Справа 688/2478/15-к
№ 1-кп/688/131/15
Вирок
Іменем України
19 листопада 2015 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Шепетівка кримінальне провадження № 0000117 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Шепетівка Хмельницької області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , із професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше судимого:

1)09.07.2014 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області за ст.ст. 185 ч. 1, 357 ч.3, 70 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1200 грн.;

2)03.06.2015 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області за ст.ст. 304 ч.1, 185 ч.3, 70 КК України на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки;

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,

встановив:
ОСОБА_4 , будучи судимим 09.07.2014 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області за ст.ст. 185 ч.1, 357 ч.3 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1200 грн., на шлях виправлення не став, маючи не зняту та непогашену судимість, повторно вчинив умисні злочини проти власності.

Так, 01 січня 2015 року близько 14 години ОСОБА_4 , керуючись корисливим мотивом, з метою вчинення пограбування, знаходячись поряд із банкоматом, що по проспекту Миру, 30, в м.Шепетівка, Хмельницької області, із застосуванням насильства до ОСОБА_6 , яке не є небезпечним для життя та здоров`я, що виразилось у нанесенні одного удару в груди останнього, від якого він впав на землю, шляхом діставання з карману брюк потерпілого відкрито повторно заволодів його мобільним телефоном марки «Sony Xperia моделі С 2305, вартістю 2010 гривень, в якому знаходився стартовий пакет «Київстар», вартістю 10 гривень, на рахунку якого було 10 гривень, стартовий пакет «МТС», вартістю 10 гривень, на рахунку якого було 5 гривень та карта пам`яті на 32 Гб, вартістю 200 гривень, а всього відкрито заволодів майном на загальну суму 2245 гривень, завдавши потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_4 15 лютого 2015 року близько 19 години 30 хвилин, знаходячись біля котельні, що неподалік будинку № 65-а по вул.Ватутіна в м.Шепетівка, керуючись корисливим мотивом таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_7 , а саме мобільний телефон марки «Самсунг», вартістю 100 гривень, із стартовим пакетом «Київстар», вартістю 15 гривень, на рахунку якого було 5 гривень, та грошові кошти в сумі 98 гривень, а всього майна на загальну суму 218 гривень, завдавши потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на вказану суму.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав частково, а саме: в частині викрадення мобільних телефонів потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та суду показав, що 01 січня 2015 року близько 14 год. перебував у залі магазину «Люкс», що по проспекту Миру, в м.Шепетівка зі своїм знайомим ОСОБА_8 (надалі ОСОБА_9 ). Сівши за стіл в залі, навпроти себе трохи дальше побачив п`яного потерпілого ОСОБА_6 , який схилив голову на руки, що лежали на столі. Біля нього на полу побачив мобільний телефон. Він підняв телефон потерпілого та повернув його ОСОБА_6 . Потерпілий ОСОБА_6 на знак вдячності за повернення телефону запропонував «могорич», для чого пішов у магазин за ним. Він разом із ОСОБА_9 слухали музику та пили вино, яке було у останнього. На прохання останнього, випив неповний пластиковий стаканчик вина. Повернувшись, ОСОБА_6 пояснив, що у нього немає коштів, а у магазині відмовились дати йому у борг і що потрібно поїхати до банкомата і зняти гроші з банкомата, бо в нього із собою є банківські картки. ОСОБА_6 запропонував поїхати на таксі, а тому вийшли на вулицю, хто замовляв таксі не пам`ятає. Він, потерпілий ОСОБА_6 , його знайомий ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , який до них підійшов на вулиці, сіли у таксі, що стояло біля магазину і поїхали до банкомата «ПриватБанку», що знаходився неподалік магазину «Люкс», а саме за адресою проспект Миру, 30, в м.Шепетівка. Біля банкомату потерпілий ОСОБА_6 намагався зняти кошти, однак не зміг. Таксист, що привіз їх до банкомату, почав просити у ОСОБА_10 розрахуватись за поїздку, оскільки це був його знайомий. Оскільки ОСОБА_6 коштів із банкомату не зняв, вони не змогли розрахуватись. А ОСОБА_10 , який був разом із ним, владнав питання оплати із таксистом, запевнивши, що пізніше кошти за поїздку віддадуть. Таксист поїхав. Він, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснювали ОСОБА_6 , що за таксі треба розрахуватись. Зрозумівши, що коштів потерпілий не зможе зняти, не пам`ятає чому, але він штовхнув потерпілого долонею однієї руки у груди один раз, та побачив, що ОСОБА_6 , перечепився за бордюр клумби, що була поруч із банкоматом, впав на спину. Стверджує, що ніякої суперечки між ними не було, тілесних ушкоджень він потерпілому не наносив. Вони допомогли піднятися потерпілому. Із його кишені під час падіння випав телефон. Він одразу підняв телефон із землі. Думав віддати його у магазин «Люкс», бо потерпілий був п`яний. В цей час із будинку, в якому знаходився банкомат, почув голос якогось незнайомого чоловіка, який кричав йому з вікна підійти до під`їзду в двір. З якого поверху будинку лунав голос не бачив, бо був повернутий до будинку спиною. Він відразу обійшовши будинок, з якого кричав незнайомий чоловік, зайшов у подвір`я будинку. Із під`їзду його покликав цей незнайомий молодий чоловік, який сказав, що знає потерпілого, назвав його ім`я, та сказав, що знає де проживає останній, а саме біля магазину «Люкс» і він поверне йому телефон. Оскільки він бачив потерпілого саме у вказаному магазині, де вони відпочивали, вирішив телефон віддати мешканцю згаданого будинку. Незнайомий йому мешканець будинку попросив його зайти в середину під`їзду, де він і віддав йому телефон. Після цього дворами пішов додому. Наміру заволодіти майном потерпілого з метою обернення на свою користь не мав, телефон хотів повернути. У скоєному щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілого.

