Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10,
суддів:ОСОБА_11, ОСОБА_12,
за участю прокурора потерпілої захисника ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 22 вересня 2015 року кримінальну справу за касаційними скаргами потерпілої ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від

18 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від

27 квітня 2015 року.

Вказаним вироком

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього обов'язки, передбачені пунктами 2, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він з метою незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1, що належала потерпілій ОСОБА_5, з початку грудня 2005 року, зловживаючи довірою останньої, користуючись тим, що вона є інвалідом першої групи по зору, а також потребує стороннього догляду у зв'язку з наявними захворюваннями, схилив її до укладення з ним договору довічного утримання з умовою, що після смерті потерпілої йому залишиться її квартира, хоч насправді не збирався виконувати умов такого договору. 30 грудня 2005 року ОСОБА_7 умисно з корисливих мотивів уклав з потерпілою договір купівлі-продажу квартири, внаслідок чого незаконно заволодів квартирою шахрайським шляхом, чим завдав ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 107 920 грн., що є особливо великим розміром.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 27 квітня 2015 року вказаний вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить судові рішення щодо нього скасувати, а справу закрити за відсутністю в його діях складу злочину. Вказує, що ОСОБА_5 мала намір продати квартиру, усвідомлювала всі істотні умови договору купівлі - продажу від 30.12.2005 року зі змістом якого була ознайомлена у нотаріуса та отримала гроші за квартиру. Вважає, що судові рішення постановлені на припущеннях та неповно з'ясованих обставинах справи, а тому як незаконні підлягають скасуванню з закриттям справи.

За змістом касаційної скарги потерпіла ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості злочину та його особі внаслідок м'якості, просить скасувати судові рішення та призначити покарання останньому без застосування ст. 75 КК України.

У письмових запереченнях потерпіла вважає касаційну скаргу засудженого необґрунтованою, а судові рішення щодо останнього законними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої, яка підтримала доводи своєї касаційної скарги та заперечила проти задоволення касаційної скарги засудженого, пояснення захисника, яка просила задовольнити касаційну скаргу засудженого та заперечила проти доводів касаційної скарги потерпілої, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення касаційних скарг, вважаючи судові рішення законними та обгрунтованими, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанції і перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК України, не підлягають, а однобічність або неповнота судового слідства, чим обґрунтовується касаційна скарга засудженого в даній справі, можуть бути підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень, згідно ст. 367 КПК України, тільки в апеляційному порядку.

Твердження засудженого про недоведеність його винуватості у вчиненні шахрайства за обставин, викладених у вироку, є безпідставним, оскільки протилежний висновок суду першої інстанції в цій частині ґрунтується, у відповідності до вимог ст. 323 КПК України 1960 року, на неупередженій оцінці безпосередньо досліджених ним доказів та на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Такі висновки відповідають наведеним у вироку показанням потерпілої ОСОБА_5, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 про намір потерпілої укласти договір довічного утримання, а не купівлі-продажу квартири засудженому; висновкам судової оціночно-будівельної експертизи відповідно до якого вартість зазначеної у вироку квартири станом на 30.12.2005 року становила 107920 грн., а не 20000 грн., як указано в договорі від 30.12.2005 року; медичній довідці про безстрокове встановлення потерпілій першої групи інвалідності по зору; висновку судово-психологічної експертизи №602 про те, що на момент підписання договору купівлі-продажу квартири потерпіла усвідомлювала цей документ як договір довічного утримання та не вважала свої дії відчуженням права власності на квартиру; та іншим, наведеним у вироку доказам.

Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а також не спростовані у касаційній скарзі, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженому та правильно, визнавши його винуватим, кваліфікував дії за зазначеним у вироку кримінальним законом. При цьому суд обґрунтовано, з наведенням належних мотивів, правильно відхилив висновки експерта №542 та доводи засудженого і близьких йому родичів про відсутність умислу на вчинення шахрайства щодо квартири потерпілої.

Крім того, доведеність вини засудженого у вчиненні шахрайства була предметом перевірки апеляційного суду, який, з наведенням ґрунтовних мотивів, визнав вирок суду першої інстанції законним і залишив його без зміни. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необгрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.377 КПК України.

Отже, підстав вважати ОСОБА_7 необґрунтовано засудженим за ч.4 ст. 190 КК України, колегія суддів не вбачає.

Призначене судом покарання ОСОБА_7 повністю відповідає вимогам ст. 65, 75 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для скасування судових рішень з метою призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального чи неправильного застосування кримінального законів, які б тягли за собою безумовне скасування чи зміну судових рішень, у справі не встановлено.

Керуючись п.п. 11, 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України та ст.ст. 394 - 396 КПК України 1960 року, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 27 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а його касаційну скаргу та касаційну скаргу потерпілої - без задоволення.

С у д д і :

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12