуального кодексу, як і позицію Верховного Суду України, викладену в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29.06.1990р., та не в повній мірі дав аналіз усім зібраним у справі доказам, тобто всім фактичним даним, які містяться в показаннях свідків, потерпілої, обвинуваченого, у висновках експертів та інших джерелах доказів у справі, а також не усунув протиріччя у добутих доказах під час судового слідства, що не дало можливості суду досконало в повній мірі встановити фактичні обставини подій в ніч з 30 на 31 липня 2011 року, встановити винних осіб, вірно кваліфікувати дії скоєного злочину та ухвалити законне та справедливе рішення суду.

Так, під час судового слідства в суді першої інстанції, згідно технічного запису перебігу судового процесу, обвинувачений ОСОБА_8 пояснював, що у нього у вказаний день виник конфлікт біля магазину та кафе з потерпілим ОСОБА_20 , під час якого він наносив йому удари кулаком в обличчя, а ті удари, які вказані у висновку СМЕ, що спричинили смерть потерпілого, він не завдавав.

При цьому, мотивуючи виправдання ОСОБА_8 у вчиненні злочину, суд допустив суперечності: дійшовши до висновку про недоведеність його вини, проте визнав, що сам по собі факт спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_20 мав місце.

Також, судом не були допитані всі важливі на думку обвинувачення свідки зі сторони обвинувачення ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , яким оголошувався неодноразово привід в судове засідання, та рішення суду з цього питання не було виконано. При цьому, суд прийшов до висновку, що можливо закінчити судове слідство без їх пояснень, оскільки справа розглядається тривалий час, а сторона обвинувачення не забезпечує явку таких свідків.

Крім того, пояснення свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_25 , які були допитані під час досудового розслідування (т.8 а.с.170-174, 185-188, 209-213), взагалі не перевірялись судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обмежився формальною перевіркою пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення за ч.2 ст.121 КК України, маючи протиріччя з вказаними під час досудового слідства та у суді фактичними обставинами справи.

Так, в порушення вимог ст.94 КПК України, судом однобічно та упереджено, належним чином не дано оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а лише констатовано без наведення аналізу, що суд критично ставиться до показань свідків очевидців події ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 з підстав того, що вони мають більш дружні стосунки між собою, ніж з ОСОБА_8 , тим самим знижуючи вину один одного, вказуючи на ОСОБА_8 як на ініціатора та активного діяча побиття ОСОБА_20 .

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки згідно технічного запису перебігу судового засідання, судом першої інстанції у вказаних учасників процесу, в тому числі і у ОСОБА_8 , з`ясовувалось та не було встановлено судом підстави для обмови один одного, так саме, як і під час досудового слідства. Навпаки, під час судового розгляду з`ясовувалось та було встановлено, що вони разом працювали, взаємовідносини у них були нормальні, оговорювати один одного підстав не мають. Кожного зі свідків було попереджено про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання.

При цьому, суд у мотивувальній частині вироку вказав, що показання вищевказаних свідків спростовуються показами ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_14 , не врахувавши, що останній не був свідком або очевидцем супроводження потерпілого ОСОБА_20 до райвідділку, а тому і не міг бачити, чи наносились удари потерпілому та ким саме із учасників такої події вони наносились, чим допустив неналежну оцінку зібраних доказів у справі, не спростувавши виявлені під час судового розгляду протиріччя та допустивши їх у своїх твердженнях.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції виправдав ОСОБА_8 з підстав недоведеності його вини в скоєному передчасно, належним чином не врахував та не спростував зібраними у справі доказами покази очевидців подій скоєного ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , які пояснювали як в ході досудового, так і під час судовому слідства, що ОСОБА_8 наносив ОСОБА_20 тілесні ушкодження руками та ногами по голові, тулубу, кінцівкам, а інші особи не спричинювали тілесних ушкоджень під час конвоювання їх до райвідділку (т.8 а.с.176-183; 190-198, 200-207).

При цьому, колегія суддів вважає, що посилання суду на те, що тілесні ушкодження, які виявлені у ОСОБА_20 , не могли бути завдані однією людиною в присутності інших працівників міліції, які конвоювали ОСОБА_20 до приміщення міліції підтверджуються лише поясненнями самого ОСОБА_8 , ніяким чином судом така версія не перевірялась під час судового розгляду.