По факту заволодіння майном ОСОБА_7 обвинувачений ОСОБА_4 показав, що 15 лютого 2015 року, було свято «зими», він зустрівся разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не пам`ятає де. Після п`ятої години вечора цього ж дня всі разом пішли гуляти в парк відпочинку. В парку гуляли, спілкувалися, дивились концерт. Алкогольних напоїв не вживали. Вирішили йти з парку, хто запропонував не пам`ятає. На центральній алеї на виході з парку побачив потерпілого ОСОБА_7 . Вийшовши з парку, повернули вліво та заходили в магазин «Таміла». Вже було темно, снігу не було, гуляли. ОСОБА_12 йшов попереду. Він разом із ОСОБА_11 йшли на метрів 10-15 позаду. Біля котельні, що по вул.Ватутіна в м.Шепетівка, неподалік будинку № 65-А, побачив, що ОСОБА_12 наздогнав потерпілого та запитав, чи не буде сигарети. Останній повернувся до ОСОБА_12 та сказав йому: «Не кури», на що він вдарив кулаком руки потерпілого в обличчя і ОСОБА_7 впав на землю. Ствердив, що незважаючи на темну пору доби, відсутність штучного освітлення, бачив як ОСОБА_12 вдарив потерпілого. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 почали тікати в протилежну сторону до гаражів. А він підійшов до потерпілого, щоб з`ясувати чи він живий. Підійшовши, побачив, що на землі лежав на спині обличчям догори потерпілий, у якого з носа йшла кров, почув те, що він сопів і побачив, що поруч лежав телефон. До потерпілого не торкався. Схватив телефон, поклав в кишеню і почав наздоганяти хлопців. Наздогнавши хлопців, неподалік столової ДОКу, ОСОБА_12 запитував його, чи бачив як він «вирубав» того мужика, а він в свою чергу дістав з кишені телефон марки «Самсунг» темного кольору, сказав що забрав його у потерпілого, та віддав ОСОБА_11 , оскільки знав, що у нього не було телефону. ОСОБА_11 вставив свою сім-картку та користувався ним. Після цього, втрьох повернулись до будинку АДРЕСА_2 . На наступний день ОСОБА_11 разом з ОСОБА_13 продали телефон. Кому вони продали телефон, не знає. Він з продажу телефону нічого не отримував. Стверджує, що ніякої попередньої домовленості між ними про вчинення якихось дій з метою заволодіння чужим майном не було, вони просто гуляли без будь-якої цілі. Йшли не за потерпілим, а просто гуляли. Потерпілого не бив, а лише бачив, як його вдарив ОСОБА_12 . Все це сталось зненацька. У тому, коли підійшов до потерпілого і побачив телефон, вирішив його взяти, визнав себе винним в таємному викраденні телефону. У скоєному щиро кається, попросив вибачення у потерпілого.

