Справа № 11-980/10 Головуючий у І інстанції
Провадження № - Доповідач у 2 інстанції . .
Категорія 29.09.2010
УХВАЛА

Іменем України

29 вересня 2010 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Авраменка М.Г.

суддів Костенко І.В., Капічон О.М.

з участю прокурора Стаховської Н.О.

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 та захисника засудженого адвоката ОСОБА_3 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2010 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, гр. України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, працюючого на випадкових роботах, раніше судимого: 05.10.2009р. Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, -

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.

Згідно із ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_2 покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2009р. і остаточно призначено покарання у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

Вироком вирішено питання про речові докази.

Колегія суддів, -

встановила:

За вироком суду, ОСОБА_2 16 квітня 2010 року близько 24 год., маючи намір на таємне викрадення чужого майна, зайшов на земельну ділянку будинковолодіння №23 по вул. Гагаріна в с. Мала Солтанівка Васильківського району Київської області, що належить ОСОБА_4, звідки повторно таємно викрав 25 штук металевих стовпчиків, виготовлених із труб діаметром 150 мм та довжиною 2,5 м вартістю 100 грн. за один стовпчик, які були встановлені на межі земельної ділянки і належать ОСОБА_5, і з викраденим з місця злочину зник, заподіявши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 2500 гривень. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

На даний вирок подані апеляції засудженим ОСОБА_2 та його захисником ОСОБА_3, в яких вони просять вирок суду змінити та помякшити призначене покарання засудженому, застосувавши до нього ст.. 75, встановивши іспитовий строк 2 роки та покласти обовязки передбачені п. 3, 4 ст. 76 КК України. Обґрунтовуючи свої апеляції засуджений та захисник ОСОБА_3 зазначають, що призначене ОСОБА_2 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості та особі засудженого. Апелянти вважають, що суд не повною мірою врахував всі обставини, які помякшують покарання, а саме, що ОСОБА_2 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, зявився із зізнанням, відшкодував заподіяну шкоду, примирився з потерпілим, не піддавався примусовому приводу в органи міліції за допомогою розшукової групи, не мав адміністративних правопорушень, за місцем проживання характеризується позитивно, працевлаштований, на обліку у нарколога та психіатра не знаходиться.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка заперечувала проти поданих апеляцій, захисника, який підтримав свою апеляцію та апеляцію ОСОБА_2, засудженого, який у виступі та останньому слові просив не позбавляти його волі та застосувати до призначеного йому покарання ст. ст. 75, 76 КК України, дослідивши матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції до задоволення не підлягають з слідуючих підстав.

Доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні злочину, за який його засуджено підтверджується дослідженими судом у порядку ч. 3 ст. 299 КПК України доказами і в апеляціях не заперечуються.

Дії ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 185 КК України кваліфіковано правильно.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального законодавства, які можуть призвести до зміни чи скасування вироку у справі, не встановлено.

Покарання ОСОБА_2 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу, обставин, які помякшують покарання в т.ч. і тих на які є посилання в апеляції.

Колегія суддів вважає міру покарання необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_2 та попередження нових злочинів, а тому такою, що не підлягає помякшенню.

Судом правильно також визначено покарання за правилами ст. 71 КК України, яке відповідно до закону має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Крім того, виходячи зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України та п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання №7 від 24.10.2003р. та змінами від 10.12.2004р., 12.06.2009р., 06.11.2009р. у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

А тому доводи апелянтів щодо неврахування повною мірою всіх обставин, що помякшують покарання та безпідставність незастосування при призначенні покарання засудженому ст. 75 КК України є необґрунтованими.

Таким чином рішення суду є умотивованим, ґрунтується на законі і підстав для його зміни колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2010 року щодо ОСОБА_2 без зміни.

Головуючий підпис

Судді підписи