АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/790/1736/15 Суддя доповідач ОСОБА_1
Категорія: В порядку КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

з участю прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляцією адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 09 грудня 2015 року задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Харківської області молодшого радника юстиції ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 0003041 від 01.07.2015 р. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Як зазначено в ухвалі суду першої інстанції, 09.12.2015 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора відділу прокуратури Харківської області молодшого радника юстиції ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

На обґрунтування клопотання прокурор вказує, що у 2010 - 2011 році, точна дата не встановлена в ході досудового розслідування, громадянин Великобританії ОСОБА_8 прибув до України та оселився на постійне проживання у м. Харкові.

Навесні 2012 року, точна дата не встановлена в ході досудового розслідування, ОСОБА_8 познайомився з громадянкою України ОСОБА_9 та через деякий час став підтримувати із нею близькі стосунки, а 09.07.2013 вступив у шлюб з нею. При цьому ОСОБА_9 потай від ОСОБА_8 підтримувала інтимні стосунки з ОСОБА_10 , який періодично надавав тому послуги таксі.

В цей же період часу ОСОБА_8 на території України придбав квартиру АДРЕСА_1 і автомобіль «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_1 , які зареєстрував на ОСОБА_9 .

Після одруження у 2013 році, точна дата не встановлена в ході досудового розслідування, ОСОБА_8 стало відомо про наявність між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 інтимних стосунків і він систематично став висловлювати останній невдоволення цим. При цьому ОСОБА_8 наполягав на припиненні даних стосунків та натякав, що йому відомо домашню адресу ОСОБА_10 та він може розібратися із ним і незаконним шляхом, оскільки в Україні за гроші можна вирішити будь-яке питання, а в нього є достатньо грошей для цього.

Оскільки ОСОБА_9 не звертала уваги на ці вимоги та погрози і продовжувала підтримувати інтимні стосунки з ОСОБА_10 , ОСОБА_8 з жовтня - листопада 2013 року, точні час, місце та способи не встановлені в ході досудового розслідування, почав періодично висловлювати аналогічні вимоги ОСОБА_10 , погрожуючи вбити його у разі їх невиконання.

У травні 2015 року, точні час та місце не встановлені в ході досудового розслідування, ОСОБА_11 повідомила ОСОБА_8 про свій намір розірвати із ним шлюб і вступити в подальшому в шлюб з ОСОБА_10 . ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_1 , оформлені на ОСОБА_11 і у разі розірвання із ним шлюбу залишаться у неї, став обмірковувати шляхи залишення за собою права на дане майно. Усвідомлюючи, що одним із таких шляхів є шлях запобігання розірванню їх з ОСОБА_9 шлюбу, а також відчуваючи особисту неприязнь та ревнощі до ОСОБА_10 , ОСОБА_8 вирішив вбити його.

Не бажаючи власноручно скоювати вбивство ОСОБА_10 , ОСОБА_8 став підбирати виконавця запланованого ним злочину, враховуючи той факт, що потерпілий обережний та надає послуги таксі переважно особам, з якими знайомий, або тим, хто не викликає у нього сумнівів. Достовірно знаючи, що знайомий йому ОСОБА_12 , який проходив військову службу в зоні проведення антитерористичної операції і має навички поводження з вогнепальною та іншою зброєю, особисто знайомий з ОСОБА_10 і за своїми особистими якостями здатен за гроші скоїти злочин, ОСОБА_8 вирішив запропонувати йому скоїти вбивство ОСОБА_10 за винагороду в сумі 5000 доларів США.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 у червні 2015 року, точні час та місце не встановлені в ході досудового розслідування, зустрівся з ОСОБА_12 та запропонував останньому скоїти вбивство ОСОБА_10 за винагороду в сумі 5000 доларів США, з чим той погодився.