Незважаючи на невизнання вини самим обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України його вина у вчиненні даного правопорушення об`єктивно підтверджується сукупністю зібраних по справі та перевірених судом доказів.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що 01.01.2015 року святкував із родиною Новий рік, згодом пішов ще до знайомого. Коли повертався додому, зайшов у магазин «Люкс», що по проспекту Миру, в м.Шепетівка. Там зустрів знайомого ОСОБА_10 . Разом з ним спілкувались, вживали пиво. Не знає як сталось, але в нього випав телефон, куди саме на лавку, на якій він сидів чи підлогу він не пам`ятає. Обвинувачений ОСОБА_4 повернув йому телефон. Оскільки річ коштовна, пообіцяв взяти в магазині могорич за це. Прийшовши за могоричем, взяти в борг його він не зумів, оскільки в магазині «Люкс» він вже в той день брав в борг. У нього із собою була картка «ПриватБанка», а тому він запропонував зняти гроші з банкомату. Разом із ОСОБА_10 , обвинуваченим і його знайомим ОСОБА_9 , на таксі, що стояло на вулиці біля магазину, під`їхали до банкомату по проспекту Миру, 30, в м.Шепетівка. Біля банкомату тримав у руках лише портмоне і з однієї картки намагався зняти кошти. Гроші зняти він не зміг, оскільки банкомат видав оповіщення, що на картці кошти відсутні. Таксист просив розрахуватись, але грошей у них не було, а тому ОСОБА_10 владнав питання із таксистом, оскільки це був його знайомий і він поїхав. Біля банкомату із портмоне випали картки. Обвинувачений позбирав та йому їх повернув. Коли він повідомив, що не може зняти гроші, у обвинуваченого виникли до нього претензії, ОСОБА_4 образився, що він не зміг зняти кошти, а тому вдарив його правою рукою в ліву частину обличчя око, від чого він впав на землю лицем до низу та взявся за голову. Це сталося миттєво. Стверджував, що телефон в руках не тримав, він у нього не випадав. Він носить завжди телефон в лівій кишені брюк. Після того як від удару впав, почув, що із кишені вийняли телефон. Хто витягував телефон він не бачив, оскільки руками тримався за голову. Просив, щоб повернули телефон та не витягували його із кишені. Однак, коли йому допомогли підвестися, то побачив, що біля нього залишились ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а обвинувачений ОСОБА_4 тікає разом з телефоном за будинок, в якому знаходився банкомат, куди саме він побіг за будинком не бачив, його не наздогнав. Коли дійшов разом з ОСОБА_10 до рогу будинку, обвинуваченого видно не було. Він пішов додому. Вказував, що події біля банкомату відбувались близько 14 год. Дома розповів рідним про те, що сталось. Після удару на обличчі був на протязі тижня синець. За медичною допомогою не звертався. Телефон та чохол до нього йому повернули у міліції. Однак, не повернули дві сім картки та карту пам`яті. Претензій до обвинуваченого не має.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показав, що дійсно після Нового року 01.01.2015 року відпочивав у магазині-кафе «Люкс» із своїм знайомим, імені його не пам`ятає. Пізніше до них підійшов обвинувачений ОСОБА_4 зі своїм другом ОСОБА_9 . Також, там за столиком знаходився потерпілий ОСОБА_6 , який сидів один і був у п`яному вигляді. В приміщенні магазину «Люкс» була суперечка, обвинувачений штовхнув потерпілого, від чого він впав. Під час падіння у ОСОБА_6 випав мобільний телефон, а обвинувачений ОСОБА_4 його повернув. Бачив, що це був великий темного кольору телефон, із сенсорним екраном. На знак вдячності потерпілий запропонував могорич. Оскільки грошей у нього не було, на таксі поїхали до банкомату, що по проспекту Миру, 30, в м.Шепетівка. Біля банкомату були: він, обвинувачений ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_6 та до них підійшов ще його знайомий, імені якого він не пам`ятає. Він стояв курив та розмовляв із знайомим, імені якого він не пам`ятає. А потерпілий тим часом знімав гроші з картки. Однак, грошей зняти він не зміг, а тому він особисто домовився із таксистом, із яким був знайомий, що пізніше розрахується за поїздку та таксист поїхав. Потерпілий розсипав біля банкомату по землі карточки та телефон. Обвинувачений ОСОБА_4 позбирав їх та повернув останньому. Згодом почалась шарпанина, під час якої ОСОБА_4 штовхнув в груди потерпілого, від чого останній впав назад на спину чи присів, точно не пам`ятає. Чи забирав телефон потерпілого ОСОБА_4 він не бачив, стояв у стороні просто курив. Бачив лише як ОСОБА_4 вертав карточки та телефон ОСОБА_6 . Стверджував, що потерпілий не один раз губив телефон біля банкомату, і він бачив як ОСОБА_4 повертав карточки та мобільний потерпілому. Однак, наголосив, що не може підтвердити, що обвинувачений щоразу повертав телефон потерпілому. Не бачив, чи уходив ОСОБА_4 із телефоном потерпілого, оскільки стояв спілкувався із своїм знайомим. Після цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 пішов в сторону «Люкса», а він в сторону медучилища. Крім того, додав, що коли він повертався до ОСОБА_14 , потерпілий який йшов додому крикнув йому поверни мені телефон. Про викрадення телефону дізнався від працівників міліції.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показав, що зимою після нового року у вечірній час 2015 року, більш точну дату не пам`ятає, йшов з магазину «Економ», що по вул.Героїв Небесної Сотні в м.Шепетівка, біля якого невідомий йому чоловік запропонував купити мобільний телефон. Він запитав чи він не крадений, на що невідомий повідомив, що ні. Оскільки він мав намір придбати мобільний телефон для дитини, у якої пройшов день народження, оглянув його і з`ясував, що це був робочий телефон марки Соні чорного кольору в чорному резиновому чохлі, з великим екраном, сенсорний, на ньому була плівка, запитав про ціну. Невідомий повідомив, що продасть телефон за 1500 грн. Пішов взяв дома гроші, невідомий чекав біля під`їзду і придбав телефон. Стверджував, що телефон був відформатований, ніякої інформації на ньому не було. Купив лише телефон без зарядного пристрою. Телефон перебував у нього 2-3 місяці, ним користувались члени його родини лише вдома. Після кількох місяців користування, телефон у нього вилучили працівники міліції, від яких дізнався, що телефон крадений.