Крім того, судом не було дано належної оцінки та не перевірено під час судового слідства стан, в якому перебував ОСОБА_8 під час інкримінованих йому подій. Так, свідок ОСОБА_11 пояснював, що він перебував в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння; зі слів ОСОБА_11 , ОСОБА_8 разом з ОСОБА_12 споживали наркотичні засоби в туалеті кафе. Також, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під час судового слідства стверджували, що ОСОБА_8 перебував в неадекватному стані, підскочив до ОСОБА_20 , і став наносити йому удари ногами по голові та тулубу, проте кількість зазначити не можуть.

Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_28 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також ті, які не були очевидцями - ОСОБА_11 , ОСОБА_25 , але зі слів їм стало відомо, показували ,що саме ОСОБА_8 по дорозі до райвідділку декілька разів наносив удари руками та ногами ОСОБА_20 в різні частини тіла . Такі покази давали як під час досудового слідства, так і під час судового слідства (т.8 а.с.134-139; 176-183; 190-198; 200-207; 209-213; 215-223; т.9 а.с.67-85, 86-97, 98-115,116-135, 136-151, 152-161). Крім того, зазначені вище свідки стверджували, що ОСОБА_8 та ОСОБА_20 перебували у сильному алкогольному сп`янінні. Проте суд таким поясненням свідків ніяких висновків та правової оцінки в оскарженому вироку не надав.

Крім того, судом не перевірено та не дано оцінку встановленим під час досудового слідства фактам поясненням свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , що під час збору на нараді учасників працівників правоохоронних органів вказаних подій, коли стало відомо, що ОСОБА_20 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , бачили реакцію на таке повідомлення ОСОБА_8 , який, почувши, що ОСОБА_20 помер, присів навприсядки, взявся за голову руками і сказав; «Мені кінець»... та «Що я накоїв?» (т.8 а.с.190-198; 200-207; 215-223)

Дані покази свідків крім пояснень самого ОСОБА_8 не були спростовані під час судового слідства, а підстав для встановлення недопустимими вказаних доказів колегія суддів після перевірки матеріалів справи не вбачає.

Посилання ОСОБА_8 в ході досудового та судового слідства на те, що він не бив ОСОБА_20 , а його били саме працівники ППС, які здійснювали конвоювання потерпілого до райвідділку, спростовуються не скасованою постановою про закриття кримінального провадження від 13.01.2014 року, якою закрито кримінальне провадження № 0000370, внесеного до ЄРДР 31.12.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України, яке об`єднано в одно провадження з кримінальним провадженням № 0000072 08.01.2014 року за фактом заподіяння тяжких тілесних ушкоджень , що потягли смерть ОСОБА_13 працівниками патрульної служби БПС КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та за фактом заподіяння ними тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення ( а.с.36-53 т.11).

Посилання в апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_7 на те, що не були вжиті заходи до працівників міліції, які не забезпечили безпеку її чоловіка ОСОБА_20 під час його конвоювання та доставляння до райвідділку, спростовуються постановою про закриття кримінального провадження від 30.09.2013р., внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 від 27.02.2013р. за ст.367 ч.2 КК України за заявою ОСОБА_7 , за відсутністю в діях ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_30 та інших працівників міліції складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.367 ч.2 КК України, тобто службової недбалості, яка спричинила тяжкі наслідки, при конвоюванні та доставлені ОСОБА_20 31.07.2011р. до Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, а також в зв`язку з відсутністю в діях вказаних осіб складу будь-якого іншого кримінального правопорушення при вказаних обставинах (т.10 а.с.18-32).

Після перевірки матеріалів кримінального провадження, колегія суддів не погоджується з твердженням ОСОБА_8 , що він під час досудового розслідування давав пояснення під тиском, оскільки в матеріалах справи міститься постанова про закриття кримінального провадження від 30.09.2013р., внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000076 від 14.08.2013р. за ст.365 ч.1 КК України за постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09.08.2012р., якою скасовано постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 20.08.2012р., винесену прокурором прокуратури району ОСОБА_31 за фактом застосування до ОСОБА_8 недозволених заходів впливу з боку працівників Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, за відсутністю в діях ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.365 ч.1 КК України

Вказаним доказам у справі судом першої інстанції взагалі не дано правову оцінку, проте піддано сумніву пояснення вказаних у постанові осіб, які є свідками та очевидцями у дійсному кримінальному провадженні.

