АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/1319/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/661/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
9 грудня 2015 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 24 січня 2015 року за № 0000226, за яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Нікополь Дніпропетровської області, українець,
громадянин України, з базовою загальною освітою, не одружений, працюючий
охоронцем ПП «Ланкастор», раніше не судимий, зареєстрований
та проживаючий: АДРЕСА_1 ,

обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8
потерпілий ОСОБА_9 .

В апеляційних скаргах:
Прокурор у кримінальному провадженні, не оскаржуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.
Обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок суду першої інстанції, який за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та призначити покарання, не пов`язане з арештом та позбавленням волі.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року ОСОБА_6 було визнано винним за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за ознаками умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за наступних обставин.
ОСОБА_6 06 січня 2015 року приблизно о 22 год. 30 хв., знаходячись на майданчику сходів між 3-м та 4-м поверхом сьомого під`їзду буд. АДРЕСА_2 , в ході сварки, що виникла внаслідок особистих неприязних стосунків, з метою спричинення тілесних ушкоджень, навмисно наніс дерев`яною ніжкою від табурета чисельні удари в область голови, шиї та спини потерпілого ОСОБА_9 .

Внаслідок навмисних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірної гематоми волосяної частини голови, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно п. 2.3.3. Правил судово-медичного визнання ступеня тяжкості тілесних ушкоджень) та закритого краєвого перелому остистого відростку 10-го грудного хребця, забою шейно-грудного відділу хребта, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби (строк зростання кісткової тканини більш 21 доби) (згідно п. 2.2.2. Правил судово-медичного визнання ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено повністю та вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, 2886 гривень 95 копійок, у відшкодування моральної шкоди - 5000 гривень, а усього - 7886 гривень 95 копійок.

Речовий доказ дерев`яну ніжку від табурета, яка знаходиться у камері схову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області вирішено знищити.

В обґрунтування вимог своїх апеляційних скарг:
Прокурор у кримінальному провадженні зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому в достатній мірі не враховано, що він вчинив злочин середньої тяжкості, а також обставини провадження, у тому числі, поведінку ОСОБА_6 , який у вчиненому злочині не розкаявся, а навпаки, погрожував потерпілому та свідкам знищенням особистого майна після початку розгляду провадження в суді, ніяких дій не приймав для відшкодування матеріальної або моральної шкоди потерпілому, що, як на думку апелянта, свідчить про те, що ОСОБА_6 відноситься з особливим цинізмом до вчиненого ним злочину, може в подальшому вчинити фізичне насильство до потерпілого або свідків та про підвищену суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_6 зауважує, що, призначаючи йому покарання, суд першої інстанції не врахував вчинення ним злочину середньої тяжкості, а також те, що в ході судового розгляду він не заперечував факт побиття потерпілого, не визнаючи лише спричинення тілесних ушкоджень палкою, дав покази про обставини скоєння злочину.

Крім того, апелянт звертає увагу, що він виріс в неповній сім`ї, на момент скоєння кримінального правопорушення і на теперішній час офіційно працевлаштований охоронцем в ПП «Ланкастор», раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки та намір утворити сім`ю.

Під час апеляційного розгляду:
- прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого та просив призначити ОСОБА_6 більш суворе покарання;
- обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та просили призначити покарання обвинуваченому, не пов`язане з реальним його відбуваттям, крім того, просили врахувати, що ОСОБА_6 вибачився перед потерпілим, вони примирилися, він часткового відшкодував завдану потерпілому шкоду в розмірі 5500 гривень;
- потерпілий ОСОБА_9 просив залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а апеляцію обвинуваченого задовольнити. Просив врахувати, що вони з обвинуваченим примирилися, останній частково відшкодував йому шкоду в розмірі 5500 гривень, він пробачив обвинуваченого и просить не позбавляти його свободи..
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги учасниками судового провадження подані не були.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, прослухавши технічний запис судових засідань в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному спричиненні тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_9 при обставинах, викладених у вироку суду, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 122 ч. 1 КК України, в апеляційних скаргах не оскаржуються и відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.
Так, згідно з положенням ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 75 КК України рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, може бути прийнятим, якщо суд при призначені покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного і інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч. 2 ст. 50, ст. 65 КК України, взяв до уваги обставини, що підлягають врахуванню, а саме те, що вчинене кримінальне правопорушення, згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості; особу обвинуваченого, який не розкаявся у вчиненому та продовжує погрожувати потерпілому, на обліку у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра не перебуває (т. 1 а.к.п. 85-86), за місцем проживання характеризується позитивно (т. 1 а.к.п. 87), а також відсутність будь-яких намагань з його боку відшкодувати заподіяну потерпілому шкоду; поведінку самого потерпілого, який, образивши дівчину, спровокував ОСОБА_6 на вчинення злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання і прийшов до висновку, що покарання ОСОБА_6 повинно бути обраним в межах санкції ст.122 ч. 1 КК України у вигляді обмеження волі.
Під час апеляційного розгляду провадження, обвинувачений ОСОБА_6 розкаявся у вчиненому злочині, повністю відшкодував завдану потерпілому матеріальну шкоду, та частково моральну, вибачився перед потерпілим і вони примирилися, про що повідомив і сам потерпілий ОСОБА_9 , який просив призначити покарання ОСОБА_6 без позбавлення волі.
Надавши оцінку цим та зазначеним у вироку суду першої інстанції обставинам, а саме враховуючи те, що ОСОБА_6 скоїв не тяжкий злочин, вперше притягується до кримінальної відповідальності, крім того враховуючи і протиправну поведінку самого потерпілого, який спровокував скоєння злочину обвинуваченим, колегія суддів приходить до висновку про можливість досягнення мети кримінального судочинства щодо обвинуваченого ОСОБА_6 шляхом призначення йому покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України, втім без реального його відбуття, із застосуванням при призначені покарання обвинуваченому положень ст. 75 КК України з випробуванням терміном на 2 роки.
Призначення такого покарання колегія суддів вважає справедливим за видом та розміром, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, а доводи апеляційного скарги прокурора не спростовують цих висновків колегії суддів.

За викладених обставин, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного покарання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 24 січня 2015 року за № 0000226, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, змінити.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом першої інстанції покарання за ч. 1 ст. 122 КК України з випробуванням строком на 2 роки.
Відповідно до п.п. 3, 4 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 : повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4