Суд вважає, що покази потерпілого ОСОБА_6 слід прийняти за основу при кваліфікації дій обвинуваченого саме за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, оскільки такі дані потерпілим послідовно, щоразу у судовому засіданні не змінювались, а тому не викликають у суду сумніву у їх достовірності. Підстав для обмови обвинуваченого потерпілим судом не встановлено. Під час дачі показів останній чітко вказував, що незважаючи на те, що перебував у нетверезому стані, він чітко пам`ятає, що телефон із його кишені біля банкомату не випадав, після нанесення йому удару обвинуваченим, телефон дістали із його кишені, на цьому наголошував у кожному судовому засіданні. Крім того, покази потерпілого ОСОБА_6 про нанесення йому удару, підтвердив і сам обвинувачений, вказавши на те, що під час суперечки, яка виникла біля банкомату, після того як потерпілий не зміг зняти кошти, він пояснював потерпілому, що за таксі слід розрахуватись і долонею руки штовхнув потерпілого в груди, від чого той впав на землю. Це також підтвердив допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 . На відміну від потерпілого, який чітко та послідовно давав покази про вчинений відносно нього злочин, у кожному судовому засіданні підтримуючи їх, обвинувачений ОСОБА_4 змінював покази, при цьому не заперечуючи того, що телефоном заволодів всупереч волі потерпілого, у останнього забрав телефон без його дозволу та не повернув, незважаючи на прохання ОСОБА_6 не забирати телефон. Суд критично розцінює покази обвинуваченого, що він не мав корисливого мотиву під час заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_6 , маючи на меті повернути його потерпілому, оскільки, ні допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , ні потерпілий ОСОБА_6 , не чули, щоб хтось із мешканців будинку кричав обвинуваченому занести телефон у під`їзд будинку, з його показів вбачається, що телефон він передавав у під`їзді, крім того, передавав його зовсім не знайомому йому до цього чоловіку. Більше того, сам обвинувачений не заперечував, що забирав мобільний телефон у потерпілого ОСОБА_6 в його присутності, який перебував у свідомості, та у присутності ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що свідчить про відкритий спосіб викрадення мобільного телефону.

Також, винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується:

даними протоколу огляду місця події з фото-таблицями до нього від 08.04.2015 р., з якого вбачається місце вчинення злочину, а саме: банкомат по проспекту Миру,30, в м.Шепетівка (а.п. 183-185);

даними гарантійного талону на мобільний телефон марки «Sony Xperia моделі С 2305, довідками про вартість бувшого у користуванні стартового пакету «Київстар», вартість якого станом на 01.01.2015 року становила 10 гривень, стартового пакету «МТС», вартість якого станом на 01.01.2015 року становила 10 гривень та карти пам`яті на 32 ГБ, вартість якої станом на 01.01.2015 року становила 200 гривень (а.п. 190-193);

висновком товарознавчої експертизи №460т від 25.05.2015р., відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону марки «Sony Xperia моделі С 2305 станом на 01.01.2015 р. могла складати 2010 грн. (а.п. 261-263);

протоколом огляду речових доказів від 29.05.2015 року, відповідно до якого оглянуто мобільний телефон «Sony Xperia моделі С 2305 прямокутної форми, розміром 14,5х7,5 см, розмір екрана 11х6,2см, на екрані зверху є напис білого кольору Sony, на зворотній стороні телефон захищений резиновим чохлом чорного кольору, у задній верхній частині телефону посередині вмонтована камера (а.п. 275).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 за фактом викрадення майна у потерпілого ОСОБА_6 повністю доведена у судовому засіданні і його дії органом досудового слідства кваліфіковані правильно за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Крім того, ОСОБА_4 органом досудового слідства обвинувачується в тому, що 15 лютого 2015 року близько 19 години 30 хвилин, за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, переслідуючи корисливі мотиви, з метою заволодіння чужим майном, вчинив розбійний напад на ОСОБА_7 . Так, знаходячись поблизу будинку № 65-а по вул.Ватутіна в м.Шепетівка, Хмельницької області, ОСОБА_4 підійшов до потерпілого ОСОБА_7 разом із невстановленою слідством особою, та наніс удар кулаком в обличчя потерпілому, внаслідок чого останній впав на землю, також ногами нанесли декілька ударів по голові, тулубу та різних частинах тіла, в результаті чого спричинили тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці спинки носа, перелом кісток носа, синець в лівій підочній ділянці, синець та садно на поверхні лоба зліва, струс головного мозку, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 54 від 16.02.2015 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 разом із невстановленою слідством особою, відкрито заволоділи майном потерпілого, а саме: мобільним телефоном марки «Самсунг», вартістю 100 гривень, із стартовим пакетом «Київстар», вартістю 15 гривень, на рахунку якого було 5 гривень та грошовими коштами в сумі 98 гривень, а всього майном на загальну суму 218 гривень, завдавши потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на вказану суму.