Крім того, факт того, що в райвідділку ОСОБА_20 та ОСОБА_14 заподіювали фізичну силу не підтверджується і згідно даних Книги 4252 обліку осіб, які доставлені до чергової частини Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області (т.2 а.с.116-117), заявами та письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_20 та ОСОБА_14 , з яких вбачається що з ними було проведено лише профілактичну бесіду (т.1 а.с.6, 9, 10, 11).

Вказаний факт судом першої інстанції належним чином також не перевірявся і йому не була дана правова оцінка, так само, як і показам свідків - медичних працівників про те, що він був побитий працівниками міліції.

Тому апеляційна скарга прокурора та потерпілої ОСОБА_7 в частині того, що суд першої інстанції допустив неповноту судового слідства, не виключив суперечності у здобутих під час судового слідства доказах, не дав належну правову оцінку всім доказам, зібраним і як під час досудового, так і судового слідства, допустивши істотне порушення вимог кримінального процесуального закону України, підлягають задоволенню, а заперечення ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_22 в цій частині є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обставини щодо відібрання зразків слини та крові підозрюваного ОСОБА_8 , 1985 року народження, у приміщенні ДОБ СМЕ м. Кривого Рогу, не були предметом дослідження судом першої інстанції, що є також підставою неповноти судового слідства суду першої інстанції, та дійсно є важливим при встановленні істини у справі.

Знаходять своє підтвердження і посилання, зазначені у запереченні ОСОБА_22 що не було виконано під час досудового розслідування вказівку апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.07.2013р. щодо проведення при додатковому розслідуванні слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_14 (т.7 а.с.196-202), що не було виправлено і судом першої інстанції під час проведення судового слідства та не дано відповідне доручення, з врахуванням положень ст.333 КПК України.

Крім того, у запереченні захисника ОСОБА_22 правильно зазначено, що суд першої інстанції не дав правової оцінки діям медичних працівників, не перевірив своєчасність надання медичної допомоги та настання від цього наслідків у виді смерті ОСОБА_20 . Згідно матеріалів справи та пояснень свідка ОСОБА_36 , наданих під час судового засідання в суді першої інстанції ОСОБА_20 поступив до лікарні в тяжкому стані та неодноразово відмовлявся від оперативного втручання, і операція була зроблена лише, коли потерпілий почав втрачати свідомість, і лікарі мали право надати допомогу без його згоди. Також зазначав, що при своєчасному надані допомоги пацієнт міг би залишитися живим., про що також зазначено і у пункті 5 «Підсумки» висновку експерта №6-Д від 18.12.2013р., проведеною в КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР»,

При цьому, суд першої інстанції взагалі не дослідив та не дав правову оцінку висновкам вказаної експертизи, так само, як і іншим письмовим доказам у справі, зібраним під час досудового слідства, які можуть істотно вплинути на його висновки та кваліфікацію дій скоєнного.

Із вищенаведеного випливає, що судом першої інстанції вирішено питання про виправдання ОСОБА_8 передчасно, не перевірено всі докази, які були зібрані під час досудового слідства та без їх повного аналізу, з урахуванням позицій, викладених в ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.07.2013р. в частині належності, допустимості та достовірності зібраних під час досудового та судового слідства доказів, поверхово та не в повній мірі надано правову оцінку всім обставинам та доказам у справі. Крім того, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а при наявності суперечливих доказів, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Також, висновки суду, викладені в оскарженому судовому рішенні, містять істотні суперечності.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допустивши таку неповноту та однобічність судового розгляду, через яку апеляційна інстанція позбавлена можливості ухвалити свій вирок, а тому виправдувальний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, під час якого необхідно всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі докази у кримінальному провадженні, з урахуванням позицій, викладених в ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.07.2013р., дати їм належну оцінку, а також, врахувати всі інші питання, зазначені в апеляційних скаргах прокурора та потерпілої ОСОБА_7 при новому розгляді кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 410, 412, 415, 418, 419 КПК України від 13.04.2012 року, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року, яким ОСОБА_8 виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ст.121 ч.2 КК України, через недоведеність його вини в скоєному, скасувати, та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 не обиралась.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4