Отримавши від ОСОБА_12 згоду на скоєння умисного вбивства ОСОБА_10 , ОСОБА_8 протягом послідуючого часу, особисто керуючи підготовкою вказаного злочину:

- надавав ОСОБА_12 відому йому інформацію про ОСОБА_10 , а саме відомості про маршрути пересування, місця проживання та тимчасового перебування, номер і модель автомобіля,

- особисто стежив за пересуванням ОСОБА_10 , з`ясовуючи його розклад дня,

- передав ОСОБА_12 раніше придбаний травматичний пістолет «Stalker» та набої до нього, який був останнім в подальшому використаний під час вчинення злочину.

ОСОБА_12 , діючи в межах злочинного умислу, спрямованого на скоєння умисного вбивства ОСОБА_10 , використовуючи отриману від ОСОБА_8 інформацію, протягом червня 2015 року, точні час та місце не встановлені в ході досудового розслідування, з метою підготовки до його реалізації відстежував шляхи пересування потерпілого та випробував в дії травматичний пістолет «Stalker».

Крім того, ОСОБА_12 , бажаючи у повному обсязі виконати замовлення ОСОБА_8 , а саме вбити ОСОБА_10 , та усвідомлюючи, що потерпілий відповідно до особистих якостей, буде чинити опір, з метою забезпечення реалізації свого злочинного наміру запропонував ОСОБА_13 прийняти участь у скоєнні злочину, запропонувавши за це винагороду в сумі 2500 доларів США, але той відмовився.

Таким чином, ОСОБА_8 підібрав ОСОБА_12 для скоєння за грошову винагороду умисного вбивства ОСОБА_14 , та особисто керував його підготовкою, а саме надав виконавцю необхідну інформацію щодо особи, маршрутів пересування, місць проживання та тимчасового перебування, номер і модель автомобіля потерпілого, а також передав травматичний пістолет «Stalker», який був тим застосований, тобто організував вчинення особливо тяжкого злочину проти життя особи та сприяв своїми діями його виконанню.

Отримавши стосовно ОСОБА_10 інформацію, достатню для скоєння його вбивства, ОСОБА_8 та ОСОБА_15 вирішили реалізувати їх злочинний намір 29.06.2015. Для цього ними був розроблений план, згідно з яким ОСОБА_15 на вулиці під приводом здійснення поїздки зупинить автомобіль ОСОБА_10 і запропонує йому поїхати до с. Кулиничі м. Харкова, де на території лісопосадки по вул. Животноводів, в якому його діям не зможуть завадити сторонні особи, здійснить вбивство потерпілого.

29.06.2015 ОСОБА_12 , знаходячись на пр. Тракторобудівників 128 в м. Харкові, маючи умисел, спрямований на вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів, на замовлення, зупинив автомобіль ОСОБА_10 «ВАЗ 21063» , державний номерний знак НОМЕР_2 , на якому останній надавав послуги по перевезенню населення та запропонував їхати до вул. Животноводів, що розташована на території Фрунзенського району м. Харкова.

Коли автомобіль опинився в безлюдному місці в лісосмузі поблизу вул. Животноводів в м. Харкові, ОСОБА_12 , знаходячись разом з потерпілим в салоні автомобілю «ВАЗ 21063», державний номерний знак НОМЕР_2 , використавши отриману від ОСОБА_16 .Фарйаба зброю травматичної дії, здійснив кілька пострілів в бік потерпілого. ОСОБА_10 , почав спричиняти супротив діям ОСОБА_12 , в процесі боротьби залишив салон автомобілю та почав тікати від ОСОБА_12 .

Продовжуючи свою злочинну діяльність, переслідуючи потерпілого, ОСОБА_12 наздогнав останнього, та маючи намір, направлений на заподіяння смерті потерпілому, усвідомлюючи, що наносить удари у життєво важливі органи, розуміючи, що від його дій можуть настати наслідки у вигляді позбавлення життя потерпілого, діючи умисно, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій, та допускаючи настання зазначених наслідків, наніс потерпілому, який знаходився у положенні лежачи обличчям вниз, серію ударів тупим твердим предметом.

Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_12 накинув на шию ОСОБА_10 мотузку, яку він попередньо взяв з собою, та спричинив здавлювання органів шиї потерпілого, внаслідок чого сталась механічна асфіксія, яка, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1235-CU5 від 31.07.2015, стала причиною смерті ОСОБА_10 .

Упевнившись, що ОСОБА_10 помер, ОСОБА_12 з місця події зник та повідомив ОСОБА_8 про скоєне ним вбивство потерпілого.

Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , тобто виконання замовлення ОСОБА_12 у невстановлені досудовим слідством час та місці зустрівся з ОСОБА_8 та отримав від нього матеріальну винагороду у вигляді 5000 доларів США.

За даним фактом СУ ГУМВС України в Харківській області 01.07.2015 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0003041 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч ч.ч. З, 5 ст. 27 п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор підтримала подане клопотання та просила про його задоволення.

Підозрюваний ОСОБА_8 в судовому засіданні не визнав себе винуватим у пред`явленій підозрі, вказав, що органом досудового розслідування суду не надано доказів щодо обґрунтованості підозри відносно нього, слідчі дії, які проводились у його присутності, а саме обшук його приміщення, відібрання зразків слини для проведення молекулярно-генетичної експертизи, проведені з грубим порушенням його прав. Перекладач при зазначених слідчих діях йому не надавався, до нього були застосовані недозволені методи ведення досудового слідства, а саме йому погрожували застосуванням фізичного насильства. Він тричі звертався зі скаргами до прокурора щодо незаконних дій органу досудового розслідування, в тому числі з приводу незаконного вилучення його особистих речей та грошових коштів. Але відповіді до даного часу не отримав.

Захисник підозрюваного заперечував в судовому засіданні проти задоволення клопотання, посилаючись на відсутність ризиків, недоведеність підозри, просив застосувати запобіжний захід відносно його підзахисного із визначенням застави, або домашній арешт.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши, залучені до клопотання матеріали, встановив наступне.

В провадженні СУ ГУ Національної поліції України в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0003041 від 01.07.2015 р., розпочате за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.3,5 ст.27, п.п.6,11 ч.2 ст.115 КК України.

07.10.2015 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України - умисне вбивство на замовлення, тобто умисне противоправне позбавлення життя іншої особи на замовлення, вчинене із корисних спонукань.

07.10.2015 ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова відносно ОСОБА_12 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань №27 на шістдесят днів, тобто до 06.12.2015 до 18.00.

03.12.2015 р. ухвалою Київського районного суду м. Харкова відносно ОСОБА_12 продовжено строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування на 60 (шістдесят) днів - до 31 січня 2016 року, без визначення застави.

09 грудня 2015 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.ч.З, 5 ст.27 п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України - організація та пособництво в умисному вбивстві на замовлення, тобто умисному противоправному заподіянні смерті іншій людині на замовлення, вчинене із корисних мотивів.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.З, 5 ст.27 п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

протоколами оглядів місця події - лісосмуги по вул. Животноводів с. Кулиничі Фрунзенського району м. Харкова від 01.07.2015, в якому зафіксовано факти виявлення автомобіля BA3-21063, державний номерний знак НОМЕР_3 , та стріляних гільз із його салону та від 02.07.2015, в якому зафіксовано факт виявлення трупу ОСОБА_10 з тілесними ушкодженнями;

- протоколом огляду місця події - транспортного засобу BA3-21063, держаний номерний знак НОМЕР_3 , в якому зафіксовано факт виявлення та вилучення із його салону стріляних гільз і гумової кулі;

- висновком судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_10 ;

- показаннями ОСОБА_9 , яка вказала, що після зникнення ОСОБА_10 вона запідозрила, що його вбили і імовірними виконавцями злочину можуть бути її чоловік ОСОБА_8 і його знайомий ОСОБА_12 . Вказане припущення вона зробила оскільки її чоловік знав, що вона підтримує інтимні стосунки із ОСОБА_10 і ревнував її, а ОСОБА_12 був єдиною особою, якій довіряв ОСОБА_17 , крім того він проходив службу в зоні проведення антитерористичної операції;