По факту заволодіння майном потерпілого ОСОБА_7 судом досліджено наступні докази.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що 15.02.2015 року було свято «Зими». Він був у парку культури та відпочинку ім.Калініна на роботі, де працював в той день оператором на каруселях. Близько 19 год., після закінчення святкування, пішов по центральній алеї із парку у магазин «Таміла», де купив цукерок. Після цього пішов додому. Стверджував, що до магазину «Таміла» заходив обвинувачений ОСОБА_4 , але він не звернув увагу чи перебував обвинувачений у той час у магазині, коли він купував цукерки. Вийшовши з магазину, попрямував додому на АДРЕСА_3 . Чи йшов за ним хтось не звернув увагу. Неподалік котельні біля столової ДОКу, розташованої по вул.Ватутіна в м.Шепетівка, що за 50 метрів від його будинку АДРЕСА_3 , проходячи по доріжці, почув, як хтось збоку зліва попросив сигарету. Повернувшись побачив, що біля нього стояв один хлопець, хто саме не бачив, бо було темно. Він відповів: «не куріть, я не курю і Вам не раджу». Після цього, до нього підійшло ще двоє, один з яких, вдарив його в обличчя. Він впав на землю. Від удару на якийсь час втратив свідомість. В передніх кишенях чорної куртки, що була на ньому у той вечір, лежало в одній сорок вісім гривень: три купюри по десять, три п`ятірки, одна купюра у виді двох гривень та одна у виді гривні, в іншій мобільний телефон марки «Самсунг» з сім-картою «Київстар». Стверджує, що гроші та телефон знаходились глибоко у карманах і випасти не могли. Прийшов до тями, від того, що хтось його ворушив, ліз до нього у задню кишеню джинсів, де у нього лежало п`ятдесят гривень однією купюрою. Як діставали телефон та гроші з передніх карманів куртки не чув, був без свідомості. Лежав на животі, не ворушився, ознак життя не подавав, закривав голову, оскільки боявся, що будуть ще бити. Він лежав тримався за носа і стогнав. В цей час на балкон квартири, в будинку де він проживав, вийшов курити сусід ОСОБА_16 . Почувши стогін, він одразу вибіг, викликав працівників міліції. Також, сусід попросив перевірити, що пропало. Виявив, що відсутні гроші 48 гривень в передньої кишені куртки, 50 гривень із задньої кишені джинсів та мобільний телефон марки «Самсунг» із сім-карткою. Інших речей із собою у нього не було. Цукерки із-під куртки не вийняли. Працівники швидкої допомоги надавали допомогу вже в квартирі. Після надання першої медичної допомоги, був госпіталізований в лікарню. 20 днів перебував на лікуванні: спочатку в лор-відділенні, потім в кардіології. Стверджував, що мобільний телефон йому не повернуто, збитки не відшкодовано.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що обвинувачений його знайомий. Конкретну дату не пам`ятає, однак знає, що це була неділя і свято «Зими». Після 17 год. він зайшов до друга ОСОБА_12 в гості і запропонував піти погуляти в парк на свято «Зими». Разом пішли в парк. В парку погулявши біля фонтану, зустріли обвинуваченого ОСОБА_4 з його другом. Друга ОСОБА_4 він не знає, лише колись бачив, пам`ятає, що він був високого зросту. Відпочивали всі разом, походили по парку, поїли зернят, спиртне не вживали. З парку не виходили. ОСОБА_4 повідомив, що їм треба йти. А тому, біля 19 год. ОСОБА_12 зателефонував до знайомих дівчат та запропонував погуляти разом. Вони домовились зустрітись біля церкви о 19 год. А тому, вирушили на вихід з парку по центральній алеї в сторону церкви. Потерпілого ОСОБА_7 на виході з парку не бачив. На виході з парку він разом з ОСОБА_12 пішли в сторону церкви, а обвинувачений зі своїм другом в протилежну сторону залізничного вокзалу. Біля церкви почекали п`ять хвилин дівчат, а саме: ОСОБА_17 та її сестру ОСОБА_18 . Всі разом пішли до нього додому. Стверджував, що у нього в квартирі АДРЕСА_4 , всі знаходились приблизно до 23 год., з квартири ніхто не виходив. До них у квартиру прийшов ще ОСОБА_13 , який зістрічався з ОСОБА_17 . Ввечері до нього в квартиру прийшов ОСОБА_4 , який привітався з усіма, що сиділи в кімнаті. Потім запропонував йому купити телефон марки «Самсунг» темного кольору невеликого розміру за 100 грн. На запитання, де він взяв телефон, він відповів: «Неважно». Запросив ОСОБА_4 в коридор квартири, подивився цей телефон, він був простенький, вставив свою сім-картку, щоб перевірити чи він працює та зателефонував до знайомої. Запитав чи його добре чути та поклав трубку. Потім вийняв сім-картку і сказав, що у нього немає грошей. Пояснив обвинуваченому, що зміг би купити телефон при умові, що після отримання стипендії віддасть 100 грн. ОСОБА_4 не погодився, ні з ким не попрощавшись пішов. Після 23 год. всі інші також розійшлись по домам. Про те, що телефон був викрадений дізнався від працівників міліції.