Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11/781/31/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 345 (189-2, 189-4) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.11.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарями ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

засуджених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальну справу за апеляціями прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, засудженого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_12 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.09.2013 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Покровське, Кіровоградського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого експедитором у ПП ОСОБА_13 , проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17.01.2007 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 26.06.2008 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки,

- 10.06.2013 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 186 КК України до штрафу в сумі 1700,0 грн.

- 04.06.2014 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.186 КК України позбавлення волі строком на 5 років

визнано винним та засуджено:

- за ч. 2 ст. 342 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

- за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на в 2 (два) роки.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.06.2008 року остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 7 (сім) місяців.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 10.05.2012 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 15,ч. 2 ст. 305 КК України з застосуванням ст. 69 КК України 4 роки 6 місяців позбавлення волі; ч.2 ст.307 КК України 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України остаточно призначено 5 років позбавлення волі,на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки 6 місяців,

визнано винним та засуджено:

- за ч. 2 ст. 342 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік; - за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_11 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Вироком суду ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнані винними та засуджені за те, що вони вчинили опір представникам правоохоронного органу під час виконання ними своїх службових обов`язків та скоїли заподіяння працівникам правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків за наступних обставин:

13.06.2010 близько о 04 години 30 хвилин екіпаж ВДАІ з обслуговування м. Кіровограда при УМВС України в Кіровоградської області у складі інспектора ДПС сержанта міліції ОСОБА_14 та старшого інспектора ДПС старшого лейтенанта міліції ОСОБА_15 , рухаючись на службовому автомобілі по вул. Карла Маркса, зі сторони площі ім. Кірова, у бік супермаркету «Сільпо», під`їжджаючи до перехрестя вул. Преображенської з вул. Карла Маркса, помітили, як з вул. Преображенської, на забороняючий червоний сигнал світлофора, не зупиняючись рухається автомобіль ВАЗ 2109, д.н. НОМЕР_1 чорного кольору.

Екіпаж ДПС подав сигнал проблисковими маячками для зупинення вказаного автомобіля. Водій автомобіля ВАЗ 2109, д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , на вимогу інспекторів зупинився. Інспектор ОСОБА_14 вийшовши зі службового автомобіля наблизився до автомобіля ВАЗ 2109. В салоні зазначеного автомобіля крім ОСОБА_10 знаходився пасажир ОСОБА_11 .

Представившись, ОСОБА_14 попросив пред`явити йому документи на автомобіль та водійське посвідчення, при цьому ОСОБА_14 відчув з салону різкий запах алкоголю. На неодноразову вимогу інспектора водій у грубій нецензурній формі відмовився пред`явити документи, і раптом об`їхавши службовий автомобіль ДПС, почав рухатися на великій швидкості по вул. К.Маркса у бік спортивної школи.

Екіпаж ДПС увімкнувши проблискові маячки службового автомобіля почав переслідувати автомобіль порушників.

Водій автомобіля ВАЗ 2109, наблизившись до супермаркету «Сільпо» звернув ліворуч та зупинився на парковці. Працівники ДПС також повернули до зазначеної парковки та зупинилися.

ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вийшовши зі службового автомобіля підійшли до автомобіля ВАЗ 2109, з якого вийшли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , і ОСОБА_14 ще раз попросив пред`явити йому документи на автомобіль та посвідчення водія, на що отримав відмову. На запитання інспекторів чому ОСОБА_10 не підкорився законним вимогам працівників міліції та почав тікати, останній почав голосно погрожувати працівникам міліції, і раптом кулаком правої руки, безпричинно наніс удар в область голови ОСОБА_14 . ОСОБА_15 почав припиняти дії правопорушника. У цей момент, пасажир ВАЗ 2109 ОСОБА_11 , побачивши, що водія почали затримувати, підбіг до інспекторів ДПС ззаду, і почав їх відштовхувати, при цьому смикаючи за формений одяг та наносячи удари по спинам.

В цей момент троє молодих чоловіків, які проходили поруч з місцем події, припинили дії ОСОБА_11 схопивши його, допомогли працівникам ДПС провести затримання, після чого до місця події прибув екіпаж РМОП «Беркут», і всіх учасників події доставлено до Ленінського РВ УМВС України в області для з`ясування обставин події.

Згідно з висновками результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 13.06.2010, гр. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебували у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до висновку експерта №1160 у потерпілого ОСОБА_14 мались тілесні ушкодження у вигляді синців у внутрішнього краю правої ключиці, на правій лопатці, на правій щоці, садна на правій вушній раковині. Дані тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупого (их) предмету (ів), могли утворитися в термін вказаний у постанові про призначення експертизи та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Пошкодження утворилися від не менше 4-х травматичних дій. Пошкодження могли утворитися при самих різноманітних обставинах, в тому числі і при обставинах вказаних в постанові.

