Перечинський районний суд Закарпатської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2010 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Ганька І.І,

при секретарі Данилевич Н.І.,

з участю обвинувача прокурора Орсага Р.В.,

потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 а Перечинського району Закарпатської області, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, санітара ОСОБА_4 психоневрологічного інтернату, розлученого, раніше не судимого,-

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

15 жовтня 2009 року біля 21.00 год. ОСОБА_3, знаходячись в будинку № 35 по вул. Камяній в с. Т.Ремета Перечинського району, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, у присутності ОСОБА_2, відкрито, умисно, заволодів мобільним телефоном марки Нокіа 2140 вартістю 281,25 грн., мікрохвильовою піччю вартістю 100,00 грн., що належать ОСОБА_2 та жіночою сумкою вартістю 81,00 грн., в якій знаходилося 760,00 грн., що належить ОСОБА_1, чим спричинив останнім матеріальну шкоду на вказану суму.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що 15 жовтня 2009 року після роботи з друзями випив декілька пляшок пива, після чого вирішив поїхати до своєї дружини та сина в с. Т.Ремета, про що повідомив їй по телефону. Приїхавши на автомобілі з другом до дворогосподарства дружини, постукав у вікно, в якому горіло світло, після чого вирішив зайти всередину. Зайшовши в будинок, побачив ОСОБА_2, яка повідомила йому, що її доньки ОСОБА_1 та онука вдома немає. Не повіривши їй, він обійшов увесь будинок, а на спальній кімнаті, яка була зачинена, силою потиснув на двері і відчинив такі, щоб переконатися у відсутності дружини. Тоді, забравши з будинку мікрохвильову піч, мобільний телефон марки «Нокіа» та сумку дружини, вийшов на вулицю, де повідомив ОСОБА_2, що поверне речі лише після того, як побачить дружину та сина, після чого поїхав додому. На наступний день, зрозумівши, що накоїв, відразу приїхав до вищевказаного будинку та повернув потерпілим викрадені ним речі. Під час розгляду справи заявив клопотання про передачу його на поруки трудовому колективу ОСОБА_4 психоневрологічного інтернату, а справу щодо нього закрити, вину визнає повністю, щиро покаявся.

Враховуючи, що такі фактичні обставини справи ніким не оспорюються, а підсудний та потерпілі правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності та істинності їх позиції не має, суд при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню в порядку ч.3 ст.299 КПК України обмежується визнавальними показами підсудного, а дослідження решти доказів вважає недоцільним.

З урахуванням обсягу доказів, які досліджувалися у судовому засіданні, суд вважає доведеною вину підсудного ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині і кваліфікує його дії за ч.1 ст.186 КК України, як грабіж, відкрите викрадення чужого майна.

Вирішуючи питання про заявлене підсудним клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, суд, заслухавши думку прокурора та потерпілих, які не заперечили проти задоволення такого, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що клопотання підсудного підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ст. 186 ч. 1 КК України, який згідно ст. 12 цього Кодексу відноситься до злочину середньої тяжкості.

Також встановлено, що ОСОБА_3 у вчиненому щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно.

Крім цього встановлено, що трудовий колектив ОСОБА_4 психоневрологічного інтернату просить передати підсудного ОСОБА_3 їм на поруки (а. с. 93-95 ).

Згідно ст. 47 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підсудного ОСОБА_3 на підставі ст. 47 КК України слід звільнити від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки трудовому колективу ОСОБА_4 психоневрологічного інтернату, закривши щодо нього провадження по справі.

Питання про речові докази та судові витрати вирішуватимуться в порядку ст. 81 та ст. 93 КПК України.

Запобіжний захід щодо підсудного у виді підписки про невиїзд слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 7-1, 10, 282 КПК України, ст. 47 КК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 186 ч.1 КК України на підставі ст. 47 цього Кодексу звільнити з передачею його на поруки трудовому колективу ОСОБА_4 психоневрологічного інтернату, якщо він протягом року виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку, а справу щодо нього провадженням закрити.

Речові докази, а саме мобільний телефон марки "Нокіа 2310», мікрохвильову піч, які знаходяться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_2 - такій повернути, а жіночу сумку, яка також знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_2 - повернути ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати за проведення товарознавчого дослідження на користь НДЕКЦ при ГУМВС України в Закарпатській області (УДК в Закарпатській області, р/р 0411, МФО 812016, код 25575144 для НДЕКЦ при ГУМВС України в Закарпатській області) у розмірі 1115 (одної тисячі сто п»ятнадцять) грн. 53 коп.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 у виді підписки про невиїзд скасувати.

На постанову суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області протягом семи діб з дня її винесення.

Головуючий Ганько І.І.