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що 15 лютого 2015 року о 17 год. до нього зайшов ОСОБА_11 і запропонував піти погуляти в парк. Він одягнувся і вони пішли в парк. В парку гуляли біля фонтану хвилин 15, потім випадково побачили обвинуваченого ОСОБА_4 з другом. Друга обвинуваченого він не знає. Вони разом погуляли. З компанії ніхто не відлучався. ОСОБА_4 повідомив, що йому час йти. Вони рушили на вихід із парку. По дорозі він зателефонував знайомим дівчатам, а саме ОСОБА_17 і запропонував погуляти. З парку виходили центральною алеєю. На виході з парку ОСОБА_4 із другом пішли в сторону залізничного вокзалу, а вони з ОСОБА_11 до церкви на зустріч із дівчатами. Зустрівши дівчат ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , пішли до ОСОБА_11 додому пограти карти. О 21. год. цього дня до них прийшов ОСОБА_13 . Близько 23 год. до квартири ОСОБА_11 прийшов ОСОБА_4 . Через відкриті двері бачив, як ОСОБА_4 у коридорі квартири показував ОСОБА_11 мобільний телефон та те, що ОСОБА_11 тримав його у руках. Розмову, яка відбувалась між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 не чув. Згодом від ОСОБА_11 дізнався, що ОСОБА_19 пропонував йому мобільний телефон за 100 грн. Після 23 год. розійшлись по домівках. Потерпілого ОСОБА_7 в парку не бачив. Про те, що телефон був викрадений дізнався від працівників міліції.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показала, що вона близько 18 год. 15 лютого 2015 року приїхала в м.Шепетівка, оскільки навчалась у Шепетівському медичному училищі. Трохи пізніше до неї зателефонував ОСОБА_12 та запросив погуляти. Вона та її сестра ОСОБА_18 зустрілись із хлопцями по проспекту Миру біля церкви о 19 год. та пішли до квартири ОСОБА_11 , що по АДРЕСА_2 , відпочивати та грати карти. Трохи пізніше до квартири прийшов ОСОБА_13 , з яким вона на той час зустрічалась. Також до квартири ОСОБА_11 приходив того дня обвинувачений ОСОБА_4 та розмовляв із ним. Вони всі сиділи у кімнаті. Про що саме вони розмовляли, не знає, ОСОБА_11 про це не повідомляв, коли повернувся до кімнати. Із квартири за весь час ніхто надовго не виходив, виходили лише покурити. Після того, як пішов ОСОБА_4 , розійшлись по домах. Додому повертались вдвох з сестрою. Про викрадення мобільного телефону вона нічого не знає.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 дала суду аналогічні покази.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що 15 лютого 2015 року о 17 год. пішов до мами на роботу в душ, оскільки дома немає. О 19 год. повертаючись додому, зустрів ОСОБА_20 . Поспілкувавшись із ним дома, пізніше о 21 год. пішов до сусіда ОСОБА_11 . Там були ОСОБА_17 , з якою він зустрічався, ОСОБА_18 та ОСОБА_12 . В той день приходив ОСОБА_4 , який спілкувався з ОСОБА_11 . Пізніше всі разом з ОСОБА_4 вийшли на вулицю. На вулиці ОСОБА_4 просив телефон подзвонити. Але він не дав, оскільки його телефон сів та виключився. ОСОБА_11 пропонував ОСОБА_4 свою картку. Але на рахунку не виявилось коштів. Оскільки ОСОБА_4 ні у кого не знайшов картку подзвонити, вийняв свою сім-карту і дав йому поговорити по телефону, якому саме не бачив, оскільки було темно. Бачив лише, що у нього невеликий екран, схожий на «Самсунг». Конкретно ствердити, який саме телефон був у ОСОБА_4 не може. Телефон залишився у ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_21 , що перебуває у фактичних шлюбних стосунках з обвинуваченим ОСОБА_4 та якій судом було роз`яснено її право відмовитися давати покази у даному кримінальному провадженні на підставі ст. 63 Конституції України, у судовому засіданні показала, що через деякий час після 15 лютого 2015 року обвинувачений ОСОБА_4 їй особисто розповідав, що 15 лютого 2015 року, під час їх прогулянки з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вдарив якогось невідомого чоловіка. Крім того, показала, що обвинувачений розповідав, що невідомого чоловіка сам не бив, оскільки йшов позаду і лише бачив як ОСОБА_12 вдарив чоловіка, від чого той впав, а він вже після того підійшов до нього та взяв його мобільний телефон. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 їй розповідав, що телефон, який він забрав 15.02.2015 року він віддав ОСОБА_11 , і той разом з ОСОБА_22 в м.Хмельницькій його продав. Даний телефон у користуванні обвинуваченого не бачила, як і не бачила будь-яких інших телефонів. Запевняла, що будь-яких тілесних ушкоджень на руках та тілі обвинуваченого в період з 01.01.2015 року по 15.02.2015 року не було.

