Справа № 183/5461/15
№ 1-кп/183/666/15
В И Р О К
іменем України
29 жовтня 2015 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене 21.08.2015 року до ЄРДР за № 0000673, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , -

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
03 квітня 2014 року наказом № 72 командира військової частини польова пошта В НОМЕР_2 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_3 та призначено на посаду командира 3-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 8-ї механізованої роти 3-го механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_3 .

Сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

22 серпня 2014 року сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині, умисно, самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_3 .

15 грудня 2014 року сержант ОСОБА_4 самостійно прибув до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_3 та заявив про себе.

20 грудня 2014 року сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині, умисно, повторно самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_3 .

21 серпня 2015 року сержант ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.

Таким чином, сержант ОСОБА_4 22 серпня 2014 року самовільно залишив розташування військової частини та без поважних причин ухилявся від проходження військової служби по 15 грудня 2014 року та повторно 20 грудня 2014 року самовільно залишив військову частину та ухилявся від проходження військової частини без поважних причин по 21 серпня 2015 року.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав, пояснивши, що залишив розташування військової частини з тих причин, що має малолітню доньку, яка є інвалідом дитинства та має тяжке захворювання гострий лімфобласторний лейкоз, у зв`язку з чим потребувала догляду. У скоєному розкаявся.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме:

- витяг з кримінального провадження про внесення 21.08.2015 року до ЄРДР відомостей про те, що в період часу з 22.08.2014 року по 21.08.2015 року сержант військової частини польова пошта НОМЕР_3 ОСОБА_6 самовільно залишив військову частину та ухилявся від проходження військової служби без поважних причин тривалістю понад один місяць

(а.п. 21);

- військовий квиток на ім`я ОСОБА_6 серії НОМЕР_4 , згідно якого останній призваний на строкову військову службу

(а.п. 22-27).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України, суд вважає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та розкаяння у скоєному.

Також суд враховує, що ОСОБА_6 раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується задовільно, має на утриманні малолітню дитину, яка є інвалідом дитинства та має тяжке захворювання гострий лімфобласторний лейкоз.

Санкція ч. 3 ст. 407 КК України передбачає покарання тільки у вигляді позбавлення волі. З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, наслідків даного кримінального правопорушення, а також обраної позиції обвинуваченого, суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді максимального розміру покарання, визначеного санкцією вказаної статті, буде занадто суворим. А призначення мінімального розміру покарання не сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав для застосування ст. 69 КК України немає.

При наявності всіх вищенаведених обставин, а саме те, що малолітня дитина ОСОБА_6 є інвалідом дитинства та страждає на тяжке захворювання, внаслідок чого потребує його фізичної та матеріальної допомоги, суд вважає можливим застосувати до ОСОБА_6 ст. 75 КК України, однак іспитовий строк повинний бути призначений в максимальному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, строком на 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїздити за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця свого проживання, а також періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1