Справа № 373/3063/15-к
У Х В А Л А
12 січня 2016 року м. Переяслав-Хмельницький
Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області
під головуванням судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
08.12.2015 до суду надійшов обвинувальний акт відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
У підготовчому судовому засіданні при обговоренні питання відповідності обвинувального акту вимогам КПК України захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_6 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору через те, що у ньому не зазначено жодного потерпілого, хоча злочин, передбачений ч.2 ст.191 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є злочином з матеріальним складом. Через це обвинувачений не знає, якій особі заподіяно шкоду, внаслідок дій, що інкримінуються йому, та не може визначитись щодо можливості її відшкодування.
Зазначене, на думку захисника, значно звужує можливості обвинуваченого в частині вибору способу захисту.
Також, у клопотанні вказується про неможливість зробити висновок про наявність причинного зв`язку між незаконною винагородою, нібито отриманою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 в червні 2015 року і діями самого ОСОБА_4 у вересні-жовтні 2014 року. Це свідчить про неповноту обвинувального акту щодо конкретизації дій ОСОБА_4 , посібником якого був ОСОБА_5 , та їх взаємозв`язок із отриманням позитивного результату ОСОБА_10 («хабародавцем»).
В обвинувальному акті також не вказано, які ознаки службової особи, характерні для ОСОБА_4 , а які для ОСОБА_5 та коли у них виникла попередня домовленість на вчинення злочину.
Інші захисники та обвинувачені підтримали заявлені клопотання.
Прокурор заперечив щодо задоволення клопотань, зазначивши, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.
Зокрема, ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомив, що на даний час є керівником Комунального підприємства «Переяслав-Хмельницьке виробниче управління комунального господарства». Підприємство не подавало заяв про вчинення щодо нього кримінальних правопорушень, навпаки, у матеріалах справи міститься лист підприємства про відсутність такої шкоди.
Таким чином, з огляду на положення ст. 55 КПК України, не вбачається, що КП «Переяслав-Хмельницьке ВУКГ» набуло статусу потерпілого у цьому кримінальному провадженні.
Щодо підстав для повернення обвинувального акту прокурору, вказаних у клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_9 , суд доходить висновку, що проведення процесуальних дій до дати, яка зазначена в обвинувальному акті як внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, не є невідповідністю приписам ст. 291 КПК України.
Також, визначення наявності чи відсутності причинного зв`язку між інкримінованими обвинуваченому діями та наслідками, а так само й статус суб`єкта злочину є предметом доказування як елементи складу злочину.
Оцінка зазначеного може бути здійснена судом при дослідженні доказів, здобутих внаслідок здійснення таких процесуальних дій, а також при розгляді питання доведеності складу інкримінованого обвинуваченому злочину, що значно розширює можливості обвинуваченого в частині вибору способу захисту.
Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до положень п.п. 3, 5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення.
Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Також, зазначена стаття передбачає, що доказуванню підлягають: винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до положень ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Частина 2 цієї статті покладає обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, на сторону, що їх подає.
Точне визначення особи потерпілого впливає на визначення форми обвинувачення у кримінальному провадженні, а також інші обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та впливають на призначення покарання.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісье та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно «оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див, рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Не зазначення в обвинувальному акті моменту виникнення попередньої домовленості на вчинення злочину між обвинуваченими суд оцінює як неповноту формулювання обвинувачення, оскільки це вказує на невизначеність події злочину. Так, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, що інкримінуються обвинуваченим, не містить даних про факт та час попередньої змови обвинувачених на вчинення цього злочину. Формулювання обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч.3 ст.368 КК України містить лише вказівку про його вчинення «за попередньою змовою» без зазначення часу, місця тощо такої змови.
Цією постановою виділено матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_4 про вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.2 ст.191 КК України та ОСОБА_5 - передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України.
Серед виділених матеріалів зазначено про виділення повідомлення про підозру ОСОБА_5 за ч.3 ст.368 КК України та повідомлення про підозру ОСОБА_4 за ч.3 ст.368 КК України (дати не вказані). У переліку матеріалів, що виділені, відсутнє посилання на повідомлення про підозру ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.368, ч.2 ст.191 КК України та ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України відповідно.
Вищевикладене не узгоджується із положеннями ст.ст.276-279 КПК України та порушує право обвинувачених підготуватися до захисту та на справедливий судовий розгляд.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 55, 91, 92, 291, 314, 372 КПК України, суд
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її проголошення.
Суддя