Дата документу Справа № 332/1950/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №332/580/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/1723/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальні провадження №0000723 від 07 квітня 2015 року і №0001235 від 25 березня 2015 року, які були об`єднані в одне провадження щодо

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт. Томаківка Томаківського району Дніпропетровські області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

встановила:
31 липня 2015 року прокурор прокуратури Ленінського району міста Запоріжжя ОСОБА_8 звернувся до суду з апеляційною скаргою на вирок Заводського районного суду міста Запоріжжя від 23 липня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до одного рік шести місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання за вироком суду частково приєднано не відбуту частину покарання у вигляді 1 місяця позбавлення волі за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2011 та не відбуте покарання у вигляді штрафу 1700 грн. за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2014. Остаточно визначено покарання у вигляді 1 року 7 місяців позбавлення волі та штрафу 1700 грн., який ухвалено виконувати самостійно. Строк відбування покарання рахується з моменту фактичного затримання - з 05.06.2015. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено - тримання під вартою. Задоволено цивільний позов ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, та ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання: за ч.2 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі; за ч.2 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш сурового покарання більш суровим, призначити до відбуття покарання ОСОБА_6 - 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань: за даним вироком та вироком Ленінського райсуду м. Запоріжжя від 27.12.2011р., остаточно призначити покарання засудженому ОСОБА_6 4 роки позбавлення волі. Згідно зі ч.3 ст. 72 КК України - штраф у розмірі 1700 грн. за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя, виконувати окремо.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 25 березня 2015 року, близько 06 години 30 хвилин, із корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 де за мешкає ОСОБА_10 скориставшись тим, що останній вийшов з кімнати та не бачить протиправні дії, шляхом вільного доступу, таємно викрав зі столу мобільний телефон у корпусі чорного кольору марки «Nokia 1280» загальною вартістю 200 гривень, ноутбук марки «Lenovo» у корпусі чорного кольору загальною вартістю 3 000 гривень, що належить ОСОБА_10 , заподіявши таким чином потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 3 200 гривень.

04 квітня 2015 року приблизно о 08 годині 15 хвилин ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, будучи особою раніше засудженою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та непогашена у встановленому законом порядку, знаходячись за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав комп`ютер марки Asus Transformer Pad, Model K018 (ТF103СG), в корпусі чорного кольору, вартістю 2983,2 гривні, та дві пари джинсів марки Colins, вартістю по 990 гривень кожні, які належать потерпілому ОСОБА_9 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 4963,2 гривні.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу, і наполягала на зміні вироку суду, оскільки вважала необхідним привести у відповідність до вимог закону вирок суджу першої інстанції, засудженого ОСОБА_6 , який не заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора у тому варіанті, як їх виклала прокурор у судовому засіданні апеляційної інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За вимогами п.1 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 , у вчиненні ним кримінальних правопорушення зазначених у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 , у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювалися.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 , за ч.2 ст.185 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд призначив з дотриманням вимог ст.65 КК України. При цьому суд врахував характер та ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, з дотриманням вимог матеріального закону з урахуванням положень пленуму ВСУ, на який до речі, посилається прокурор в апеляційній скарзі. Доводи прокурора про необхідність призначення покарання за сукупністю злочинів є хибною.

ОСОБА_6 інкримінувалося вчинення двох епізодів злочинної діяльності проте вони охоплюється однією кваліфікацією, суд не повинен був призначати покарання по кожному епізоду і застосовувати положення ч.1 ст.70 КК України.

Вимоги апелянта про застосування положень ч.4 ст.70 КК України є безпідставними. Призначаючи остаточного покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так суд призначаючи остаточне покарання ОСОБА_6 застосував положення ч.1 ст.71 КК України, фактично врахував, як не відбутий строк покарання у вигляді позбавлення за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2011, так і не відбуте покарання у вигляді штрафу за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2014, хоча і зробив вказівку в резолютивній частині вироку, про самостійне виконання штрафу.

За вимогами ч.3 ст.72 КК України, основні покарання у виді, зокрема штрафу при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Статтею 53 КК України передбачено, що штраф - це грошове стягнення яке накладається у відповідному розмірі в межах від тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Суд розмір штрафу не визначив як того вимагає закон, а призначив його у грошовому виді.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи викладені прокурором в судовому засіданні підлягають задоволенню, а доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо постановлення нового вироку судом апеляційної інстанції, є безпідставними.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку не встановлено, однак вирок підлягає зміні в частині призначення ОСОБА_6 остаточного покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора прокуратури Ленінського району міста Запоріжжя ОСОБА_8 задовольнити частково, а вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України, - змінити.

Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України покарання у вигляді одного року шести місяців позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання у вигляді 1 місяця позбавлення волі за вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 27.12.2011.

На підставі ч.3 ст.72 КК України не відбуте покарання у вигляді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 1700 грн. за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2014. виконувати самостійно.

В решті вирок місцевого суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4