- показаннями ОСОБА_18 , який показав, що він підтримує дружні стосунки з ОСОБА_12 , наприкінці червня 2015 року останній запропонував йому скоїти умисне вбивство людини за грошову винагороду, на що він відмовився. Під час розмови ОСОБА_12 розповів, що вчинити даний злочин йому запропонував його знайомий на ім`я ОСОБА_19 ;

- протоколом впізнання особи за фотознімками, під час якого ОСОБА_20 впізнав ОСОБА_8 , як особу на ім`я ОСОБА_19 , яку він бачив в компанії ОСОБА_12 ;

- показаннями ОСОБА_18 , наданими ним під час слідчого експерименту;

- протоколом огляду місця події, проведеним в лісосмузі за місцем проведення слідчого експерименту із ОСОБА_21 , в якому зафіксовано факт виявлення та вилучення стріляних гільз;

- протоколом обшуку за місцем мешкання ОСОБА_12 за адресокхм. АДРЕСА_2 , під час якого вилучено стріляну гільзу та інші предмети;

- висновком судово-балістичної експертизи №293/393/396 від 19.10.2015, згідно з яким гільзи, вилучені під час огляду автомобіля BA3-21063, державний номерний знак НОМЕР_3 , гільзи, вилучені під час огляду лісосмуги за місцем проведення слідчого експерименту із ОСОБА_21 , та гільза, вилучена під час обшуку в будинку за місцем мешкання ОСОБА_12 , відстріляні з одного екземпляру зброї;

- протоколом додаткового огляду місця події - лісосмуги по вул.Животноводів с.

Кулиничі Фрунзенського району м. Харкова, в якому зафіксовано факт виявлення та вилучення пістолету «Stalker М906»;

- протоколом впізнання предметів за фотознімками за участю ОСОБА_9 , в якому зафіксований факт впізнання нею серед інших пістолету «Stalker М906», як схожого на пістолет, що вона бачила у ОСОБА_22 ;

- протоколом впізнання предметів за фотознімками за участю ОСОБА_18 , в якому зафіксовано факт впізнання ним серед інших пістолету «Stalker М906», як схожого на той, з якого він стріляв разом із ОСОБА_12 26-27 червня 2015 року в лісосмузі поблизу 602 мікрорайону м. Харкова;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_23 , яка показала, що на їй відомо від ОСОБА_10 , що на адресу останнього надходили погрози у зв`язку із тим що він зустрічався із ОСОБА_9 ;

- висновком молекулярно-генетичної експертизи № 414 від 27.10.2015 відповідно до якого на пістолеті «Stalker М906» виявлені сліди крові, генетичні ознаки яких збігаються з генетичними ознаками крові ОСОБА_10 , а також клітини з ядрами на магазині, які збігаються з генетичними ознаками слини ОСОБА_12 і клітини з ядрами на двох патронах, які є змішаними і містять генетичні ознаїки, які присутні у слині ОСОБА_12 і ОСОБА_22 .

