Справа № 175/4341/15-к
Провадження № 1-кс/175/1125/15
У Х В А Л А

Іменем України

02 листопада 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

скаржника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Дніпропетровського РВ ГУ МВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 02 вересня 2015 року про закриття кримінального провадження №0000340,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_4 звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в інтересах ОСОБА_5 зі скаргою на постанову слідчого СВ Дніпропетровського РВ ГУ МВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 02 вересня 2015 року про закриття кримінального провадження №0000340.
Адвокат ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні скаргу підтримали та просили суд винести ухвалу про скасування постанови слідчого СВ Дніпропетровського РВ ГУ МВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 02 вересня 2015 року про закриття кримінального провадження №0000340, посилаючись на неповноту та однобічність досудового розслідування.

Вислухавши у судовому засіданні думку прокурора, що вважав скаргу не обґрунтованою, вивчивши матеріали скарги та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження №0000340, суд дійшов до наступного.
Так, порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
П.3 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено, що рішення слідчого про закриття кримінального провадження може бути оскаржено заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії(ч.1 ст. 304 КПК України).
З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що до Дніпропетровського РВ звернулася ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_7 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , чим спричинив останній матеріалі збитки.

Відомості за вказаним фактом 16.02.2015 внесено до ЄРДР та СВ Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000340 за ч.1 ст.190 КК України.

З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що 11.03.2015 р. допитана як потерпіла ОСОБА_5 показала, що займається посередництвом в продажі квартир, та у зв`язку зі своєю роботою в 2010 р. познайомилася з ОСОБА_8 , який в свою чергу познайомив її зі своїм кумом ОСОБА_7 , з яким вона стала співпрацювати. Між ними були усні домовленості, що той придбає квартири в Дніпропетровській області, робить там ремонт, і з її поміччю їх продає дорожче. А вона отримує процент від правочину, як посередник. У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 не мав необхідних грошових коштів на такі операції, він попрохав дати йому гроші під розписку. Вона попросила дати в борг грошові кошти свою мати - ОСОБА_9 , виступаючи гарантом даного договору. Так, в період часу з 2012 р. по 2014 р. її мати дала грошові кошти ОСОБА_7 на загальну суму 356500 у.о. США під розписки. Всі грошові кошти передавалися за місцем мешкання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , за участю ОСОБА_5 , крім одного разу. Жодних грошових коштів повернуто не було. ОСОБА_5 особисто повертала своїй матері проценти по даним розпискам.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 06.08.2015 р. допитана як потерпіла ОСОБА_9 показала, що в 2012 р., дату по пам`яті не скаже, за місцем її мешкання за вказаною адресою прийшла її донька ОСОБА_5 зі своїм знайомим, якого представила як ОСОБА_7 , який пояснив, що він ріелтор як і ОСОБА_10 , та попросив з метою купівлі квартир та машин з подальшим їх перепродажем у борг гроші, які буде віддавати з відсотками. ОСОБА_9 погодилась. Так, протягом періоду часу з 2012 р. по 2014 р. вона дала йому у борг під розписки за місцем свого мешкання грошову суму у розмірі більше ніж 300000 у.о. США. Але жодної суми він з відсотками не повернув.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що 12.08.2015 р. допитаний в якості свідка ОСОБА_8 показав, що йому відомо, що гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_5 написали один одному декілька розписок в отриманні грошей. На теперішній час з даного приводу розглядається цивільна справа в районному Дніпропетровському суді.

У ході досудового розслідування, 12.08.2015 р. допитаний в якості свідка ОСОБА_7 показав, що його кум ОСОБА_8 познайомив його з ОСОБА_11 , яка працювала в сфері нерухомості, і він бажав в неї вчитися. Остання поросила ОСОБА_7 взяти у її матері грошові кошти в борг, та передати ОСОБА_5 , так як сама не хотіла просити, бо в неї з матір`ю були не дуже довірчі відносини. Так, ОСОБА_7 за місцем мешкання її матері взяв грошові кошти у борг під розписки на загальну суму близько 70000 тисяч у.о. США під відсотки. Гроші необхідні для купівлі квартир з метою їх подальшого перепродажу. Так, він брав грошові кошти у борг декілька раз, та одразу їх передавав ОСОБА_5 , про що остання складала розписки, та зобов`язувалася повертати відсотки.

Судом встановлено, що що в провадженні Дніпропетровського районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення суми боргу за договорами позики. Цей позов він не визнав і звернувся до суду з зустрічною позовною заявою.

Відповідно до диспозиції ст.190 КК України шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовується винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього.

Згідно статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В ході досудового розслідування до матеріалів даного кримінального провадження були долучені зазначені розписки обох сторін.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Таким чином, оскільки необхідною ознакою об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченою ст.190 КК України, є заволодіння майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ст.190 КК України.

Аналізуючи надані матеріали, суд дійшов до висновку, що спір, що виник між сторонами носить цивільно-правовий характер, вирішення вказаних спорів до компетенції ОВС не належить, та вказані спори вирішуються у судовому порядку.

Виходячи з вищевикладеного, орган досудового розслідування, обґрунтовано, законно прийшов до висновку про закриття кримінального провадження у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Також суд бере до уваги той факт, що 17 вересня 2015 року адвокату ОСОБА_4 було відомо про винесену слідчим постанову про закриття кримінального провадження від 02 вересня 2015 року, однак зі скаргою до суду заявник звернулася лише 26 жовтня 2015 року. Подання скарги на дії слідчого до прокуратури Дніпропетровського району не позбавляло заявника можливості оскаржувати дії слідчого у порядку ст. 303, 304 КПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 24, 25, 58, 59, 284, 303, 304, 305, 306 КПК України,
У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Дніпропетровського РВ ГУ МВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 02 вересня 2015 року про закриття кримінального провадження №0000340.

Ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі у п`ятиденний термін з дня оголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1