Згідно з висновком експерта №1158 у гр. ОСОБА_15 мались тілесні ушкодження у вигляді синців на правій гомілці, на правому плечі, мікрокраплинних подряпин на правому передпліччі. Дані тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупого (их) предмету (ів), могли утворитися в термін вказаний у постанові про призначення експертизи та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Пошкодження утворилися від не менше 4-х травматичних дій. Пошкодження могли утворитися при самих різноманітних обставинах, в тому числі і при обставинах вказаних в постанові.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи висновків суду щодо доведеності вини засуджених та кваліфікацію їх дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати через неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та особам засуджених, внаслідок його м`якості. Постановити новий вирок, яким визнати винними та призначити покарання:

ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 342 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі; за ч.2 ст. 345 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.06.2008 і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України, зарахувати у строк покарання за цим вироком повністю покарання за попереднім вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.06.2013 у виді штрафу в розмірі 1700 грн., з урахуванням вимог ч.4 ст. 72 КК України, виконавши вироки самостійно;

ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 342 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст.345 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ч.І ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, призначити остаточне покарання за цим вироком у вигляді 4 років позбавлення волі, з урахуванням п.23 Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виконавши цей вирок та попереднім вирок Ленінського районного суду м. Кіровоград від 10.05.2012 у вигляді 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 з випробуванням на 2 роки 6 місяців самостійно.

В обґрунтування апеляції зазначає, що при визначенні остаточного покарання ОСОБА_10 неправильно застосовано кримінальний закон, оскільки замість ч.4 ст.70 КК України, застосовано ст. 71 КК України. Посилається на те, що вироком Ленінського районного суду від 10.06.2013 ОСОБА_10 засуджено за ч. 1 ст.186 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн., яке він згідно матеріалів кримінальної справи не відбув та не сплатив у дохід держави, (т.5 а.с. 147), тому суд замість вимог ст.71 КК України повинен був застосувати вимоги ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України. Крім цього, вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.09.2013 ОСОБА_11 засуджено за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345, ст.70 КК України до покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки, (т.5 а.с. 218);

Суд звільняючи ОСОБА_11 , з підстав, передбачених ст. 75 КК України, зазначив, що останній за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, скоїв злочини вперше. Однак, судом не враховано те, що ОСОБА_11 вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.05.2012 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305, ст. 69, ч. 2 ст. 307, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від покарання з випробуванням на 2 роки 6 місяців, отже суд прийшов до помилкового висновку щодо можливості виправлення ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, оскільки не врахував даних про особу засудженого, вказавши у вироку про відсутність судимості особи .

Вважає, що відсутність пом`якшуючих обставин та наявності обтяжуючої обставини та судимості у суду не надає правових підстав щодо застосування до ОСОБА_11 вимог ст.75 КК України, оскільки судом не доведено можливість виправлення засудженого без відбування покарання у місцях позбавлення волі та не наведено у вироку мотивів такого звільнення з підстав, передбачених ст.75 КК України.

Засуджений ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, а кримінальну справу направити на досудове слідство, змінивши йому міру запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з його боку не було вчинено будь-якої дії направленої на порушення закону в бік працівників правоохоронного органів. На думку ОСОБА_10 відсутні підстави для притягнення його до кримінальної відповідальності.

В доповненнях до апеляційної скарги, просить приєднати покарання за вироком Ленінського районного суду від 04.06.2014 року, та застосувати до нього ЗУ «Про амністію в 2014 році»

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 в інтересах засудженого ОСОБА_10 , просить скасувати вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.09.2013 року, та направити справу на новий судовий розгляд. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом було грубо порушено вимоги ст. 306 КПК України, а саме суд не встановивши причини неможливості прибуття до суду свідків та дачі показів, суд за власної ініціативи оголосив показання свідків та взяв їх за основу у вироку.
Провівши у ході апеляційного розгляду судове слідство в обсязі допиту засуджених ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , дослідивши матеріали справи в частині даних, які характеризують особи засуджених, заслухавши у дебатах прокурора, який підтримав свою апеляцію, просив скасувати вирок районного суду та постановити новий вирок стосовно засуджених, ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали подані апеляції, проти апеляції прокурора заперечили, ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляції прокурора, вислухавши останнє слово засуджених, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції - скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку, з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних у справі, перевірених у судовому засіданні на наведених у вироку доказах, яким суд першої інстанції дав всебічну та об`єктивну оцінку.

