АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року,

встановила:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , якого було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, про скасування арешту майна, а саме грошових коштів у розмірі 294 514 гривень.

Обгрунтовуючи своє рішення, суд посилався на те, що захисник ОСОБА_7 не надав доказів того, що в кримінальному провадженні № 0000044 грошові кошти у розмірі 294 514 гривень, на які було накладено арешт ухвалою слідчого судді від 13 вересня 2013 року, належать саме ОСОБА_8 , а також не довів, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Судом першої інстанції також враховано, що ОСОБА_9 який є власником транспортного засобу ВАЗ 210990 д/н НОМЕР_1 , де проходив обшук та вилучалися грошові кошти, не є стороною в зазначеному кримінальному провадженні, а також те, що під час розслідування з даного кримінального провадження були виділені матеріали в окреме провадження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 порушує питання про скасування ухвали суду, та просить постановити нову ухвалу, якою вирішити питання про скасування арешту майна в частині грошових коштів у розмірі 294 514 гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що суд звільняючи ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закриваючи кримінальне провадження стосовно нього у зв`язку із закінченням строків давності, повинен був вирішити питання і про скасування арешту на грошові кошти в сумі 294 514 грн, які під час досудового розслідування були вилучені при обшуку автомобіля, що належить ОСОБА_9 . Зазначає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам провадження, оскільки згідно з повідомленням Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області потреба в продовженні арешту зазначених грошових коштів відпала.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, а тому просив її залишити без змін, а скаргу захисника без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю або частково, зокрема ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, зокрема ухвалою про закриття кримінального провадження, вирішує питання про скасування арешту майна.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про необхідність скасування арешту грошових коштів в сумі 294 514 грн необґрунтованими та такими, що не відповідають матеріалам провадження.

Як убачається з судових рішень у кримінальному провадженні № 0000044 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, під час досудового розслідування ухвалами слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2013 року було накладено арешт на тимчасово вилучене майно, зокрема грошові кошти у сумі 294 514 грн., що були виявлені в ході обшуку транспортного засобу ВАЗ 210990 д/н НОМЕР_1 , що належить кур`єру ТОВ «Алмаз».

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2014 року, яку винесено за результатами підготовчого судового засідання, ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.205 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Як видно з матеріалів провадження, в клопотанні про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.205 КК України та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності від 27 жовтня 2014 р. захисник ОСОБА_7 не стверджував про те, що ОСОБА_8 є власником зазначених грошових коштів і не порушував питання щодо скасування накладеного на них арешту. Обвинувачений ОСОБА_8 також не зазначив, що він є власником зазначених коштів і не заявляв клопотання про скасування арешту його майна.

Даний факт адвокат ОСОБА_7 підтвердив і в суді апеляційної інстанції, стверджуючи, що суд повинен за своєю ініціативою вирішити питання про скасування арешту майна.

Під час розгляду справи достатніх підстав для скасування арешту грошових коштів в інтересах ОСОБА_8 судом не встановлено і в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_7 також не наведено.

За змістом апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 обґрунтовує необхідність скасування накладення арешту грошових коштів тільки тим, що суд закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, а тому, на його думку, повинен вирішити питання про скасування арешту майна обвинуваченого.

Між тим, як убачається з матеріалів провадження, у підготовчому судовому засіданні від 27 жовтня 2014 р., під час розгляду клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.205 КК України і закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності, предметом розгляду суду був лише обвинувальний акт, а сторони кримінального провадження не заявляли клопотання про скасування арешту майна обвинуваченого. За таких обставин доводи в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 про те, що суд при закритті провадженні щодо ОСОБА_8 порушив вимоги ч.4 ст.174 КПК України, оскільки не скасував арешт майна обвинуваченого, є необґрунтованими.

Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність фактичного власника грошових коштів у розмірі 294 514 грн., на які у кримінальному провадженні накладено арешт.

Та обставина, що кошти були вилучені в ОСОБА_9 , який є свідком у кримінальному провадженні, не дає підстав вважати його власником цих коштів, оскільки такі заяви захисника не відповідають матеріалам провадження, що надані ним суду разом з клопотанням.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 про те, що в подальшому потреба в застосуванні арешту коштів відпала, про що зазначається у повідомленні Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 02 жовтня 2015 року, то їх колегія суддів відкидає, оскільки згідно з положеннями ст.84 КПК України отримані дані не можуть бути доказами у кримінальному провадженні № 0000044, на матеріали якого посилається захисник ОСОБА_7 .

Крім того, як убачається з обвинувального акта у названому кримінальному провадженні і Реєстру матеріалів досудового розслідування, копії яких захисник надав апеляційному суду, а також з копій ухвал слідчого судді від 13 вересня 2013 року, в зазначеному кримінальному провадженні також розслідувалися обставини вчинення злочину за ознаками ч.3 ст.212 КК України, матеріали яких було виділено в окреме провадження.

Даний факт під час апеляційного розгляду підтвердив прокурор ОСОБА_6 і не заперечував захисник ОСОБА_7 .

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , викладені в його апеляційній скарзі, необґрунтованими.

Перевіркою матеріалів провадження не встановлено будь-яких передбачених ст.409 КПК України підстав для скасування або зміни ухвали суду щодо ОСОБА_8 .

Не можна погодитися і з доводами захисника про те, що порядок скасування арешту майна після ухвалення судового рішення не врегульовано діючим кримінальним процесуальним законом, оскільки ці питання вирішуються за правилами Розділу 8 Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів погоджується з ухвалою суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 вважає її законною та обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року в інтересах ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4