Справа № 362/5543/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1272/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 10.11.2015

УХВАЛА
Іменем України
«10» листопада 2015 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 , її представника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_12 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2015 року, за яким

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ковалівка, Ярмолинецького району, Хмельницької області, мешкає: АДРЕСА_1 , одружений, раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 762 грн. та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн., а всього 15 762 грн.

Колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком, 30.04.2015 року, близько 13 год. 00хв. ОСОБА_14 , перебуваючи за кермом власного технічно справного автомобіля «Chevrolet Cruze» д/н НОМЕР_1 , знаходячись на правому узбіччі автодороги 41 км+ 500м «Київ Одеса» в напрямку м. Києва, маючи на меті здійснення маневру розвороту в напрямку м.Одеса, ОСОБА_14 в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, свідомо порушуючи вимоги дорожньої розмітки, не врахував дорожню обстановку, та не впевнившись в безпеці виконання маневру здійснив виїзд на проїздну частину автодороги Київ-Одеса, а саме на смугу руху до м. Києва, де зіткнувся з автомобілем «VOLKSWAGEN LT 46» під керуванням ОСОБА_15 , який в цей час рухався в напрямку м. Київ.

Внаслідок ДТП водій автомобіля «VOLKSWAGEN LT 46» ОСОБА_15 та пасажир ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 271 від 22.06.2015 у ОСОБА_15 , мали місце тілесні ушкодження: компресійний перелом 1-го поперекового хребця, садна на попереку. Дані тілесні ушкодження спричиненні віл тупих предметів , можливо в строк та за обставин, вказаних в постанові. Тілесні ушкодження у ОСОБА_15 за відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 253 від 22.07.2015 року у ОСОБА_12 у останньої мали місце: струс головного мозку, різані рани лівої вушної раковини і лівої кисті, закритий перелом діафізу лівої ключиці, переломи 3,4го ребер ліворуч по лопатці і пахвовій лініями, 5го ребра ліворуч по пахвовій лінії зі змішенням відламків. Вказані рани і струс головного мозку кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що викликали короткотермінові порушення здоров`я. Названі переломи кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості загоєнням більше 21 дня, а названі рани виникли внаслідок дії гострого предмета( предметів), що мають ріжучі властивості. Інші названі раніше тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії тупого предмета (предметів).

Ці дії ОСОБА_14 , які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілим ОСОБА_12 і ОСОБА_15 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, органом досудовим розслідуванням кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України.

Не погоджуючись з даним вироком, потерпілою подано апеляційну скаргу з доповненнями, в яких вона просить: вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_14 винним за ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у вигляді 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки; стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 271 869, 98 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., а всього 371 869, 98 грн.; стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_12 вартість операції щодо незросшегося перелому середньої третини лівої ключиці зі значним зміщенням у розмірі 53 470 грн. Апелянт вказує на додаткові витрати на лікування та догляд у сумі 11 111, 89 грн., не отримані прибутки та фактично понесені збитки її бізнесу в сумі 257 719, 09 грн., вартість втраченого майна у вигляді жіночої сумки та окулярів в розмірі 3039 грн., моральна шкода у сумі 100 000 грн., вартість необхідної операції у сумі 53 470 грн.

В запереченнях захисник обвинуваченого просить вирок залишити без змін, а апеляцію потерпілої без задоволення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, потерпілу та її представника в підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, звернення ОСОБА_14 до суду в судових дебатах та з останнім словом, апеляційний суд обговоривши доводи скарги, та вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Висновки суду 1-ї інстанції про доведеність вини обвинуваченого ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, які достатньо викладені у вироку та їм дана належна оцінка, та ніким вони не оспорюються.

Дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України судом кваліфіковані вірно.