Слідчий суддя вважає встановленим існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,4,5 ч.І ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваним: переховуватись від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-які із речей або документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи існування зазначених ризиків, та з метою їх запобігання, а також забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, враховуючи, що дії ОСОБА_8 , за вчинення яких повідомлено підозру, носять характер особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого проти життя та здоров`я потерпілого, слідчий судця приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому обирає ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Наявність зазначених ризиків обґрунтовується тим, що на даний час, вина ОСОБА_22 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення злочину підтверджується у тому числі і показаннями свідків, одним з яких є його дружина ОСОБА_9 , враховуючи, що підозрюваному відкриті протоколи допитів свідків для обґрунтування застосування запобіжного заходу, і, перебуваючи на свободі, останній буде мати можливість здійснювати на них незаконний вплив, чим перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні (п.З ч.І ст.177 КПК України). Крім того, перебуваючи на свободі, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що ним скоєно особливо тяжкий злочин, за вчинення якого передбачена максимальна міра покарання у вигляді довічного позбавлення волі, будучи громадянином іншої держави і маючи у розпорядженні значні суми грошових коштів (виявлені під час проведення обшуку за місцем мешкання і повернені на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова) та паспорт на ім`я ОСОБА_24 , про який у своїх свідченнях вказує ОСОБА_9 і який не був вилучений під час проведених у нього обшуків, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від слідства та суду на території України або виїхати за межі держави, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Крім того, враховуючи, що на теперішній час органом досудового розслідування не встановлені усі обставини кримінального правопорушення, а саме механізм передачі грошових коштів ОСОБА_12 , відсутність даних про майно потерпілого, місцезнаходження якого до теперішнього часу не встановлено, а також враховуючи позицію підозрюваного, який не визнав провину, є підстави вважати, що підозрюваний може знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.177 КПК України).

Зважаючи на те, що відповідно до даних, отриманих в ході досудового розслідування, кримінальне правопорушення - злочин, інкримінований ОСОБА_12 і ОСОБА_25 , був заздалегідь спланований, після його вчинення в продовж тривалого часу ретельно приховувався, що з урахуванням відмови від дачі показів підозрюваними ОСОБА_12 і ОСОБА_26 свідчить про небажання останніх сприяти органам досудового розслідування у встановленні об`єктивної істини у кримінальному провадженні, а також вказує на завзятість їх злочинних намірів і схильність останніх до подальшого вчинення аналогічних кримінальних правопорушень - злочинів (п.5 ч.1 ст.177 КПК України).

Вказані обставини унеможливлюють запобігання зазначеним ризикам, шляхом обрання більш м`яких запобіжних заходів.

Щодо доводів підозрюваного та захисника на необґрунтованість повідомленої підозри у вчиненні інкримінованого правопорушення, слідчий судця вважає необхідним зазначити, що у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Слідчий суддя вважає встановленим та доведеним прокурором існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування та суду, знищення, сховання або спотворення будь- яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинили чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Заява підозрюваного щодо застосування до нього незаконних методів, а саме проведення з ним слідчих дій (обшук його приміщення, відібрання зразків слини для проведення молекулярно-генетичної експертизи), проведених на його думку з грубим порушенням його прав, відсутність перекладача при зазначених слідчих діях, застосування фізичного насильства та погроза його застосування, повинні бути перевірені процесуальним керівником - прокурором в порядку ст. 206 КПК України.

Крім того, слідчий суддя відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 3, 5 ст. 27 п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто щодо злочину, який спричинив загибель людини.

На зазначену ухвалу слідчого судді адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_6 подали до Апеляційного суду Харківської області апеляційні скарги в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 .

Адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрати відносно запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, та визначити йому заставу.

Адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати.

Обгрунтовують апеляційні тим, що ухвала слідчого судді винесена із порушенням норм кримінально-процесуального законодавства України, не відповідає ст.ст. 177, 178 КПК України, а пред`явлена підозра є необгрунтованою.

Адвокат ОСОБА_7 повідомлений належним чином про час та місце слухання справи до апеляційного суду не з`явився, а тому заслухавши думку учасників процесу які заявили про можливість слухання справи без його участі апеляційний суд на підставі ч.4 ст.405 КПК України проводить судовий розгляд за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_6 , що підтримувала апеляції, прокурора що просив залишити її без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р. кожна особа, заарештована або затримана на підставі обгрунтованої підозри у вчиненні злочину, має право постати перед суддею і бути вислуханою з питань, пов`язаних з її утриманням під вартою.

ОСОБА_8 9 грудня 2015 року був доставлений до слідчого судді Київського районного суду міста Харкова, де і було розглянуто питання стосовно обрання йому запобіжного заходу.

За таких обставин, слідчим суддею Київського районного суду міста Харкова при винесенні оскаржуваної ухвали було дотримано п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод людини 1950 р., оскільки розгляд питання про обрання запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_8 відбувся за присутності підозрюваного.