Крім того, судом було досліджено у судовому засіданні письмові доказами по вказано епізоду, а саме:

протокол огляду місця події з фото-таблицями до нього від 15.02.2015 р., з якого вбачається місце вчинення злочину частина ділянки двору по АДРЕСА_5 , на яке вказували обвинувачений та потерпілий як на місце вчинення злочину, під час огляду якого на поверхні землі виявлені дві плями бурого (червоного) кольору (а.п. 12),

висновок судово-медичної експертизи №54 від 16.02.2015 р., відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці спинки носа, перелому кісток носа, синця в лівій підочній ділянці, синця та садна на поверхні лоба зліва, струсу головного мозку. Дані тілесні ушкодження виникли від ударних дій тупих твердих предметів з обмеженими травмуючи ми поверхнями, могли виникнути внаслідок ударів кулаками рук та ногами в строк та при обставинах вказаних обстежуваним, за своїм характером належать до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я (а.п.20-21);

довідку про вартість бувшого у використанні мобільного телефону марки «Самсунг», станом на 15.02.2015 року вартість якого становила 100 гривень, довідку про вартість стартового пакету оператора мобільного зв`язку «Київстар» станом на 15.02.2015 року яка становила 15 гривень (а.п. 34);

протокол проведення слідчого експерименту з фото-таблицями до нього від 07.03.2015 р., за участю потерпілого ОСОБА_7 (а.п. 179-189), під час якого потерпілий розповів як двоє невідомих до нього підійшли, один з яких попросив закурити, а інший наніс удар кулаком в обличчя, внаслідок чого він впав та показав місце вчинення злочину, механізм нанесення йому удару кулаком в обличчя, показав яким чином впав та як закривав голову руками, як невідомі заволоділи його майном, а саме грошима із задньої кишені джинсів, напрямок його руху після вчинення злочину.

По факту заволодіння майном потерпілого ОСОБА_7 органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб.

Однак, дослідивши вищевказані докази в сукупності, суд з такою кваліфікацію дій обвинуваченого не погоджується з наступних підстав.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 6, 9 своєї постанови № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розбій як злочин проти власності (ст. 187 КК України) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187 КК України) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.

Аналіз показань потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_4 , які узгоджуються між собою, вказують на те, що до потерпілого підходили незнайомі йому троє чоловіків, однак не всі разом, а саме: спочатку підійшов один, потім два інших. На це вказував у своїх показах також обвинувачений ОСОБА_4 , який стверджував, що ОСОБА_12 , який йшов попереду, сам вдарив потерпілого, без будь-якої попередньої домовленості між ними про вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном, а він вже потім один підійшов подивитись чи він живий, оскільки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 побігли і лише тоді побачивши на землі телефон, забрав його.

В ході судового слідства, потерпілий ОСОБА_7 показав, що проходячи по доріжці біля котельні неподалік будинку № 65-а по вул.Ватутіна, до нього підійшов один незнайомий йому чоловік, який попросив закурити, коли він відповів щоб не курили, вже потім підійшли інші, і один з двох, що підійшли наніс удар кулаком в голову, від чого він впав. Достовірно ствердити чи наносили йому удари ногами, коли він лежав на землі, декілька людей, чи одна людина, останній не зміг, показав, що запам`ятав лише один удар, від якого втратив свідомість. З висновку експерта вбачається, що всі тілесні ушкодження були заподіяні потерпілому лише в голову, в ділянку носа, що також робить малоймовірним нанесення йому тілесних ушкоджень декількома особами як вказано в обвинувальному акті руками та ногами по тулубу та різних частинах тіла.

Крім того, покази потерпілого дані в суді, різняться з даними протоколу проведеного слідчого експерименту від 07.03.2015 року (а.п. 129-130), проведеного за його участю, який досліджувався у судовому засіданні, під час якого він розповідав, що до нього підходило у той вечір двоє невідомих осіб, один з яких наніс удар в обличчя від якого він втратив свідомість.

Будь-яких доказів в ході судового слідства, які б давали підстави зробити висновок, про вчинення саме розбою за попередньою змовою групою осіб, не встановлено. Підтвердити чи спростувати попередню змову на вчинення саме розбійного нападу із застосуванням насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, суд не зміг оскільки особу, з якою перебував обвинувачений 15.02.2015 року під час заволодінням майном потерпілого ОСОБА_7 не встановлено, матеріали щодо неї виділені в окреме провадження. А покази обвинуваченого, що він перебував разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в той вечір, спростовуються показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 . А потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні не зміг підтвердити, що саме обвинувачений наніс йому удар в обличчя, оскільки нападників не бачив, бо було темно.

Крім того, обвинувачений категорично заперечував про вчинення злочину за попередньою змовою. Лише вказував на те, що після удару нанесеного ОСОБА_12 , а в обвинувальному акті вказано, що невстановленою слідством особою, він таємно викрав у потерпілого телефон, оскільки бачив, що останній знаходиться без свідомості. Це також підтверджується показами свідка ОСОБА_21 .

У зв`язку з цим, доводи викладені в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_4 було відразу нанесено потерпілому удар в обличчя, що на думку слідства свідчить про вчинення розбійного нападу за попередньою змовою з метою заволодіння майном потерпілого, є ніщо іншим як припущенням, що в силу імперативного припису ч.3 ст. 62 Конституції України, тлумачиться виключно на користь обвинуваченого, позаяк нанесення потерпілому удару в обличчя, ще не свідчить про наявність саме попередньої змови на заволодіння майном потерпілого шляхом застосування саме насильства.

Будь-яких інших об`єктивних фактичних даних, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_4 ознак злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, матеріали справи не містять.

Таким чином, вище наведені обставини, вказують на відсутність між обвинуваченим ОСОБА_4 та невстановленою слідством особою попередньої домовленості саме на вчинення розбійного нападу на потерпілого із застосування щодо нього насильства, що небезпечне для життя чи здоровя потерпілого з метою заволодіння майном, що виключає у діях ОСОБА_4 ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Крім того, аналізуючи характер дій обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинувачений таємно викрав мобільний телефон та грошові кошти в сумі 98 гривень, оскільки, як вказував сам потерпілий ОСОБА_7 , він був без свідомості, а тому не бачив хто забирав його речі з передніх карманів куртки, де лежав телефон та гроші в сумі 48 гривень лише чув як витягували одну грошову купюру 50 гривень з задньої кишені джинсів, однак не подавав ніяких ознак, що перебуває у свідомості та відчуває викрадення майна. Обвинувачений ОСОБА_4 також вказував, що сприймав потерпілого як такого, що знаходиться без свідомості. Що вказує на таємний характер викрадення цього майна.