Призначаючи винному покарання, суд 1-ї інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься, відповідно до ст. 12 КК України, до злочину невеликої тяжкості, особу винного, який характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків потерпілому ОСОБА_15 , обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Приймаючи до уваги те, що покарання повинно бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, суд 1-ї інстанції дійшов до висновку, про необхідність призначення покарання у виді штрафу, у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, без застосування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

З такими висновками, колегія суддів погоджується, вважаючи дане покарання справедливим, а тому підстав для зміни або скасування вироку в частині призначеного покарання, як про це просить потерпіла, не знаходить.

Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Як вбачається з матеріалів справи, потерпілою подано цивільний позов (а.с. 15-17), відповідно до якого вона просила стягнути майнову шкоду в розмірі 69 169, 10 грн., немайнову шкоду 100 000 грн., а всього 169 169, 10 грн., а в апеляційній скарзі, потерпіла просить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 271 869, 98 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 00 грн., а всього 371 869, 98 грн.

Зважаючи на те, що в апеляційній скарзі вимоги потерпілої виходять за межі заявлених вимог в позовній заяві, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. Що ж стосується розміру відшкодування матеріальних збитків, та дане питання було детально розглянуте судом 1-ї інстанції, та наданим потерпілою доказам дано відповідну вірну оцінку. Це ж відноситься і до витрат, нібито, понесених потерпілою на оплату послуг по догляду, здійснених громадянкою ОСОБА_16 . Так, в підтвердження даного факту, потерпіла в судовому засіданні апеляційного суду надала оригінал розписки даного свідка, та, за її клопотанням, та була допитана. Під час дачі пояснень, свідок ОСОБА_16 плутанину з датами об`яснила звичайною помилкою, однак при цьому заявила, що розписку писала на прохання потерпілої в серпні 2015 року, і саме на вимогу тої поставила дату написання 08 червня 2015 року. За таких обставин, суд 1-ї інстанції вірно не прийняв до уваги цей доказ, оскільки його походження та зміст викликає обґрунтований сумнів.

В доповненнях до апеляційної скарги, потерпіла надала документи з приводу понесених нею витрат у зв`язку з ДТП. Дослідивши їх, колегія суддів також не знаходить підстав для задоволення позовних вимог і в цій частині, виходячи з наступного.

Потерпіла заявила, що витрати понесені нею у зв`язку з функціонуванням створеного нею приватного дитячого садку, однак надала документи, яки свідчать про оренду приміщення для пункту побутового обслуговування населення та перукарні. Суми орендної плати, внесеної ОСОБА_12 , згідно платіжних доручень, в декілька разів перевищують встановлений договором розмір, та, до того ж, внесені на зовсім інші розрахункові рахунки орендодавця, що також викликає сумнів в обґрунтованості заявлених вимог. Пояснити причини цих розбіжностей, або надати відповідні документи з цього приводу ні потерпіла, ні її представник в судовому засіданні були не в змозі.

Копії фіскальних чеків з аптек міста Києва, надані потерпілою, також суд не приймає до уваги, оскільки вони жодним чином не ідентифіковані, а також не підтверджені лікарськими призначеннями, рецептами тощо.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок в частині відшкодування завданої моральної шкоди, оскільки суд 1-ї інстанції прийняв рішення про часткове задоволення цієї вимоги, стягнувши на користь потерпілої 15 00 грн., з яким колегія суддів погоджується не в повному обсязі. З урахуванням ступеню моральних страждань, спричинених потерпілій, порушення укладу її життя, тяжкості тілесних ушкоджень, колегія суддів приходить до переконання щодо необхідності збільшення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з винного. До такого висновку колегія суддів приходить і на тій підставі, що до моменту розгляду апеляційної скарги потерпілої, обвинуваченим їй взагалі не відшкодовано жодних збитків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Київської області,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2015 року стосовно ОСОБА_17 в частині вирішення цивільного позову змінити. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_14 на користь потерпілої ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн..

В іншій частині вирок залишити без змін.

ГОЛОВУЮЧИЙ

СУДДІ