Таким чином, слідчим суддею виконано вимоги ч.1 ст.20 та ч.3 ст.21 КПК України та міжнародного права.

Прохання в апеляційних скаргах щодо розгляду данної апеляційної скарги за особистої участі підозрюваного, який утримується під вартою, не базується на вимогах КПК України з наступних підстав.

Посилання на вимоги ч. 3 ст.21 КПК України недоречне, оскільки дана норма є відсилочною і регламентує, що кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, саме у порядку передбаченому КПК України.

Ст.422 КПК України регламентує порядок перевірки ухвал слідчого судді апеляційним судом.

Згідно зі ст. 19 ч. 2 Конституції України посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судова колегія акцентує увагу захисників що апеляційний суд згідно ст.422 КПК України лише перевіряє ухвалу слідчого судді за доводами апеляційних скарг.

Відповідно ж до ч.4 ст. 401 КПК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Тиким чином, ОСОБА_8 має статус в силу вимог КПК України не обвинуваченого, а підозрюваного, а тому його клопотання про розгляд справи за його участю як і прохання про це захисників не підлягають задоволенню.

При розгляді клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов до висновків, які колегія суддів вважає обгрунтованими.

Відповідно до положень ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Як вказано в ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою не може перевищувати шістидесяти днів.

За таких обставин, обрання слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів ОСОБА_8 проведено без порушень ч.1 ст.197 КПК України.

Більш того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Такі ж висновки містяться у п. 48 рішення «Чоботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07, де Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про задоволення клопотання слідчого щодо взяття під варту ОСОБА_8 відповідно до вимог ст. п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України враховано наявність ризиків, доведених прокурором передбачених п. 1,2,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також, оцінено сукупність обставин, а саме: обгрунтованість підозри щодо вчинення кримінально караного правопорушення, яка доведена прокурором, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення і що суддя вважає, що застосування відносно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Прокурор відповідно до вимог ст.183 КПК України таким чином довів у судовому засіданні що жоден із більш яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

За таких обставин, слідчий суддя прийшов до обгрунтованого висновку про недостатність застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою для запобігання встановленим під час судового розгляду ризикам.

Таким чином задовольняючи клопотання слідчого, суд, з дотриманням вимог ст.ст.177,178 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив всі обставини, передбачені ст.177,178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу, належним чином мотивував своє рішення, вказавши в ухвалі про наявність ризиків вказаних в клопотанні та належним чином перевірив обгрунтованість пред`явленої підозри.

Крім того, слідчий суддя відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, про які зазначено вище, обгрунтовано не визначив розмір застави відносно ОСОБА_8 , при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 3, 5 ст. 27 п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Доводи апеляцій щодо наявності міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, майнового стану та позитивної репутації підозрюваного не спростовують вірність висновків слідчого судді при винесенні оскаржуваної ухвали.

Посилання на стан здоров`я підозрюваного судова колегія вважає необгрунтованими, оскільки жодної медичної документації щодо цього не було надано ні слідчому судді, ні судовій колегії.

Ст.198 КПК України чітко регламентує, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиційного значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального провадження.

Всі ж інші питання викладені в апеляційних скаргах - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінального правопорушення, вірності кваліфікації скоєного, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Більш того, слідчим суддею було виконано вимоги ст.206 КПК України щодо заяви підозрюваного про порушення його процесуальних прав органами досудового розслідування та недозволених методів слідства.

За викладених обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування за доводами апеляційних скарг не вбачає.

Слід також звернути увагу захисника ОСОБА_6 на те, що вона подала скаргу саме на ухвалу слідчого судді і при викладенні апеляційних вимог необхідно враховувати які процессуальні рішення має право винести апеляційний суд у відповідності до ч.3 ст.407 КПК України.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2015 року щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_8 ( ОСОБА_27 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 без визначення застави в межах строку досудового розслідування залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: