Справа № 423/1430/15-к
Провадження № 11-кп/782/12/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«10» лютого 2016 року місто Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_1

суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі : ОСОБА_4

за участю прокурора : ОСОБА_5

захисника : ОСОБА_6

неповнолітнього обвинуваченого : ОСОБА_7

його законного представника : ОСОБА_8

представника служби у справах

неповнолітніх : ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Луганської області кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Луганської області ОСОБА_10 на вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 30 листопада 2015 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт.Тошківка Луганської області, громадянин України, не одружений, з неповною загальною середньою освітою, учень 2-го курсу Золотівського професійного ліцею, не працює, не військовозобов`язаний, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та на підставі ст.105 КК України звільнений від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі під нагляд його матері - ОСОБА_8 .

Запобіжний захід неповнолітньому ОСОБА_7 не обирався.

Стягнуто з неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 614 грн.40 коп., а у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_7 власних коштів, обов`язок щодо відшкодування процесуальних витрат покладено на матір неповнолітнього - ОСОБА_8 .

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

19 червня 2015 року приблизно о 12 годині неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні кабінету Золотівського професійного ліцею, який розташований за адресою: Луганська область, Попаснянський район, м.Золоте-1, вул.Луначарського, побачив на стільці мобільний телефон «LENOVO А516», який належить ОСОБА_11 , після чого маючи злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, реалізуючи свій злочинний намір, таємно викрав мобільний телефон «LENOVO А516», вартість якого складає 1100 грн. всередині якого знаходились карта пам`яті Micro SD об`ємом 8 Гб вартістю 100 грн., а також сім-карта мобільного оператора «Лайф», яка не представляє матеріальної цінності для потерпілої на якої знаходились грошові кошти в сумі 20 грн. та сім-карта мобільного оператора МТС, яка не представляє матеріальної цінності для потерпілої, на рахунку якої були грошові кошти в сумі 25 грн. Заволодівши викраденим майном, неповнолітній ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму - 1245 грн.

В ході досудового розслідування мобільний телефон «LENOVO А516» був виявлений та вилучений працівниками міліції, після чого був вилучений та повернутий потерпілій ОСОБА_11 . При цьому вартість іншого викраденого майна сім-карт та карти пам`яті неповнолітній ОСОБА_7 добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_11 .

На вирок суду заступником прокурора Луганської області ОСОБА_10 подана апеляційна скарга, в якій апелянт, не оспорюючи доведеність вини неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його протиправних дій, не погоджується з рішенням суду першої інстанції з мотивів неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В обгрунтування своїх доводів прокурор посилається на те, що суд першої інстанції при застосуванні до неповнолітнього ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру у виді передачі обвинуваченого під нагляд матері, в порушення вимог ч.3 ст.105 КК України, не встановив тривалість цього заходу виховного характеру.

Апелянт зазначає, що відповідно до вимог п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», зазначено, що строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним але не довше, ніж до досягнення особою повноліття. Але зазначені вимоги закону судом не прийняті до уваги, що призвело до неправильного застосування кримінального закону.

Тому прокурор просить апеляційний суд вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 30.11.2015 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та на підставі ст.105 КК України звільнити його від відбування покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього ОСОБА_7 під нагляд матері ОСОБА_8 , із зазначенням тривалості заходу виховного характеру.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі та просив встановити тривалість заходу виховного характеру відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 в один рік, вислухавши думку захисника, неповнолітнього обвинуваченого, його законного представника та представника служби у справах неповнолітніх, які підтримали апеляційну скаргу прокурора з встановленням тривалості заходу виховного характеру відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 в один рік, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 при обставинах, викладених у вироку суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.185 КК України відповідають матеріалам кримінального провадження та не оспорюються учасниками процесу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу. Як зазначено у частині першій статті 408 цього Кодексу суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі:

1)пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого;

2)зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення;

3)зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення;

4)в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Однією з підстав для зміни судового рішення в суді при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, згідно з п.4 ч.1 ст.409 КПК України, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При апеляційному розгляді встановлено, що судом першої інстанції при застосуванні неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру у виді передачі останнього під нагляд матері відповідно до положень ст.105 КК України не встановлено терміну тривалості цього заходу виховного характеру.

Між тим, як зазначено у ч.3 ст.105 КК України, тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним, але не довше, ніж до досягнення особою повноліття.

Колегія суддів вважає, що не визначення судом першої інстанції терміну тривалості обраного стосовно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 заходу виховного характеру є порушенням закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин доводи апеляційної скарги заступника прокурора Луганської області ОСОБА_10 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні із встановленням річного терміну тривалості заходу виховного характеру відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 та ст.ст.418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Луганської області ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 30 листопада 2015 року відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України змінити.

Вважати неповнолітнього ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та на підставі ст.105 КК України звільнити його від відбування покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього обвинуваченого під нагляд його матері - ОСОБА_8 строком на один рік, але не довше, ніж до досягнення особою повноліття.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
_________________ ______________ _______________
/ ОСОБА_2 / / ОСОБА_1 / / ОСОБА_3 /