Ухвала іменем україни 24 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_19,

суддів ОСОБА_20, ОСОБА_21,

розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 30 вересня 2015 року щодо ОСОБА_2.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2015 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що судимості не має,

визнано винуватим за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 6872 грн 22 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн, та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн, а всього 106872 грн 22 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 в доход держави процесуальних витрат в сумі 11180 грн за проведення експертиз.

Питання про долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 30 вересня 2015 року, вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2015 року щодо ОСОБА_2 змінено. На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» в редакції від 06 травня 2014 року ОСОБА_2 від призначеного покарання звільнено.

В решті вирок залишено без зміни.

Судами ухвалено визнати винуватим ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за таких обставин.

Як визнав встановленим суд, 05 лютого 2012 року о 13 год ОСОБА_2, керуючи автомобілем Опель Віваро, державний номерний знак НОМЕР_1, в порушення вимог п.п.1.3, 1.5, 2.3Б, 10.1, 11.1, 14.2В Правил дорожнього руху України, на 271 км + 750 м автодороги М-12 Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка, виконуючи маневр обгону, виїхав на зустрічну слугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем ГАЗ 5312 ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_2, внаслідок чого спричинив смерть потерпілому ОСОБА_5, потерпілим ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв'язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування наведеного вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також на відсутність у діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Також зазначає, що в діях ОСОБА_2 відсутні порушення вимог п.п.1.3, 1.5, 2.3Б, 10.1, 11.1, 14.2В Правил дорожнього руху України, а тому судами обох інстанцій неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Крім того, зазначає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст.419 КПК України, оскільки апеляційний суд не перевірив належним чином та не спростував доводи апеляційної скарги.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії вироку суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Так, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень, а також інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно вимог ст.438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ч.1 ст.433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Вирішення питань, зазначених у касаційній скарзі захисника щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також здійснення оцінки доказів у кримінальному провадженні до повноважень касаційного суду не віднесено.

Як вбачається з копій судових рішень, допитаний в судовому засіданні засуджений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не визнав.

На підставі зібраних та перевірених у судовому порядку доказів, з урахуванням показань засудженого ОСОБА_2, потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, експерта ОСОБА_16 та інших доказів, наявних у провадженні, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_2, кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 КК України та призначив покарання.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, засудженим ОСОБА_2, його захисниками ОСОБА_17 та ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 було подано апеляційні скарги, в яких ставилось питання про скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження, у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Апеляційний суд в межах повноважень та в порядку, визначеному ст.404 КПК України, розглянув у повному обсязі доводи поданих апеляцій, визнав ці доводи безпідставними і обґрунтовано дійшов висновку про законність вироку відносно ОСОБА_2

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України ґрунтується на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності.

Посилання у касаційній скарзі захисника на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які на його думку допущені судами першої та апеляційної інстанції та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, доводи захисника про відсутність доведеності винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому злочину та необхідності закриття кримінального провадження, у зв'язку з недоведеністю у діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними з наведенням в ухвалі докладних мотивів такого рішення.

Суд дійшов вірного висновку про те, що доведеність вини ОСОБА_2 у висунутому щодо нього обвинуваченні за ч.2 ст.286 КПК України підтверджується зібраними у провадженні та дослідженими в судовому засіданні доказами.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

При призначенні засудженому ОСОБА_2 покарання, суд в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, має позитивну характеристику з місця проживання, пом'якшуючі обставини, а саме: вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітніх дітей, відсутність обтяжуючих обставин.

Враховуючи положення Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_2 не має заборони застосування до нього амністії. ОСОБА_2 в судовому засіданні при розгляді апеляційних скарг звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від призначеного вироком покарання внаслідок акту амністії. Апеляційний суд дійшов вірного висновку про звільнення ОСОБА_2 від відбування покарання, призначеного вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2015 року, на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» в редакції від 06 травня 2014 року, оскільки ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_3 та не позбавлений щодо них батьківських прав.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.419 КПК України.

Підстав для скасування судових рішень з мотивів, викладених у касаційній скарзі захисника ОСОБА_1 колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень не встановлено.

Виходячи з наведеного, з урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі і наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, у зв'язку із чим у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 слід відмовити на підставі п.2 ч.2 ст.428 КПК України.

Керуючись ч.2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 30 вересня 2015 року щодо ОСОБА_2.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_20 ОСОБА_19 ОСОБА_21