Так, допитаний в судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи засуджений ОСОБА_11 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав частково та пояснив, що 12.06.2010 року близько 1 години ночі він зі своїм другом ОСОБА_10 . Войтовіцькою, відпочивали в кафе «Бест», де пили пиво. Близько 2 3 х годин. вирішили відвезти ОСОБА_16 додому. Також пояснив, що коли вони їхали в сторону вул. Дзержинського, то на перехресті вул. К.Маркса біля «Дитячого світу», їм перекрив дорогу екіпаж ДАІ, оскільки вони їхали на жовте мигаюче світло світлофора. Підійшли до вікна водія та попросили документи, ОСОБА_10 запропонував їм, щоб не спілкуватися на дорозі, від`їхати на стоянку. Працівники ДПС, поїхали за ними, попросили вийти з машини, пред`явити документи. Також зазначає, що документів начебто не було, точно він не пам`ятає, почали з ними розмовляти. Лейтенант ОСОБА_17 , підійшов до машини і почав лізти. В подальшому, ОСОБА_18 його відштовхнув і почалась бійка. Працівники ОСОБА_19 почали ОСОБА_20 ламати, крутити руки. Він підбіг до машини, хотів їх розборонити, згладити цей конфлікт. Потім відійшов метра на 3-4-5 і спостерігав. Через деякий час одного потягнув за руку, але ударів не наносив, тобто не було нападу чи умисного нанесення ударів працівникам міліції, як і вчинення опору останнім. Потім ОСОБА_20 надягли наручники, а далі підбігли і до нього, завалили на землю, почали одягати наручники, бити ногами. Підійшов ОСОБА_21 з друзями, який був знайомий з працівниками ДАІ та також почав наносив удари. Крім того, пояснив, що на руках, ногах , на обличчі у нього були синці від ударів, які йому нанесли працівники міліції. Зазначив, що свідок ОСОБА_22 знаходилась увесь час в машині, за всім спостерігала, потім вийшла з машини, і кричала «Допоможіть».

Будучи допитаним під час апеляційного розгляду справи засуджений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України визнав частково та пояснив, що він, ОСОБА_23 і ОСОБА_22 відпочивали в нічному клубі «Бест». В клубі вони перебували приблизно до 04 год. 00 хв. ранку, там вони випили пиво, потім вирішили поїхати додому. Також зазначив, що коли вони рухались по дорозі, біля магазину «Дитячий світ» на перехресті їх автомобіль підрізав екіпаж ДАІ. В подальшому працівник ОСОБА_19 попросив надати документи для перевірки. Він вийшов, попросив від`їхати в інше місце, поговорити, а сам вирішив від`їхати на стоянку супермаркету «Сільпо» та покинути автомобіль, куди рушивши з місця і переїхав. Після того, як зупинилися на стоянці біля супермаркету, не встигши вийти з машини, як працівники ОСОБА_19 почали його витягувати, вимагати документи. В подальшому, коли він вийшов з машини, співробітники ОСОБА_19 почали тримати його за руки. В бійку вступати він наміру не мав, працівники ОСОБА_19 крутили йому руки вдвох, при цьому він виривався, тоді можливо і наніс їм удари. Потім підійшли люди та допомогли співробітникам ДПС їх заримати. Пояснив, що виривався з метою втечі від співробітників ДПС та уникнення адміністративної відповідальності позбавлення права керування. Зазначає, що умислу нанесення тілесних ушкоджень працівникам міліції, як і побиття у нього не було, Зазначає, що усі 7 свідків по кримінальній справі є працівниками міліції, а от же зацікавленими особами.

Незважаючи на часткове визнання вини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, їх вина повністю підтверджується сукупністю здобутих під час досудового розслідування та в суді першої інстанції доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_15 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 12.06.2010 він заступив на чергування, разом з інспектором ОСОБА_14 , та приблизно о 04 год. 30 хв., вони рухалися в патрульному режимі по вул. Карла Маркса, повз магазин «Дитячий світ» та приближаючись до перехрестя вул. Карла Маркса з вул. Преображенською побачили, що зі сторони пл. Б.Хмельницького по вул. Преображенській автомобіль ВАЗ-2109, чорного кольору, проїхав на заборонений сигнал світлофора. ОСОБА_14 зупинив їх та попросив показати документи, але водій у грубій формі відмовився. Водій та пасажир були з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Коли зазначений автомобіль почав рухатися, то вони одразу почали їх переслідувати. Через пішохідний перехід йшли люди, а вони чинили перешкоду їх руху. Також зазначив, що водій та пасажир чинили їм опір, при цьому нанесли їм тілесні ушкодження. Водій наніс удар кулаком руки напарнику в обличчя. При затриманні водія, останній та пасажир чинили опір. Пасажир наносив удари потерпілому по спині, можливо намагався розборонити. Також зазначив, що водія він бачив кожного дня, ніяких справ з ним він не мав, раніше відносно нього складалися адміністративні протоколи про порушення правил дорожнього руху. Причиною затримання водія була непокора працівникам міліції та нанесення ударів, причиною затримання пасажира нанесення удару в спину, виражання нецензурною лайкою. ОСОБА_11 при затриманні не били, він упав на асфальт та крутився, можливо намагався встати. При затриманні водій та пасажир знаходилися в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_11 почав вовтузитися, та можливо перечепився через бордюр та впав. Вказав, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розуміли, що потерпілі є працівниками ДАІ, оскільки, одягнуті в формений одяг, пересувалися на патрульному автомобілі із спеціальними позначками. Від заявлених цивільних позовів відмовився, зазначив, що претензій до підсудних не має.

