БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №745/761/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" лютого 2016 р. м. Борзна
Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни кримінальне провадження №0000221 від 24.09.2015р. по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня, одруженого, має 1 неповнолітню дитину, непрацюючого, раніше не судимого, -

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_8 23 вересня 2015 року близько 13-30 год., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на подвір`ї будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки, що виникла на грунті неприязних відносин з його тестем ОСОБА_7 , умисно завдав останньому один удар вилами в праву частину тіла, внаслідок чого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді двох непроникаючих колотих ран передньої черевної стінки справа та в нижній третині правого плеча, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_8 в судовому засіданні винним себе в пред`явленому обвинуваченні в незакінченому замаху на вбивство визнав частково і пояснив, що 23 вересня 2015 року близько обіду він прийшов до будинку свого сестя ОСОБА_7 , щоб забрати свої речі, так як з дружиною мали намір проживати окремо. В них з тестем інколи виникали сварки на побутовому грунті. Детальних обставин конфлікту того дня не пам`ятає, так як перебував у стані алкогольного сп`яніння; не заперечує, що брав вила та здійснив ними випад в сторону ОСОБА_7 , але наміру його вбивати не мав. Просить вибачення в потерпілого та розкаюється в скоєному.

Заслухавши обвинуваченого, допитавши потерпілого, свідків, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як незакінчений замах на вбивство; дане обвинувачення було підтримано прокурором і в судовому засіданні.
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_8 одружений на його дочці ОСОБА_9 й понад п`ятнадцять років проживали спільно в його будинку, вели спільне господарство. Останній час дочка та зять стали зловживати спиртними напоями, в зв`язку з чим, інколи сварилися. 23 вересня 2015 року близько обіду ОСОБА_8 прийшов до його будинку забрати якісь речі чи документи, був у дуже п`яному стані, про що він став зятю докоряти і попросив його покинути будинок. Висловлюючи свої незадоволення, зять вийшов з будинку на подвір`я, де продовжуючи свої обурення, схопив з возу вила та розмахуючи ними, наніс йому навмання удар в область тулуба, але він встиг ухилитися, внаслідок чого отримав лише незначні пошкодження правої частини живота та плеча. Після цього, зять випустив з рук вила, але став висловлювати в його адресу погрози розправою. Відкинувши в сторону вила, він позвав свою онуку ОСОБА_10 та попросив її викликати працівників міліції, але почувши це, зять пішов з двору. Цього дня він відвідав лікаря, але небезпеки для життя чи здоров`я не було, й він більше за медичною допомогою не звертався. Стверджує, що погрози ОСОБА_8 розправою він реально не сприймав, так як той був у стані сильного алкогольного сп`яніння й не був здатний реалізувати ці погрози. В даний час він ніяких претензій до обвинуваченого не має й просить його суворо не карати.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що 23 вересня 2015 року близько обіду до них додому прийшов їх зять ОСОБА_8 , щоб забрати якісь речі; при цьому, зять був дуже п`яний. Коли ОСОБА_8 пішов, вона перебувала в будинку й почула якийсь крик, а вийшовши на подвір`я, побачила, що зять вже доходив до хвіртки їх господарства, а чоловік стояв у дворі й тримався за бік. Чоловік повідомив, що зять вдарив його вилами. Причиною інциденту вважає нетверезий стан ОСОБА_8 , але останній наміру вбивати її чоловіка ніколи не висловлював.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона зі своїм чоловіком ОСОБА_8 прожила в будинку своїх батьків близько 15 років, мали нормальні відносини, допомагали по господарству, інколи малися конфлікти на побутовому грунті; в останній час батько докоряв їй та чоловіку щодо зловживання алкоголем, а тому вони мали намір проживати окремо. 23 вересня 2015 року чоловік пішов до батьків, щоб забрати свої речі, був випивший, але що там сталося їй невідомо.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що 23 вересня 2015 року близько обіду до її діда ОСОБА_7 прийшов ОСОБА_8 , який доводиться їй вітчимом, щоб забрати свої речі; при цьому він був дуже п`яний. Перебуваючи в домі, дід став докоряти вітчиму з приводу пияцтва та виганяти з хати, на що ОСОБА_8 став обурюватися, але вийшов з будинку. Перебуваючи на подвір`ї та продовжуючи обурюватися на дідові зауваження, ОСОБА_8 схопив вила, почав ними розмахувати та наніс діду один удар по тулубу. Після цього, ОСОБА_8 також кричав діду, що вб`є його, але ніяких активних дій, спрямованих на реалізацію цих слів не вчиняв. Побачивши це, вона стала кричати й на прохання діда викликала працівників міліції. Стверджує, що у ОСОБА_8 не було умисла на вбивство ОСОБА_7 , оскільки прожила з вітчимом близько сімнадцяти років й характеризує його як спокійну, неагресивну людину.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що була присутня в якості понятої при проведенні слідчого експерименту за участю потерпілого, який розказував і показував як ОСОБА_8 вдарив його вилами.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 23.09.2015р. на подвір`ї господарства ОСОБА_7 , яке розташоване в АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено вила без слідів крові.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №129 від 28.09.2015р. в ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді двох непроникаючих колотих ран передньої черевної стінки справа та в нижній третині правого плеча, які могли утворитися від дії предмету, що має колючу поверхню, й відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Дані тілесні ушкодження не могли виникнути в ОСОБА_7 при його самопадінні з висоти власного зросту.

