печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2015 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю представника заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання директора ТОВ «МОВ-2013» про скасування арешту на майно у кримінальному проваджені № 0000151,

В С Т А Н О В И В :

10 вересня 2015 року до провадження слідчого судді надійшло клопотання директора ТОВ «МОВ-2013» про скасування арешту на майно у кримінальному проваджені № 0000151 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року накладено арешт у кримінальному провадженні № 1001 на грошові кошти ТОВ «МОВ-2013», що знаходяться на банківському рахунку, відкритому в ПАТ «Полтава-банк».

Разом з тим, на думку заявника, арешт накладено необґрунтовано. Так, слідчим суддею при вирішенні питання про накладення арешту на грошові кошти на рахунках в установах банку не взято до уваги відсутність доказів фіктивності ТОВ «МОВ-2013», те, що товариство у встановленому законом порядку подає податкові звіти, здійснює свою господарську діяльність. Кошти, на котрі накладено арешт не є злочинно набутими, ні товариство, ні його посадові особи не мають статусу підозрюваного у кримінальному провадженні. Накладення арешту позбавляє належним чином ТОВ «МОВ-2013» здійснювати господарську діяльність, виплачувати заробітну плату працівникам.

У судовому засіданні представник заявника клопотання підтримав.

Слідчий у судовому засіданні заперечила щодо задоволення вказаного клопотання. Зазначила, що на даний час здійснюється досудове розслідування відносно ТОВ «МОВ-2013» за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України. Необхідність у накладенні арешту не відпала. Згодом слідчий до судового засідання не з`явилася. Тому, слідчий суддя розглянув клопотання у її відсутність.

Заслухавши пояснення представника заявника, слідчого та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив такі обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Під час розгляду клопотання встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року накладено арешт грошові кошти ТОВ «МОВ-2013» на банківському рахунку, відкритому в ПАТ «Полтава-банк».

Зі змісту ухвали вбачається та матеріалів справи № 757/17130/15-к, оглянутими в судовому засіданні, що арешт накладено у кримінальному проваджені № 0000151 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України.

При цьому, досудовим розслідуванням встановлено, що до вчинення вказаних кримінальних правопорушень причетне ТОВ «МОВ-2013», відносно котрого також внесені відомості до ЄРДР.

Слідчий суддя дійшов висновку, що арешт на майно слідчим суддею на цій стадії досудового розслідування накладено обґрунтовано, оскільки органом досудового розслідування здобуто докази про отримання коштів від інших суб`єктів господарювання реального сектору економіки на рахунки суб`єктів господарювання, що мають ознаки фіктивності, про що безпосередньо зазначено в ухвалі про накладення арешту. Крім того, в ухвалі також зазначено, що грошові кошти, котрі містяться на рахунках у банківських установах є предметом кримінального правопорушення, в тому числі, пов`язаного з їх незаконним обігом, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також є майном, в яке їх було перетворене повністю або частково, що відповідало критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК України.

Арешт на майно слідчим суддею накладено з метою забезпечення можливої конфіскації майна, що передбачено санкцією ч. 3 ст. 209 КК України та враховано, що не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до зникнення цього майна чи настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню і обмеження права власності в такому випадку співмірне із завданням кримінального провадження.

Слідчим суддею при вирішенні питання про накладення арешту враховано достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України, наявність даних про належність рахунку ТОВ «МОВ-2013», розумність та співмірність обмеження права власності останнього з метою попередження зникнення, втрати майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Доводи заявника про те, що ТОВ «МОВ-2013» є реально працюючим товариством, без ознак фіктивності, що вказаним товариством в установленому законом порядку подаються податкові звіти, здійснюється нарахування та виплата заробітної плати працівникам тощо слідчому судді не надано.

Відтак, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для скасування арешту, на цій стадії досудового розслідування, оскільки таке клопотання є передчасними та не виключають ймовірне вчинення службовими особами ТОВ «МОВ-2013» кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 КК України.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При розгляді вказаного клопотання, слідчий суддя враховує положення принципу диспозитивності, закріпленого у ст. 26 КПК України, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Оскільки заявником не доведено необґрунтованість накладення арешту, на даний час необхідність у накладенні арешту не відпала, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись ст. 174, 303-307, 309 КПК України,
У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання директора ТОВ «МОВ-2013» про скасування арешту на майно у кримінальному проваджені № 0000151 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1