- показаннями потерпілого ОСОБА_14 , наданими суду першої інстанції, з яких вбачається, що на момент скоєння злочину він працював інспектором роти ДПС м. Кіровограда. Того дня він разом з ОСОБА_15 перебував на службі, патрулювали по місту. Вони їхали по вул. Карла Маркса, де автомобіль ВАЗ 2109, рухався по вул. Преображенській, водій автомобіля виїхав на червоне світло світлофора. Після чого вони їх зупинили, він вийшов з автомобіля та попросив водія надати йому документи, на що останній відповів у грубій формі та почав тікати. Після чого він сів у автомобіль та поїхали за ними, при цьому увімкнули проблискові маячки. Автомобіль порушників зупинився на стоянці біля супермаркету «Сільпо», водій та пасажир вийшли з нього та раптово водій вдарив його в область обличчя, а його напарник ОСОБА_15 почав застосовувати до нього наручники. В цей час пасажир позаду почав наносив йому удари, смикав за форму. В цей час підбігли незнайомі люди та почали заспокоювати порушників, допомагаючи їх затриманню. ОСОБА_11 крутився на підлозі чим наносив собі пошкодження. Зазначив, що ОСОБА_10 відшкодована шкода в сумі 3000,0 грн., претензій до нього не має. Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди заявлений до ОСОБА_11 підтримує.

- показаннями свідка ОСОБА_24 , який зазначив, що події тієї ночі не пам`ятає, а тому судом оголошені його показання надані на досудовому слідстві (том 1 а.с. 131-132), які свідком були підтримані в повному обсязі. Згідно яких, він в ніч з 12 на 13.06.2010 року перебував на чергуванні з охорони громадського порядку в автопатрулі №533 спільно з сержантом ОСОБА_25 та ст. лейтенантом ОСОБА_26 . Приблизно о 04.30 год. вони по лінії «102» отримали повідомлення, що біля супермаркету «Сільпо» по вул. К.Маркса у м. Кіровограді, невідомі громадяни чинять опір працівникам ДПС, і останнім потрібна допомога. Вони одразу відреагували на виклик, і поїхали за вказаною адресою. По прибуттю на місце події вони побачили, що на парковці супермаркету «Сільпо» стояли 2 автомобіля - ВАЗ 2109, чорного кольору (держ. номер не знає) та службовий автомобіль ДПС ВАЗ-21099, зі спецзасобами та відповідними позначками. Неподалік автомобілів на асфальті лежали двоє молодих хлопців - віком близько 20-23 роки. Вони були в наручниках. Поруч з ними стояли 2 працівники ДПС у форменому одязі. У того що поменше зростом біля правого ока, було почервоніння. Неподалік працівників ДПС стояли троє молодих чоловіків та дівчина. Як їм пояснили працівники ДПС, невідомі, які перебували у наручниках, спочатку тікали від них на автомобілі, а потім, зупинившись, не підкорилися вимогам працівників ДПС, і вчинили з ними бійку, в результаті чого працівники отримали невеликі травми, і тепер їх необхідно доставити до Ленінського РВ. Щодо молодих людей, які стояли поруч, працівники ДПС пояснили, що вони допомогли їм затримати цих двох, оскільки працівники не могли з ними впоратися. Після розказаного, співробітники РМОП «Беркут» всадили тих двох в салон службового автомобіля УАЗ, і доставили до приміщення Ленінського РВ. Коли їх саджали в салон, то з їхньої поведінки їм стало зрозумілим, що хлопці перебувають у стані алкогольного сп`яніння, до того ж один з них, той що вище зростом, ще щось кричав одному з інспекторів, явно погрожуючи, при цьому застосовував нецензурну лайку. Обидва вони поводилися зухвало. До вказаних громадян співробітники РМОП «Беркут» фізичну силу та спецзасоби не застосовували, оскільки у цьому вже не було потреби.

- показаннями свідка ОСОБА_25 , відповідно до яких, він події тієї ночі не пам`ятає, а тому судом оголошені його свідчення надані на досудовому слідстві (том 1 а.с. 135-136), які свідком були підтримані в повному обсязі, та які за своїм змістом є аналогічними показанням свідка ОСОБА_24

- оголошеними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_26 , згідно яких він пояснив, що у ніч з 12 на 13.06.2010 року він перебував на чергуванні з охорони громадського порядку в автопатрулі №533 спільно з ст. сержантом ОСОБА_24 та сержантом ОСОБА_25 , які за своїм змістом аналогічні показанням свідка ОСОБА_24 (том 1 а.с. 133-134);