Дослідивши вищезазначену експертизу, колегія суддів приходить до висновку, що вона відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства, яке регламентує проведення цих експертиз, є належно вмотивованою, даною на підставі повного вивчення матеріалів справи, а також узгоджується з показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_10 та частково з показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому суд не вбачає підстав сумніватися в її достовірності. Ці висновки суд кладе в основу вироку

В матеріалах кримінального провадження маються протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 від 26.09.2015р., протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 й свідка ОСОБА_10 від 17.11.2015р., де учасникам даної слідчої дії роз`яснено їх процесуальні права та обов`язки, а також відповідальність. Однак, з переглянутих в судовому засіданні відеозаписів, які є додатками до протоколів слідчого експерименту, слідує, що органом досудового розслідування в порушення вимог ч.3 ст.223 КПК України перед проведенням зазначених слідчих експериментів особам, які брали в них участь, не було роз`яснено їх прав та обов`язків, встановлених цим Кодексом, а також відповідальність, встановлена законом. Тому, з огляду на приписи ст.ст.87, 89 КПК України дані докази колегія суддів вважає недопустимими та не бере їх до уваги.

За змістом положень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» замах на вбивство особи може бути вчинений лише з прямим умислом, коли особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо винний діяв не з прямим, а з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство.
У даному випадку ОСОБА_8 під час конфлікту, будучи в нетверезому стані та під впливом образи на потерпілого за його дорікання з приводу пияцтва, схопив знаряддя праці, яким виявилися господарські вила, та завдав ними одного удару в область тулуба, заподіявши легкі тілесні ушкодження з кортокочасним розладом здоров`я. Та обставина, що ОСОБА_8 наніс ОСОБА_7 удар вилами та, як вважає прокурор, в життєво важливий орган тіла передню черевну стінку, на думку суду не можна розцінювати як умисел на вбивство, оскільки цей удар був одиничний, несильний, нецілеспрямований, нанесений навмання, а колоті рани неглибокими та непроникаючими, про що свідчить їх невеликі розміри 0,3х0,3см й відсутність кровотечі (дослідна частина судово-медичної експертизи); потерпілий після удару отримав незначні ушкодження, самостійно ходив до лікаря, але медичною допомогою амбулаторно чи стаціонарно не користувався (проведена лише дезінфекція ран).
Також колегія суддів вважає, що на відсутність в обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого свідчить і поведінка ОСОБА_8 після нанесення удару ОСОБА_7 . Так, обвинувачений, вдаривши потерпілого вилами, випустив їх з рук, а словесні погрози позбавити життя тестя жодними активними діями ОСОБА_8 , спрямованими на реалізацію своїх погроз, не були підтверджені, що узгоджується з показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 . Будь-яких доказів, які б спростовували твердження обвинуваченого про відсутність у нього наміру вбивати потерпілого, прокурором в судовому засіданні не надано.
Тому, колегія суддів вважає, що діючи з неконкретизованим умислом на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю потерпілого, обвинувачений повинен нести відповідальність за фактично завдані тілесні ушкодження, а пред`явлене прокурором ОСОБА_8 обвинувачення в незакінченому замаху на умисне вбивство не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 , які виразилися в нанесенні потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, необхідно перекваліфікувати з ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України (незакінчений замах на умисне вбивство) на ч.2 ст.125 КК України, як спричинення умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вирішуючи питання за вид та міру покарання обвинуваченому, колегія суддів приймає до уваги ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, особу винного, позицію потерпілого.

Як особа, ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується посередньо, одружений, має 1 неповнолітню дитину, є особою працездатного віку, але офіційно не працює, стабільних джерел доходу не має, двічі притягувався до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку (ч.1 ст.175-1, ч.1ст.178 КУпАП), раніше не судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, оскільки потерпілий ОСОБА_7 має вік у 64 роки, про що ОСОБА_8 був достовірно обізнаний, так як він є його тестем, то з огляду на приписи п.6 ч.1 ст.67 КК України колегія суддів вважає за необхідне визнати ОСОБА_8 обтяжуючою покарання обставиною й вчинення злочину щодо особи похилого віку, що не є виходом за межі висунутого обвинувачення (ст.337 КПК України) та узгоджується з керівними роз`ясненнями, викладеними в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003р. (із змінами та доповненнями).

Таким чином, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючої та обтяжуючих покарання обставин, особи винного та його ставлення до вчиненого ним діяння, з огляду на застосоване знаряддя для заподіяння тілесного ушкодження (вила), позиції потерпілого, який просить суворо не карати обвинуваченого, відсутності постійного місця роботи та джерел доходу, колегія суддів вважає за можливе визначити ОСОБА_8 покарання у вигляді арешту в межах санкції ч.2 ст.125 КК України.

Оскільки ОСОБА_8 засуджується за ч.2 ст.125 КК України, санкція якої не передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, то з урахуванням положень ст.ст.179, 183, 377 КПК України, прецедентної практики Європейського суду з прав людини колегія суддів вважає за необхідне до набрання вироком законної сили обраний стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання з покладенням обов`язків згідно ч.5 ст.194 КПК України, звільнивши його з-під варти в залі суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 в період з 24 по 27 вересня 2015 року перебував в якості затриманого в ІТТ Сосницького РВ УМВС, 06 лютого 2016 року був затриманий на підставі ухвали Борзнянського районного суду від 05.02.2016р. про дозвіл з метою приводу й з 07 по 12 лютого 2016 року згідно ухвали Борзнянського районного суду від 07.02.2016р. тримається під вартою в якості обраного запобіжного заходу, а тому вказаний період попереднього ув`язнення підлягає зарахуванню ОСОБА_8 в строк відбуття покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні арешту.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

ОСОБА_8 визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) місяців арешту.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з часу його фактичного затримання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 24 вересня 2015 року по 27 вересня 2015 року та з 06 лютого 2016 року по 12 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні арешту.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши ОСОБА_8 з-під варти в залі суду.

В період дії особистого зобов`язання відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- прибувати до прокурора чи суду за першою вимогою;

- не залишати місце свого постійного проживання в АДРЕСА_2 , без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- не відвідувати місця, де продаються на розлив алкогольні напої і дозволене їх вживання;

- докласти зусиль до пошуку роботи;

- носити електронний засіб контролю.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво в даному кримінальному провадженні.

Речові докази по справі: чотирьохзубі вила, які знаходяться на відповідальному зберіганні в потерпілого ОСОБА_7 , залишити ОСОБА_7 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Чернігівської області через Борзнянський районний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3