АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11кп/796/189/2016 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.124 КК України Доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ч.1, 4 ст. ст.70 КК України, враховуючи покарання, призначене вироком, Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2014, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та зарахування покарання частково відбутого за вироком Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2014, остаточно визначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 3 роки і 6 місяців.
Запобіжний захід тримання під вартою з 15 жовтня 2014 року.
По справі вирішено питання речових доказів.
Згідно з вироком суду першої інстанції, 17 травня 2014 року, близько 22 години, у ОСОБА_7 , який мав непогашені у встановленому порядку судимості за злочини проти власності та злочини, пов`язані із незаконним обігом наркотичних засобів, у підземному переході за адресою: площа Дружби Народів, 6у м. Києві, виник конфлікт із групою незнайомих йому раніше осіб.

Під час даного конфлікту зав`язалася бійка, у ході якої ОСОБА_10 підбіг до ОСОБА_7 та правою рукою наніс останньому удар в область голови, від якого обвинувачений впав на землю. У той час ОСОБА_11 наніс удар товаришу ОСОБА_7 - ОСОБА_12 , який від цього удару втратив свідомість.
Після чого ОСОБА_11 наніс удар ОСОБА_7 , від якого обвинувачений знову впав на землю. У той час, коли ОСОБА_7 лежав на землі, ОСОБА_11 продовжував наносити удари ногами у різні частини тіла обвинуваченого.
Того ж часу, у ОСОБА_7 , який перебував у безпорадному стані, виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, реалізуючи який, діючи умисно, усвідомлюючи та свідомо припускаючи настання наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, перевищуючи межі необхідної оборони, ОСОБА_7 дістав з правої кишені штанів ніж та наніс один удар ножем ОСОБА_13 в область грудей зліва, спричинивши проникаюче колото-різане поранення грудей, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, та два удари ножем в область живота, спричинивши різану та колото-різану рану, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник.
На вказаний вирок суду, обвинувачений ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року в частині призначеного покарання та призначити покарання за ст.124 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі, покарання призначене вироком Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2014 за ч.2 ст.185 КК України пом`якшити до 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України, призначити остаточне покарання у виді 2 (двох) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі. При цьому зазначає, що судом першої інстанції не було враховано всі пом`якшуючі обставини, а саме: відсутність майнових позовів потерпілих, оскільки майно було повернуто у грошовому еквіваленті, те що він сприяв слідству, злочин скоїв під час матеріальної скрути знаходячись у цивільному шлюбі та маючи на утриманні двох дітей, одна з яких є інвалідом. Крім того, суд не взяв до уваги те, що він щиро розкаюється у скоєному.
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити у повному обсязі з наведених в них доводів та підстав, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони, за обставин викладених у вироку, про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ст.124 КК України, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений доказами, які не заперечувалися обвинуваченим і не оспорюються в поданій ним апеляційній скарзі.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України, колегія суддів перевіряє вирок суду в межах поданої апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості, відношення обвинуваченого до вчиненого, особу останнього, а саме те, що він перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2002 року і потребує проведення протинаркологічного лікування, не одружений, неодноразово судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав його щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочину.

З апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його пояснень у суді апеляційної інстанції, вбачається, що останній погоджується з призначеним йому покаранням за ст. 124 КК України, у виді 2 років обмеження волі, а тому вирок, в цій частині, не оскаржує.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо незаконності вироку Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2014, яким він засуджений до постановлення оскаржуваного вироку, колегія суддів не перевіряє, оскільки вирок за іншим провадженням, який набрав законної сили, не є предметом цього апеляційного провадження.

Відповідно до вимог чинного законодавства, призначено ОСОБА_7 покарання і за правилами ст. 70 КК України, а тому підстав для зміни вироку суду і пом`якшення обвинуваченому покарання, як про це йдеться в поданій ним апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання, відповідає вимогам ст.65 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про зарахування йому до строку покарання часу перебування його під вартою під час досудового розслідування, яке підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Частиною 5 статті 72КК України, в редакції закону України від 26 листопада 2015 року №838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що по кримінальному провадженню, у якому було постановлено оскаржуваний вирок, обвинувачений ОСОБА_7 утримується під вартою на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року.
При цьому, на час обрання Оболонським районним судом м. Києва ОСОБА_7 запобіжного заходу, ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2014року, щодо останнього вже був обраний запобіжний захід, і теж, у виді тримання під вартою. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 з 15 жовтня 2014 року утримується під вартою в СІЗО №13 ДДУ з питань виконання покарань.
Призначивши ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів, з урахуванням покарання, призначеного за вироком Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2014, суд першої інстанції постановив рахувати початок строку покарання з 15 жовтня 2014 року, тобто з моменту затримання обвинуваченого у провадженні, по якому був постановлений вирок Печерським районним судом м. Києва.
З урахуванням вищевикладеного та керуючись вимогами п.5 ст.72 КК України, колегія суддів вважає, що до строку покарання, призначеного ОСОБА_7 за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року, слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 15 жовтня 2014 року по 28 січня 2016 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13 серпня

2015 року, щодо нього без змін.

На підставі ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 до строку покарання, строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі в період з 15.10.2014 по 28.01.2016, включно.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І:

_________________ ________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4