- оголошеними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_27 , відповідно до яких він разом з ОСОБА_28 поверталися додому близько 3-4 години ранку, точного часу не пам`ятає, йшли по тротуару біля готелю «Київ» та бачили, що біля супермаркету «Сільпо» працівники міліції наздогнали підсудних на автомобілі, з початку вийшов один працівник міліції та підійшов до автомобіля, потім вийшов пасажир, почалася бійка. Вони підбігли та допомогли працівникам міліції їх затримати, потім під`їхали працівники «Беркут». На одного одягли наручники, інший накинувся на працівника міліції. Також зазначив, що він не знає, що працівники міліції намагалися закувати їх в наручники. Після того як їх закували в наручники, то затримані брикалися на полу та вели себе агресивно. Коли приїхали працівники «Беркут», то вони всі поїхали до Ленінського РВ. Він не бачив, щоб працівники міліції били затриманих проте затримані били, штовхали саме працівників міліції та відмахувалися руками (т. 1 а.с. 123, т. 2 а.с. 224);

- оголошеними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_29 , які є аналогічними показанням свідка ОСОБА_27 (т. 1 а.с. 125-127, т. 2 а.с. 225);

- оголошеними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_30 , згідно яких остання пояснила, що 13.06.2010 року приблизно о 03.00 год. ранку вона зустрілася у клубі «Бест» зі своїми знайомими ОСОБА_31 та ОСОБА_32 . Коли вона приїхала вони сиділи за столиком, але періодично вставали та розмовляли з кимось. Вони були випившими, але що саме вони вживали вона не знає. ОСОБА_33 ходив з бокалом пива. Вона зібралася їхати додому, і вийшла на вулицю набрати номер таксі. Там стояли ОСОБА_34 та ОСОБА_33 , і перший запропонував ОСОБА_35 підвезти її додому. Він був на автомобілі ВАЗ 2109 чорного кольору, по дорозі вони ніде не зупинялися, їхали на невеликій швидкості - 40-45 км/год. Коли вони проїжджали перехрестя вул. Преображенської та ОСОБА_36 їх прямо на пішохідному переході зупинив службовий автомобіль ДПС, вийшов інспектор та попросив ОСОБА_37 показати документи, на що він відповів, що не покаже та сказав, що буде чекати працівників біля супермаркету «Сільпо». Приїхавши до магазину працівник ДПС знову попрохав ОСОБА_37 показати документи. Між ними виникла сварка з приводу огляду автомобіля та надання документів, під час якої ОСОБА_33 раптово вдарив працівника ДПС правою рукою в область голови, приблизно в око, чи трохи нижче, потім підбіг інший працівник, та сказав, що їх будуть затримувати. Коли ОСОБА_13 намагалися надіти наручники він чинив опір і не давався виривався, в результаті чого він впав на асфальт, після цього на нього все ж таки надягли наручники. Коли затримували ОСОБА_38 . ОСОБА_23 оббіг автомобіль і почав відтягувати то ОСОБА_13 , то працівників ОСОБА_19 , при цьому вона не бачила, щоб він бив працівників ДПС. У цей момент звідкись взялись ще 2 хлопці і дівчина, які почали чомусь бити ОСОБА_37 , ОСОБА_23 також одягли наручники. Потім всі поїхали до ОСОБА_39 , де хлопці ОСОБА_33 та ОСОБА_34 поводилися неадекватно та відмовлялися надавати пояснення, оскільки були в стані алкогольного сп`яніння (том 1 а.с. 137-139);

- оголошеними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_40 , відповідно до яких він пояснив, що 13.06.2010 він разом зі своїм товаришем ОСОБА_41 відпочивали та каталися на автомобілі «Опель» по м. Кіровограду, після 03.00 години ОСОБА_40 та ОСОБА_42 під`їжджали до супермаркету «Сільпо», і побачили, що з вул. Преображенської на великій швидкості до них наближається автомобіль ВАЗ чорного кольору, за яким рухається автомобіль ДПС з увімкнутими проблисковими маячками синього та червоного кольору, без сирени. ОСОБА_40 та ОСОБА_42 прийняли праворуч до бордюру, згідно вимогам ПДР, і побачили, як автомобіль чорного кольору повернув перед ними ліворуч, та припаркувався на стоянці «Сільпо». За ним одразу заїхав автомобіль ДПС та припаркувався поруч. ОСОБА_40 та ОСОБА_42 залишилися на місці, побачив як одночасно водій та пасажир чорного ВАЗа вийшли з автомобіля. Також зі службового автомобіля вийшли 2 інспектори ДПС, їх обличчя ОСОБА_40 не помітив. Водій ВАЗа поводив себе агресивно - махав руками та голосно висловлювався нецензурною лайкою в бік працівників ДПС, а пасажир автомобіля обійшов їх ззаду і стояв. Потім водій ОСОБА_43 наніс удар кулаком правої руки в область голови одного з інспекторів, від чого інспектора відкинуло трохи назад. В цей момент інший інспектор почав припиняти протиправні дії водія, та намагався втримати його за руки, але це у нього виходило погано, у цей момент перший інспектор почав допомагати затримувати правопорушника. Все відбулося швидко, і зрозумівши ситуацію, товариш ОСОБА_44 . ОСОБА_42 почав телефонувати до чергової частини УДАІ, і повідомив про бійку між інспекторами та цивільними особами. Після чого він вийшов із машини, перестрибнув через паркан, але одразу повернувся так як телефон залишився в машині. Коли він вдруге почав рухатися до місця події, то ОСОБА_40 вже побачив, як три невідомі йому особи у цивільному допомагають затримувати пасажира ВАЗа, який бігав за спинами інспекторів, які намагалися надягнути наручники на водія, і при цьому наносив їм удари і намагався хапати за одяг і відштовхнути від свого товариша, але троє осіб схопили його, і тримали за руки. У цей момент, оскільки пасажир поводився також агресивно, висловлювався нецензурною лайкою, також як і водій погрожував фізичною розправою у бік працівників міліції, інспектори хотіли надягнути і на нього наручники. Але він махав руками та ногами, і намагався вирватися, і в якийсь момент впав на асфальт, при цьому махав ногами, з метою зачепити працівників ДПС, які продовжували його вгамовувати та одягти наручники. Після всього цього, всіх учасників та свідків події увезли. ОСОБА_40 з ОСОБА_41 також поїхали (том 1 а.с. 128-130);

- оголошеними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_45 , які аналогічні показанням свідка ОСОБА_40 , з посиланням на те, що ОСОБА_42 ніяких дій до затримання цих осіб, окрім того, що повідомив черговому та був свідком подій не робив (том 1 а.с. 140-142);

Окрім того, вина обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтверджується сукупністю письмових доказів по справі, зокрема:

- протоколом ОМП від 13.06.2010 року та фото таблицею до нього (том 1 а.с. 36-54);

- висновком службового розслідування з УМВС України в Кіровоградській області від 23.06.2010 року (том 1 а.с. 143-145);

- висновком експерта №1160, згідно якого у гр. ОСОБА_14 мались тілесні ушкодження у вигляді синців у внутрішнього краю правої ключиці, на правій лопатці, на правій щоці, садна на правій вушній раковині. Дані тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупого (их) предмету (ів), могли утворитися в термін вказаний у постанові про призначення експертизи та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Пошкодження утворилися від не менше 4-х травматичних дій. Пошкодження могли утворитися при самих різноманітних обставинах, в тому числі і при обставинах вказаних в постанові (том 1 а.с. 150-151);

- висновком експерта №1158 згідно якого у гр. ОСОБА_15 мались тілесні ушкодження у вигляді синців на правій гомілці, на правому плечі, мікрокраплинних подряпин на правому передпліччі. Дані тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупого (их) предмету (ів), могли утворитися в термін вказаний у постанові про призначення експертизи та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Пошкодження утворилися від не менше 4-х травматичних дій. Пошкодження могли утворитися при самих різноманітних обставинах, в тому числі і при обставинах вказаних в постанові (том 1 а.с. 158-159);

- довідкою з КОБ СМЕ від 21.06.2010 року, згідно до якої, ОСОБА_10 , 1991 р.н., до установи КОБ СМЕ для проведення освідування на стан наявності тілесних ушкоджень не з`явився (а.с. 74);

- висновком щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння від 13.06.2010 року, згідно до якого, ОСОБА_11 перебував у стані алкогольного сп`яніння (том 1 а.с. 55);

- висновком щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння від 13.06.2010 року, згідно до якого, ОСОБА_10 перебував у стані алкогольного сп`яніння (том 1 а.с.33).

Таким чином, оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_10 та ОСОБА_11 доведена повність, а їх дії правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 342 КК України, як опір представникам правоохоронного органу під час виконання ними своїх службових обов`язків та за ч.2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникам правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків.

Показання засуджених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , надані ними під час апеляційного розгляду про те, що умислу на нанесення тілесних ушкодження працівникам ДАІ у них не було, колегія суддів розцінює критично та є такими, що спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Зокрема, з показань потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 вбачається, що першим, безпричинно наніс удар кулаком руки ОСОБА_14 в обличчя ОСОБА_10 , після чого його дії потерпілі почали припиняти, затримуючи порушника. В подальшому засуджений ОСОБА_11 скориставшись тим, що працівники ДПС затримують ОСОБА_10 та з метою допомогти останньому вирватися почав наносити удари потерпілим у спину, хапати за формовий одяг, відтягувати їх, чим перешкоджав працівникам ДАІ затримати ОСОБА_10 , спричинивши при цьому їм тілесні ушкодження.

Вищенаведені показання потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 колегія суддів визнає логічними, послідовними та незмінними протягом досудового та судового слідства, оскільки вони підтверджуються показаннями свідків - очевидців ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_44 . ОСОБА_45 та узгоджуються із наявними у працівників ДПС легкими тілесними ушкодженнями, що встановлені висновками експертів №1158, №1160 Таким чином, підстав вважати такі показання недостовірними колегія суддів не знайшла. Окрім того, показання засуджених про грубі порушення зі сторони працівників ДАІ, та наявності у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тілесних ушкоджень жодним чином не спростовують висновків суду щодо доведеності вини останніх у вчиненні інкримінованих їм злочинів та не виправдовують останніх. Також з показань свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_46 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , ОСОБА_44 . ОСОБА_45 слідує, що як ОСОБА_13 так і ОСОБА_23 зухвало, агресивно поводили себе під час затримання, виражалися нецензурною лайкою, зокрема ОСОБА_11 намагаючись вдарити працівників ДАІ впав на асфальт та почав махати ногами, чим спричинив собі численні тілесні ушкодження.

Що стосується доводів апеляції захисника ОСОБА_12 про те, що судом в порушення вимог ст. 306 КПК України не встановлено причини неможливості прибуття до суду свідків та дачі показів, у зв`язку з чим за власної ініціативи оголосив показання свідків та взяв їх за основу у вироку, то вони є безпідставними. Як вбачається з матеріалів справи, судом вживались заходи (судові повістки, примусовий та повторний приводи) для забезпечення явки до суду свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_30 , ОСОБА_29 , ОСОБА_47 , ОСОБА_45 , однак встановивши, що явка цих осіб є неможливою, суд, оголосивши їх показання, дані ними в ході досудового слідства, не порушуючи при цьому процесуального закону. Разом з тим, показання цих свідків відображені у вироку суду, є логічними, взаємопов`язаними між собою та з іншими доказами у справі.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_10 та сторони захисту про те, що судом не перевірено всі фактичні обставини по справі, не усунуто суперечностей у доказах є помилковими, та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження, зібраними у ньому вищенаведеним доказам та висновкам суду.

Перевіркою матеріалів справи не виявлено даних стосовно того, що під час збирання та процесуального закріплення доказів були допущені істотні порушення вимог кримінально - процесуального закону та дані, котрі давали підстави вважати недостовірними та недопустимими зібрані у справі докази, не вислано й таких порушень вимог кримінально процесуального закону, які б перешкодили чи могли б перешкодити суду повно, всебічно розглянути справу та постановити законний та обґрунтований вирок.

При призначенні покарання суд першої інстанції послався на те, що засуджені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вчинили умисні злочини, які відносяться до категорії як невеликої так і середньої тяжкості, мають позитивні характеристики за місцем проживання, ОСОБА_10 раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності, ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності притягується вперше. Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 судом обґрунтованою визнано добровільне відшкодування шкоди потерпілим, щодо ОСОБА_11 пом`якшуючих покарання обставин не встановлено. Обставини, що обтяжують покарання засудженим є вчинення ними злочину в стані алкогольного сп`яніння,

З урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, особи засуджених, наявності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання колегія суддів погоджується із висновком районного суду з приводу необхідності призначення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій частин ст. 342, ст. 345 КК України.

Разом з цим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції при призначенні засудженим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 остаточного покарання неправильно застосовано кримінальний закон, зокрема залишено поза увагою положення ч. 4 ст. 70 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_10 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.06.2013 року за ч.1 ст.186 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.,

Злочини, за які засуджені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за оскаржуваним вироком вони вчинили 13.06.2010 року, тобто до постановлення вищезазначеного вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.06.2013 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 72 КК України, основне покарання у виді штрафу, призначене за сукупністю вироків, складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що засудженому ОСОБА_10 має бути призначене покарання як відповідно до вимог ст. 71 КК України, частково приєднавши не відбуту частину покарання за попереднім вироком суду від 26.06.2008 року, так і з урахуванням положень ч. 4 ст. 70, ч.3 ст. 72 КК України, тобто вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.06.2013 року щодо ОСОБА_10 повинен виконуватися самостійно.

Разом з тим, враховуючи те, що ОСОБА_10 був засуджений вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.06.2014 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, колегія суддів вважає необхідним призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

За вказаним обставин, апеляційна вимога засудженого ОСОБА_10 в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.05.2012 року ОСОБА_11 засуджено за ч .2 ст. 15,ч. 2 ст. 305 КК ч.2 ст. 307, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки 6 місяців.

Зважаючи на вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, колегія суддів вважає за необхідне, призначити ОСОБА_11 за вказаною статтею остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора в частині неправильного застосування судом кримінального закону підлягає задоволення. Вирок суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 378 КПК України (1960 року) підлягає скасуванню в частині призначеного засудженим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання з постановленням нового вироку.

При призначенні нового покарання засудженим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 колегія суддів відповідно до статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх особи та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, засуджені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вчинили злочини, передбачені ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів невеликої та середньої тяжкості

Разом з тим, колегія суддів погоджується з визнаною судом першої інстанції обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_10 добровільне відшкодування шкоди потерпілим, а також з обставиною, що обтяжує покарання засудженим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вчинення ними злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду, засуджений ОСОБА_11 у вчиненому щиро розкаявся, а тому колегія суддів визнає дану обставину такою, що пом`якшує його покарання.

Характеризуючи особу засудженого ОСОБА_10 , колегія суддів враховує, що він за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, двічі притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, висновків для себе не зробив та вчинив нові злочини під час іспитового строку, після скоєння даного злочину притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді штрафу та за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Врахувавши, обставини справи, тяжкість вчинених злочинів, дані про особу ОСОБА_10 , обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що засуджений вчинив злочини в період іспитового строку за попереднім вироком суду, що свідчить про те, що він не бажає стати на шлях виправлення, колегії суддів, вважає, що виправлення засудженого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі, за розміром, запропоноване в апеляції прокурором.

Характеризуючи особу засудженого ОСОБА_11 , колегія суддів приймає до уваги, що останній за місцем проживання та роботи останній характеризується позитивно, де добросовісно виконує покладені обов`язки, зауважень не має, рівень його обізнаності в гірничій справі відповідає кваліфікаційній характеристиці. Також, в матеріалах кримінальної справи міститься довідка №8/13-2093 від 20.11.14р. на ОСОБА_11 з Ківоградського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції, з якої вбачається, що протягом двох років, ОСОБА_11 знаходився на обліку, відбуваючи покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда 10.05.2012р. що ОСОБА_11 . Умови відбування покарання не порушував, обов`язки покладені на нього судом виконував, позитивно характеризується за місцем проживання, за весь період цей до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався (т. 6, а.с. 175-176).

Колегія суддів зважає і на те, шо з клопотань потерпілих по кримінальній справі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 слідує, що останні просили змінити міру покарання, призначену вироком Апеляційного суду від 13.11.2014 року, а саме з позбавлення волі на покарання не пов`язане з позбавлення волі, претензій до засудженого потерпілі не мають (т. 6, а.с. 178-179).

Враховуючи викладене в сукупності, а також обставини справи, особу засудженого, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, його молодий вік (вчинення злочину у віці 19 років ), відсутність претензій матеріального характеру з боку потерпілих до засудженого, а також приймаючи до уваги, що з дати вчинення засудженими злочину і до постановлення вироку, минуло 5 років, за цей період ОСОБА_11 усвідомив тяжкість вчиненого, став на шлях виправлення, що дає всі підстави колегії суддів для твердження, що на даний час ступінь небезпечності останнього для суспільства суттєво зменшився.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_11 можливе без відбування реального покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням до нього ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Таке покарання, на думку колегії суддів буде виваженим, необхідним та достатнім для його виправлення та відповідатиме цілям покарання.

Разом із тим, засудженим ОСОБА_10 до суду апеляційної інстанції подано клопотання про застосування щодо нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року № 1185-VII.

Відповідно до статті 10 вказаного Закону України рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Положення ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року № 1185-VII, містить відсильну норму, згідно якої амністія не може бути застосована до осіб, зазначених у статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", а також до осіб, які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий злочин.

Відповідно до п. «в» ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_10 неодноразово судимий, а саме вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.01.2007 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки; вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.06.2008 року за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки.

З огляду на те, що ОСОБА_10 має дві судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, які не зняті та не погашені в установленому законом порядку, а також з урахуванням того, що засуджений в період іспитового строку знову вчинив тяжкий злочин, а тому він не підпадає під дію Закону України „Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає необхідним, апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у розгляді справи, засудженого ОСОБА_10 та в його

інтересах захисника ОСОБА_12 задовольнити частково, вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.09.2013 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України скасувати в частині призначеного покарання з постановленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 367, 378 КПК України (1960 р.), п.п. 11, 15 розділу ХI перехідних положень КПК України, колегія суддів,

ЗАСУДИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у розгляді справи, засудженого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.09.2013 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_10 визнати винним та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 342 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

- за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України вирок Ленінського районного судом м. Кіровограда від 10.06.2013 року, яким ОСОБА_10 засуджено до покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн. виконувати самостійно.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.06.2008 року та призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 7 (сім) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.06.2014 року, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 рахувати з 25.09.2013 року. В строк відбуття покарання зарахувати ОСОБА_10 перебування його під вартою з 21.07.2011 року по 14.03.2012 року.

ОСОБА_11 визнати винним та призначити покарання:

-за ч. 2 ст. 342 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

-за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_11 покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.05.2012 року, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строк на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_11 в період іспитового строку: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з 25.09.2013 року.

В решті вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.09.2013 року залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржено у Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ через апеляційний суд Кіровоградської області в місячний строк з моменту його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2