А тому, суд знаходить за необхідне, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України. Оцінивши докази в сукупності, суд вважає доведеним те, що обвинувачений ОСОБА_4 по епізоду заволодінням майном ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно та кваліфікує його дії за ч.2 ст. 185 КК України.

При цьому, суд не приймає до уваги покази обвинуваченого, що він заволодів лише телефоном потерпілого ОСОБА_7 який лежав на землі біля нього, оскільки ОСОБА_7 даючи покази чітко розповів, що телефон та грошові кошти в сумі 48 гривень були в глибоких передніх кишенях куртки і 50 гривень в задній кишені джинсів, а тому вони не могли випасти. Більше того, він чітко вказав, що відчував як в нього виймали гроші з задньої кишені джинсів, а сам обвинувачений ОСОБА_4 показав, що коли викрадав телефон біля нього поруч нікого не було, оскільки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , злякавшись, побігли в сторону гаражів, і до потерпілого не повертались, а він їх після того як заволодів майном ОСОБА_7 наздогнав. А тому, суд вважає, що кількість викраденого майна ОСОБА_4 органом досудового розслідування встановлено вірно.

В діях обвинуваченого ОСОБА_4 присутня ознака повторності як при вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, так і ст. 185 ч.2 КК України, оскільки відповідно до примітки 1 до ст. 185 КК України, визначено, що в статтях 185, 186 та 189-191 КК України, повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу. Враховуючи ті обставини, що обвинувачений 09.07.2014 року засуджений за вчинення злочинів, передбачених ст. 185 ч.3, 357 ч.3 КК України, судимість за які в передбаченому законом порядку не погашена та не знята, його дії слід кваліфікувати саме за ч. 2 ст. 186 КК України та ч.2 ст. 185 КК України, за кваліфікуючою ознакою - повторність.

При призначенні покарання суд зважає на положення ч. 2 ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами, та на положення ч. 1ст. 65 КК України, згідно з якою суд призначає покарання у межах санкції статті, що передбачає покарання за даний злочин, враховуючи ступінь тяжкості злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України злочини, передбачені ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 185 КК України є відповідно тяжким злочином та злочином середньої тяжкості.

ОСОБА_4 раніше судимий, є особою молодого віку, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем навчання негативно, здоровий, на обліку у психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире розкаяння у вчиненому.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 є рецидив злочинів.

Крім того, суд приймає до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 має не зняту та не погашену судимість за вироком Шепетівського міськрайонного суду від 09 липня 2014 року, яким його було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч.1, 357 ч.3 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1200 грн., який сплатив лише декілька місяців тому, висновків із цієї судимості не зробив, продовжував вчиняти нові умисні злочини проти власності, за що засуджений вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 червня 2015 року, за ч.1 ст.304, ч.3 ст. 185, ст.70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання, з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку 2 роки, після цього продовжив вчиняти інші умисні злочини, у зв`язку з чим органом досудового слідства розслідується кримінальне провадження № 0000929 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, та слідчим суддею Шепетівського міськрайонного суду ухвалою від 21.09.2015 року за обґрунтованим клопотанням слідчого СВ Шепетівського МВ УМВС України в Хмельницькій області йому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, заподіяну майнову шкоди потерпілому ОСОБА_7 не відшкодував, обтяжуючу покарання обставину рецидив злочинів, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в ізоляції від суспільства, а тому обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, однак враховуючи при цьому молодий вік обвинуваченого, позитивну характеристику з місця проживання, щире розкаяння, думку потерпілих, які у призначенні покарання поклались на розсуд суду, а потерпілий ОСОБА_6 і крім того претензій до обвинуваченого не має згідно поданої заяви, суд вважає, що покарання слід призначити за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та остаточно призначити покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст. 186 КК України. Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Разом з тим, відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої застосоване звільнення від відбування покарання з випробування із встановленням іспитового строку, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Таким, чином суд вважає, що вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 червня 2015 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.304, ч.3 ст. 185, ст.70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання, з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку 2 роки, слід виконувати самостійно.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого згідно зі ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд

засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 червня 2015 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.304, ч.3 ст. 185, ст.70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання, з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку 2 роки, виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання, за цим вироком, обчислювати ОСОБА_4 з 19.11.2015 року.

Зарахувати повністю ОСОБА_4 , в строк відбування покарання, час тримання його під вартою з 21.09.2015 року по 19.11.2015 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_4 витрати за проведення товарознавчої експертизи №460т від 25.05.2015 року в сумі 294 (двісті дев`яносто чотири) гривні 62 (шістдесят дві) копійки в дохід держави.

Речові докази: мобільний телефон марки «Соні Іксперіа» моделі С 2305, який знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 залишити останньому (а.п. 275-277).

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя