Справа № 606/1798/13-к
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2013 року Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої: судді Ромазан Л.С.,

при секретарі Пасько Л.Р.,

за участю прокурора Катеринюка С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Теребовлі кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 громадянина України, українця, непрацюючого, одруженого, судимого 04.06.2001 року Теребовлянським районним судом Тернопільської області за вчинення злочинів, передбачених ст.100, ч.1 ст.106, ч.1 ст.107, ч.3 ст.117, ч.2 ст.118, 121, 208 КК України 1960 року, та із застосуванням вимог ст.42 цього Кодексу до 7 років позбавлення волі. Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.04.2005 року невідбуту частину покарання замінено на більш м»яке покарання, а саме: 1 рік 11 місяців 27 днів виправних робіт з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави

за ч.2 ст.389 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_1, знаючи про те, що має відбувати покарання у виді 1 року 11 місяців 27 днів виправних робіт з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави, яке йому замінено постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.04.2005 року, перебуваючи з 4 травня 2005 року на обліку у Теребовлянському районному підрозділі Теребовлянського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області, будучи ознайомлений з порядком та умовами відбування вказаного покарання, 19 травня 2005 року працевлаштувався робочим столярного цеху у суб»єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2.

Будучи попередженим про порядок і умови відбування покарання у виді виправних робіт, всупереч вимогам ст.41 Кримінально-виконавчого кодексу України на початку листопада 2005 року ОСОБА_1 умисно ухилився від відбування призначеного йому судом покарання, яке виразилось у невиконанні встановлених КВІ обов»язків, відповідно до яких він був зобов»язаний щомісячно, у першу середу, з»являтися у кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації та сумлінно ставитися до праці. Так, 2 листопада 2005 року ОСОБА_1 без поважних причин не з»явився до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації, з 1 листопада 2005 року не вийшов на роботу, внаслідок чого його 6 грудня 2005 року звільнено із роботи з підстав, передбачених п.4 ст.40 КЗпП України, за прогули без поважних причин, виїхавши за межі України.

Після порушення стосовно ОСОБА_1 7 лютого 2006 року кримінальної справи за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та оголошення його в розшук, останній 20 травня 2013 року з»явився у Теребовлянський районний підрозділ Теребовлянського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області для продовження відбуття покарання.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та показав, що він, знаючи про умови та порядок відбування покарання у виді виправних робіт, замінених йому постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.04.2005 року, умисно ухилився від відбування зазначеного покарання. Зокрема, з часу постановлення його на облік у Теребовлянському районному підрозділі Теребовлянського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області він впродовж майже 5 місяців відбував покарання у виді виправних робіт, працевлаштувавшись робочим столярного цеху у суб»єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2. Однак, без поважних причин з 2 листопада 2005 року не виконував встановлених йому обов»язків щодо реєстрації (в першу середу кожного місяця) та звільнився з роботи. Також показав, що у 2005 році він виїхав у Російську Федерацію доглядати за хворою матір»ю, де вчинив злочини, за які був засуджений і відбував покарання у виді позбавлення волі. Не повідомляв Теребовлянський районний підрозділ Теребовлянського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області про те, що виїхав за межі України.

У вчиненому щиро розкаюється, погоджується з усіма доказами, зібраними органом досудового розслідування і які доводять його вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд вважає визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ознаками ч.2 ст.389 КК України як ухилення від відбування виправних робіт особою, засудженою до цього покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_1 суд, відповідно до вимог ст.50, 65-67 КК України, враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом'якшують покарання, суд відносить те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав свою вину, вчинив кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Аналізуючи в сукупності наведені обставини, що пом"якшують покарання ОСОБА_1, враховуючи його особу, який позитивно характеризується, з часу вчинення ним злочину пройшов значний проміжок часу, добровільно з»явився в КВІ для продовження відбуття покарання, суд із урахуванням вимог ст.69 КК України визнає ці обставини та дані про його особу такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом"якшення покарання, а тому вважає за доцільне перейти до іншого більш м"якого виду основного виду покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин, призначивши обвинуваченому ОСОБА_1 покарання у виді штрафу.

При цьому суд враховує, що вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04.06.2001 року ОСОБА_1 призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі, невідбута частина якого постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.04.2005 року замінена на більш м»яке покарання, а саме: 1 рік 11 місяців 27 днів виправних робіт з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави. Строк невідбутого ОСОБА_1 покарання (виправних робіт) складає 1 рік 2 місяці 16 днів виправних робіт з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави. За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_1 слід призначити остаточне покарання за сукупністю вироків.

Керуючись ст.374-376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та призначити йому покарання:

за ч.2 ст.389 КК України із застосуванням ст.69 КК України - 1000 грн. штрафу.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, а саме вироку Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04.06.2001 року та вироку цього ж суду від 04.11.2013 року остаточне покарання призначити ОСОБА_1 у виді 1 року 11 місяців 27 днів з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави та штрафу у розмірі 1000 грн., який виконувати самостійно.

Зарахувати у строк покарання у виді виправних робіт, покарання відбуте ОСОБА_1 за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04.06.2001 року у виді 5 місяців 8 днів виправних робіт з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави і вважати невідбуте ним покарання у виді 1 року 2 місяців 16 днів виправних робіт з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження до вступу вироку в законну силу до засудженого ОСОБА_1 не застосовувати.

На вирок може бути апеляцію до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча: