Справа № 456/636/14-к
Провадження № 1-кс/456/39/2014
УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження

"07" лютого 2014 р. Слідчий суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 про скасування постанови слідчого про визнання речовим доказом та зобов`язання слідчого до вчинення дій,

в с т а н о в и в :
Заявник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого про визнання речовим доказом автомобіля ВАЗ-210994 р.н. НОМЕР_1 , технічного паспорта на автомобіль і посвідчення водія; зобов`язати слідчого ОСОБА_3 невідкладно повернути йому автомобіль ВАЗ-210994 р.н. НОМЕР_1 , технічний паспорт на автомобіль і посвідчення водія. В обґрунтування заяви покликається на те, що в слідчому відділенні Стрийського МВ ГУМВС України у Львівській області перебуває кримінальне провадження, розпочате 19 серпня 2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди слідчий вилучив у нього технічний паспорт та посвідчення водія, а автомобіль поставив на арешт майданчик. З цього часу йому не пред`явлено жодної підозри у вчиненні кримінального правопорушення, без посвідчення водія він не має можливості влаштуватися на роботу, а автомобіль, який зберігається на арешт майданчику втрачає свою товарну цінність.
Слідчий суддя, вивчивши матеріали скарги, вважає, що слід відмовити у відкритті провадження з наступних підстав.
У частинах 1, 2 статті 55 Конституції України проголошено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
У статті 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. В рішенні Конституційний Суд України за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини) від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011 (Справа N 1-29/2011), вирішив: в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом; положення статті 97 Кримінально-процесуального кодексу України в аспекті конституційного звернення і конституційного подання та в системному зв`язку з положеннями частини другої статті 55 Конституції України, частини третьої статті 110, частини п`ятої статті 234, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти так, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.
Як на правову підставу для оскарження дій слідчого про визнання автомобіля, технічного паспорта та посвідчення водія речовими доказами у справі та зобов`язання слідчого повернути їх, заявник покликається на ст.ст.303-307 КПК України 2012 року.
Главою 26 КПК України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст.303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким такі рішення, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені. Встановлений ч.1 ст.303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування є вичерпним.
Відповідно до вимог ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно до вимог статті 169 кодексу, у нездійснені інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим кодексом строк, а також рішення слідчого про зупинення досудового розслідування, рішення слідчого про закриття кримінального провадження, рішення прокурора про закриття кримінального провадження, рішення слідчого, прокурора про відмову у визнанні потерпілим, рішення, чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки, рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій, негласних слідчих дій, рішення слідчого прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього кодексу.
Згідно з ч.2 ст.303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність не розглядаються під час досудового розслідування.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями кримінального процесуального закону, чинного на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Як на правову підставу для задоволення клопотання, скаржник покликається на статті КПК 2012 року, які передбачають тимчасове вилучення слідчим майна.
Однак поняття тимчасово вилученого майна введено КПК України, який набрав чинності 20.11.2012 року, згідно з п.7 Перехідних положень.
Отже, положення глави 16 КПК України, яка регламентує порядок тимчасового вилучення майна, правові наслідки тимчасового вилучення майна, а також процесуальний порядок припинення тимчасово вилученого майна не є тотожними з процесуальним порядком вилучення майна, наслідками його вилучення і порядком повернення, що передбачені КПК України 1960 року.
Виходячи з вказаних раніше норм закону, слідча дія огляд місця події, в ході якого було вилучено автомобіль, технічний паспорт і посвідчення водія, і визнання їх речовими доказами, провадилися відповідно до положень КПК України 1960 року. Зазначене майно не набуло статусу тимчасово вилученого майна в контексті чинного кримінального процесуального закону, а тому ОСОБА_2 подав скаргу на бездіяльність слідчого, яка не підлягає оскарженню.
Згідно з ч.4 ст.304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.
Керуючись ст. ст. 26, 303, ч.4 ст. 304, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:
Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 про скасування постанови слідчого про визнання речовим доказом та зобов`язання слідчого до вчинення дій
Копію ухвали, разом зі скаргою, невідкладно надіслати скаржнику.
Ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду протягом п`яти днів з дня одержання заявником копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1