№ п 1-кс/317/380/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Слідчій суддя Запорізького районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого прокурора прокуратури Запорізького району Запорізької області ОСОБА_3 про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:
10.12.2015 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання старшого прокурора прокуратури Запорізького району Запорізької області ОСОБА_3 про арешт майна, у якому зазначено, що до чергової частини Запорізького відділення поліції 30.11.2015 надійшла заява про кримінальне правопорушення від ОСОБА_4 , за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами її житлом, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за даним фактом 30 листопада 2015 року було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002296 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України. В подальшому, кваліфікація кримінального правопорушення змінена на ч. 3 ст. 190 КК України. Враховуючи те, що об`єкт нерухомості квартира, яка складається з чотирьох кімнат, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є набутою в результаті вчинення кримінального правопорушення, з метою недопущення подальшого незаконного відчуженню та відновлення порушених прав та законних інтересів громадян, на теперішній час виникла необхідність накладення арешту на об`єкт нерухомого майна.
Допитана в якості потерпілої ОСОБА_4 пояснила, що 11.03.2010 на підставі договору купівлі - продажу вона придбала квартиру АДРЕСА_2 , якою і користувалася до літа 2014 року, а саме до початку проведення бойових дій в рамках антитерористичної операції на сході України, через що змушена була переїхати тимчасово мешкати на територію Запорізької області. Так, наприкінці листопада 2015 року, вона вирішила поїхати перевірити на цілісність дану квартиру, яка вже на цей час перебуває на території окупованого незаконними збройними формуваннями м. Донецька (ДНР Донецька народна республіка). Приїхавши до будинку, в якому розташована дана квартира, їй від керуючого будинком стало відомо, що квартира їй більше не належить та на теперішній час на підставі ухвали Ворошилівського районного суду м. Донецька від 25.06.2014, належить ОСОБА_5 . Але дане рішення є підробленим, оскільки будь-які угоди ОСОБА_4 з ОСОБА_5 ніколи не укладали та останній потерпілій взагалі не відомий. До Ворошилівського районного суду м. Донецьк для розгляду цивільної справи ОСОБА_4 не запрошувалась. Крім того, потерпіла зазначила, що до вчиненого відносно неї кримінального правопорушення причетний ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає з колишньою дружиною її сина ОСОБА_7 ОСОБА_8 та теперішній незаконний власник даної квартири ОСОБА_5 є дідусем ОСОБА_6 . Допитаний в ході слідства в якості свідка ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 надав аналогічні показання своєї матері ОСОБА_4 , наголошуючи при цьому на те, що на протязі останніх років через його колишню дружину ОСОБА_6 неодноразово погрожував відібрати все наявне в нього та його близьких родичів майно.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.12.2015, квартира АДРЕСА_2 , дійсно перереєстрована на підставі підробленого рішення Ворошилівського районного суду м. Донецька № 255/6366/14-ц, та належить на теперішній час ОСОБА_5 ІПН НОМЕР_1 .

07.12.2015 потерпіла подала клопотання про проведення досудового розслідування Запорізьким ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області, оскільки вона та свідок ОСОБА_7 мешкають на території Запорізького району, та приїзд потерпілої до м. Краматорська є небезпечним для неї через погрози шахраїв з м. Шахтарськ.

Згідно ч. 3 ст. 218 КПК України, якщо місце вчинення кримінального правопорушення невідоме або його вчинено за межами України, місце проведення досудового розслідування визначає відповідний прокурор з урахуванням місця виявлення ознак кримінального правопорушення, місця перебування підозрюваного чи більшості свідків, місця закінчення кримінального правопорушення або настання його наслідків тощо.
Крім того, ОСОБА_4 26.11.2015 до Донецького окружного адміністративного суду направлено адміністративний позов до Реєстраційної служби Селидівського МУЮ Донецької області про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно РС Селидівського МУЮ Донецької області ОСОБА_9 від 09.11.2015 щодо проведення реєстрації права власності за ОСОБА_5 на квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 .

Також, 26.11.2015 потерпілою до Апеляційного суду Донецької області направлено апеляційну скаргу на ухвалу Ворошилівського районного суду м. Донецька від 25.06.2014 по справі № 255/6366/14-ц.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив суд його задовольнити.

Слідчий суддя, оглянувши матеріали клопотання та кримінального провадження, заслухавши думку прокурора, приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, згідно якої, зокрема, майно повинно бути предметом кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що об`єкт нерухомості квартира, яка складається з чотирьох кімнат, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є набутою в результаті вчинення кримінального правопорушення, з метою недопущення подальшого незаконного відчуженню та відновлення порушених прав та законних інтересів громадян, на теперішній час виникла необхідність накладення арешту на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ст.170 КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь - яким чином таким майном та використовувати його.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, розмір завданої шкоди, а також те, що незастосування заборони розпорядження квартирою може призвести до втрати вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, клопотання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, необхідно розглядати без повідомлення власника майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 167, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя УХВАЛИВ:
Клопотання старшого прокурора прокуратури Запорізького району Запорізької області ОСОБА_3 про арешт майна, - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану на ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_1 , та заборонити використання та розпорядження арештованим майном.
Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення, безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області.

Слідчий суддя: ОСОБА_1