У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_12,

суддів ОСОБА_13, ОСОБА_14,

розглянувши в судовому засіданні касаційні скарги захисників ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2015 року засуджено

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,

уродженця с. Світин Житомирського району Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1, судимого:

· 24.05.2004 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, 70 КК України на 4 роки позбавлення волі;

· 29.10.2009 року за ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 304 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України на 4 роки б місяців позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт;

- за ч. 3 ст. 152 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України,

уродженця с. Калинівка Житомирського району Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1,

не судимого,

- за ч. 3 ст. 152 КК України до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року вирок змінено: виключено з мотивувальної частини посилання на недопустимість письмових доказів, а саме висновків експерта № 815 від 29.04.2014 року та №543 від 30.01.2015 року. В решті вирок залишено без змін.

У касаційних скаргах захисники порушують питання про скасування судових рішень у кримінальному провадженні, посилаючись на їх незаконність з підстав порушення судом кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, що потягло необгрунтоване засудження їх підзахисних:

- ОСОБА_3 просить призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_4 у суді першої інстанції. Вважає безпідставним рішення апеляційного суду про виключення з мотивувальної частини посилання на недопустимість окремих письмових доказів. Вказує на відсутність доказів зґвалтування потерпілої ОСОБА_6, яка, на думку захисника, обмовила засуджених.

- ОСОБА_1 просить про закриття справи за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. Вважає, що судом не надано належної оцінки доказам, а вирок ґрунтується на припущеннях. Вказує, що докази були отримані до подання потерпілою заяви про вчинення щодо неї ОСОБА_4 кримінального правопорушення та початку кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, тому вони є недопустимими. Вважає, що суд не надав оцінки показанням потерпілої ОСОБА_6 з урахуванням її психологічного стану.

За вироком суду ОСОБА_4 та ОСОБА_2 засуджено за те, що вони 20 квітня 2014 року, обидва перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись у будинку АДРЕСА_2, вчинили такі кримінальні правопорушення.

ОСОБА_4 о 22 год. 30 хв. під час конфлікту з ОСОБА_7 умисно наніс останньому чисельні удари взутими ногами по різним частинам тіла, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді поверхневої забійної рани, крововиливів, синців та саден на обличчі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров'я.

ОСОБА_2 о 22 год. 40 хв. використовуючи обстановку, яка склалася у будинку, а саме побиття ОСОБА_7, який є співмешканцем ОСОБА_6, висловлюючи останній погрози застосування фізичного насильства, які вона сприйняла реально, здійснив з ОСОБА_6 статеві зносини всупереч її волі. Після цього, продовжуючи злочинні дії, направлені на зґвалтування потерпілої, ОСОБА_2 запропонував своєму брату ОСОБА_4 здійснити статеві зносини із ОСОБА_6, на що останній погодився, таким чином вступивши в злочинну змову із ОСОБА_2. ОСОБА_4, користуючись тим, що воля потерпілої ОСОБА_6 до опору подолана внаслідок раніше висловлених погроз застосування фізичного насильства, і тим, що остання позбавлена можливості чинити опір, також вступив з нею в статеві зносини всупереч її волі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши долучені копії судових рішень та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що в відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Як убачається зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції, доводи касаційних скарг захисників про необгрунтованість засудження ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за зґвалтування потерпілої ОСОБА_6 аналогічні доводам, що були наведені в апеляційних скарга та перевірені апеляційним судом, який визнав їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам. При цьому апеляційний суд проаналізував такі доводи, дав на них вичерпні відповіді, та, залишаючи апеляційні скарги без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав апеляційні скарги необґрунтованими, як того вимагає ч. 2 ст. 419 КПК України.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що винуватість засуджених у зґвалтуванні потерпілої ОСОБА_6 групою осіб за обставин, викладених у вироку, підтверджено показаннями потерпілої ОСОБА_6, яка пояснила, що коли ОСОБА_4 почав бити її співмешканця ОСОБА_7, ОСОБА_2, погрожуючи вбивством, зґвалтував її, а після цього покликав ОСОБА_4, який також її зґвалтував. Під час проведення слідчого експерименту, протокол якого був досліджений та належно оцінений в судовому засіданні, потерпіла ОСОБА_6 на місці показала та пояснила про обставини вчинення щодо неї братами ОСОБА_4 кримінального правопорушення, при цьому зазначила, що під час її зґвалтування ОСОБА_2 використовував презерватив, який був вилучений під час огляду місця події від 21.04.2014 року. Такі показання суд обгрунтовано визнав достовірними, оскільки вони об'єктивно узгоджуються з іншими доказами, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_7, який підтвердив показання ОСОБА_6, показаннями свідка ОСОБА_9, який пояснив, що, повернувшись додому, застав колишню дружину ОСОБА_6, яка плакала та повідомила йому про зґвалтування ОСОБА_2 та ОСОБА_4; показаннями свідка ОСОБА_10, який пояснив, що, дізнавшись від мешканців села про побиття його сина ОСОБА_7, прибіг до будинку ОСОБА_11, де побачив побитого сина та повністю роздягнену ОСОБА_6, про зґвалтування якої йому повідомив син, висновками проведених експертиз, іншими доказами, зміст яких докладно наведений у вироку.

Доводи в касаційних скаргах щодо необгрунтованості висновку апеляційного суду про допустимість окремих доказів, а саме висновку експерта № 815 від 29.04.2014 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлений синець на лівій руці, що утворився від дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею та висновок експерта № 543 від 30.01.2015 року, згідно з яким в тампоні і мазках з вмістом піхви потерпілої ОСОБА_6 виявлено сперматозоїди, є безпідставними, оскільки апеляційний суд, перевіривши матеріали кримінального провадження, не встановив порушень прав та свобод людини, зазначених у ст. 87 КПК України, під час здійснення кримінального провадження. Суд апеляційної інстанції обгрунтовано звернув увагу, що огляд місця події 21.04.2014 року було проведено в рамках порушеного кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за заявою ОСОБА_7 про заподіяння останньому тілесних ушкоджень ОСОБА_4, під час проведення якого, крім заподіяння останнім ОСОБА_7 тілесних ушкоджень було встановлено факт вчинення ним зґвалтування ОСОБА_6, у зв'язку з чим слідчим в рамках кримінального провадження було призначено судово-медичні експертизи щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а в подальшому кримінальні провадження за заявами останніх були об'єднанні в одне кримінальне провадження.

Таким чином, висновок суду про вчинення засудженими кримінального правопорушення щодо потерпілої ОСОБА_6 є обґрунтованим. Дії обох засуджених за цим епізодом правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 152 КК України.

Посилання захисників на те, що судом не було виключено можливість обмови потерпілою засуджених, є безпідставними, оскільки у вироку та ухвалі апеляційного суду судом наведені висновки на спростування таких доводів із зазначенням належного мотивування.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на законність та обгрунтованість ухвалених щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_4 судових рішень не встановлено.

Суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, а тому на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами захисників ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_16 ОСОБА_13 ОСОБА_15