Номер провадження: 11-кп/785/1394/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.12.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_11 на вирок Київського районного суду м.Одеси від 28 серпня 2015 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, працюючого фахівцем з ходової частини автомобілів в «Інтернешнл сервіс 07», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 187 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі; за ч. 4 ст. 296 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 345 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі. Відповідно до ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, йому призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки. На обвинуваченого покладені обов`язки, передбачені п. п. 2, 3 ст. 76 КК України.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, громадянина України, працюючого інженером-програмістом в ТОВ «Одесспродкомплекс», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого,

визнано винним та засуджено за ч. 4 ст. 296 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік. На обвинуваченого покладені обов`язки, передбачені п. п. 2, 3 ст. 76 КК України.

Вироком вирішене питання щодо речових доказів та судових витрат по справі.

встановив:
21.06.2014 року, приблизно о 04:15 год., ОСОБА_8 , знаходячись на терасі кафе-бару «АІСА», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 22а, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, без будь-якої причини став висловлюватися на адресу ОСОБА_12 та інших відвідувачів кафе-бару «АІСА» нецензурною лайкою. При цьому, ОСОБА_8 вихопив у ОСОБА_12 мобільний телефон «Нокіа» чорного кольору та із силою кинув його об підлогу. Від падіння телефон розбився. Після цього, проявляючи особливу зухвалість, ОСОБА_8 кулаком наніс удар в обличчя ОСОБА_12 , та діставши ніж, почав принижувати ОСОБА_12 , висловлюючи словесні образи. Незважаючи на намагання сторонніх осіб припинити протиправні дії, ОСОБА_8 накинувся на ОСОБА_12 та, тримаючи вказаний ніж у правій руці, наніс останньому цим ножем декілька ударів в область лівої гомілки, в результаті чого спричинив ОСОБА_12 наступні тілесні ушкодження: забиту рану предвір`я порожнини роту в області верхньої губи, садно обличчя та різану рану середньої третини лівої гомілки з ушкодженням литкового м`яза, що призвело до масивної кровотечі, що ускладнилася розвитком гемарогічного шоку тяжкого ступеню. Тілесне ушкодження у вигляді різаної рани лівої гомілки, яка призвела до масивної кровотечі та ускладнилась розвитком геморагічного шоку тяжкого ступеню, було небезпечним для життя ОСОБА_12 та за цим критерієм згідно п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того 08.07.2014 року, приблизно о 07:30 год., ОСОБА_8 , знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_4 , маючи при собі ніж та погрожуючи його застосуванням, а також заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет, схожий на більярдну кулю, що знаходився в тканині, застосував насилля до ОСОБА_13 , що виразилося в нанесенні чотирьох ударів вказаним предметом в область голови і обличчя ОСОБА_13 , тим самим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді синців, садна обличчя, крововиливів під слизову оболонку порожнини роту, садна обох верхніх і правої нижньої кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після нанесених ОСОБА_8 ударів, ОСОБА_13 вдалося втекти від нападника, при цьому, його особисте майно, а саме: мобільний телефон марки «Самсунг» в корпусі білого кольору вартістю 400 грн., ключі від квартири і автомобілю «Toyota Camry» залишилися на столі та ними заволодів ОСОБА_8 . Після чого, обвинувачений ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник, тим самим отримав можливість розпорядитися майном, яким заволодів на свій розсуд.

Крім того 08.07.2014 року, приблизно о 07:35 год., ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , діючи спільно і знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_4 , грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалось особливою зухвалістю, що виразилось в насильстві і заподіянні тілесних ушкоджень із застосуванням заздалегідь заготовлено для нанесення тілесних ушкоджень предмета, схожого на більярдну кулю, який знаходився в тканині, та ножа.

Так, ОСОБА_8 , маючи при собі ключі від автомобілю, що належить потерпілому ОСОБА_13 , підійшов до автомобілю «Toyota Camry» зеленого кольору, який знаходився біля будинку №52/2 по вул. Академіка Вільямса в м. Одесі та намагався відчинити дверцята автомобілю. ОСОБА_14 з метою припинення незаконних дій ОСОБА_8 , підійшов до нього і намагався їх припинити. На вимогу ОСОБА_14 припинити свої дії, ОСОБА_8 у відповідь наніс удар вказаним заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень предметом в область голови потерпілого ОСОБА_14 , від чого останній впав на землю. В цей час підбіг ОСОБА_9 і вони разом з ОСОБА_8 почали наносити чисельні удари ногами в область тулуба і голови, тим самим заподіяли тілесні ушкодження у вигляді забоїв м`яких тканин, синців і забитої рани голови, синців і садна шиї, синців тулуба, правого плеча, забитої рани на фоні синця правого стегна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Крім того, з хуліганських спонукань, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 пошкодили автомобіль «Toyota Camry» зеленого кольору, що належить потерпілому ОСОБА_13 , а саме: прорізали гуму коліс, розбили лобове скло, бокові скла автомобілю і пошкодили запірні пристрої замків, тим самим спричинили матеріальну шкоду ОСОБА_13 на загальну суму 14199,30 гривень. Злочинні дії ОСОБА_8 і ОСОБА_9 були припинені свідками, після чого, останні з місця скоєння злочину втекли.

Крім того 08.07.2014 року, приблизно о 16.00 год., ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , знаходячись біля арки будинку №52/2 по вул. Академіка Вільямса в м. Одесі, грубо порушили громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалося особливою зухвалістю, що виразилось в насильстві і заподіянні тілесних ушкоджень із застосуванням заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень предмета бейсбольної бити та ножа. Побачивши потерпілого ОСОБА_15 безпричинно, з хуліганських спонукань ОСОБА_8 наніс удар в область обличчя потерпілому, від якого той впав на землю. Діючи спільно, ОСОБА_9 повалився на ОСОБА_15 , став демонструвати ніж і погрожувати його застосуванням. В той же час, ОСОБА_8 безпричинно почав наносити удари ногами та бейсбольною битою в область тулуба, голови та ніг потерпілого ОСОБА_15 , тим самим заподіявши тілесні ушкодження у вигляді саден голови, шиї, тулуба, правої верхньої кінцівки, синців тулуба, обох верхніх і лівої нижньої кінцівки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Злочинні дії ОСОБА_8 і ОСОБА_9 були припинені свідками, після чого, останні з місця скоєння злочину втекли.

08.07.2014 року, приблизно о 20.00 год., ОСОБА_8 , знаходячись в супермаркеті «Віртус», що розташований по вул. Академіка Вільямса, 50-а в м. Одесі під час затримання, діючи умисно та розуміючи, що перед ними дійсно працівники правоохоронного органу завдав удари руками по кінцівкам оперуповноваженому ОСОБА_16 , тим самим спричини тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правого лучезап`ястого суглоба у вигляді пошкодження зв`язок, закритої травми лівого гомілковостопного суглоба з пошкодженням зв`язок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Будучи незгодним з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оскаржуючи доведеність вини обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у скоєних злочинах, просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених, через м`якість покарання. Вказує, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 не в повній мірі врахував тяжкість вчинених злочинів та конкретні обставини їх вчинення. Зокрема те, що злочини вчинялися ОСОБА_17 із застосуванням ножа та предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, що свідчить про насильницький, зухвалий характер протиправних дій ОСОБА_8 , його надмірну жорстокість та підвищену суспільну небезпечність дій засудженого.
Апелянт, посилаючись на порушення районним судом положень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вказує на те, що при призначенні покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 районний суд також не врахував обставину, що обтяжує покарання, а саме, вчинення злочину повторно.
Прокурор просить ухвалити новий вирок, яким: призначити ОСОБА_8 покарання: за ст.121 ч.1 КК України - у вигляді позбавлення волі строком на 5 років; ст.187 ч.1 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки; ч.4 ст.296 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки; ст.345 ч.2 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік; відповідно до вимог ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити остаточне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі; та обвинуваченому ОСОБА_9 призначити покарання за ст.296 ч.4 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі та, при призначенні покарання обвинуваченим, не застосовувати положення ст.75 КК України.
Захисником обвинувачених подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора в якій зазначено, що доводи скарги про м`якість призначеного обвинуваченим покарання є безпідставними, а рішення суду є законним та обґрунтованим. Захисник вказує на те, що районний суд врахував всі обставини кримінального правопорушення, а також данні про обвинувачених та відсутність претензій з боку потерпілих, внаслідок чого, на його думку, районний суд прийшов до правильного висновку про можливість звільнення обвинувачених від відбування покарання з застосуванням положень ст.75 КК України. Захисник вказав на необґрунтованість апеляційних вимог прокурора щодо необхідності врахування обтяжуючої обставини вчинення злочину повторно.

Заслухавши суддю-доповідача; виступ прокурора відділу прокуратури області, який підтримав доводи апеляційної скарги частково та просив скасувати вирок в зв`язку із м`якістю призначеного судом покарання та повернути справу на новий розгляд в суд першої інстанції, в зв`язку з істотними порушеннями вимог КПК України; доводи захисника обвинувачених ОСОБА_10 та обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просили вирок районного суду залишити без змін; перевіривши матеріали судового провадження; провівши судові дебати на надавши останнє слово обвинуваченим; апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг. Частина 2 статті 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Крім визнання своєї вини самими обвинуваченими ОСОБА_9 і ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, їх винуватість в повному обсязі підтверджена дослідженими судом першої інстанції матеріалами кримінального провадження і ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ст. 296 ч. 4 КК України кваліфіковані судом правильно, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб із застосуванням заздалегідь заготовленого для тілесних ушкоджень предмета.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом: за ст. 121 ч. 1 КК України, як спричинення умисного тяжкого ушкодження, тобто тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння; за ст. 296 ч. 4 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб із застосуванням заздалегідь заготовленого для тілесних ушкоджень предмета; за ст. 187 ч. 1 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій); за ст.345 ч.2 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Доведеність вини обвинувачених та правильність кваліфікації їх дій в апеляційній скарзі прокурора та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у частині визнання обвинувачених винними та кваліфікації їх дії, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів - не виявлено.

Доводи прокурора, який приймав участь в судовому засіданні апеляційного суду щодо допущенних істотних порушень судом першої інстанції вимог КПК України, які тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового судового розгляду, зокрема посилання прокурора на те, що судовий розгляд в підготовчих судових засіданнях по 04.09.2014 року та 20.01.2015 року був проведений у відсутності потерпілих, є неспроможними. В матеріалах судової справи наявні довідки та телефонограми районного суду про належне сповіщення всіх потерпілих, заяви потерпілих про відсутність претензії до обвинувачених та їх клопотання про розгляд справи без їх участі (т.1, а.с. 41, 42, 56-59, 68, 69, 74, 75, 82, 102, 103, 112, 210).

Крім того, матеріали судового провадження районного суду вказують на те, що всі потерпілі не були позбавлені права на подачу цивільних позовів в порядку ст.128 КПК України, та фактично скористалися цим правом. В подальшому потерпілі звернулися до районного суду із заявами про відсутність претензій до обвинувачених, оскільки обвинувачені відшкодували завданні збитки. Цей факт, на переконання апеляційного суду, вказує на те, що в даному конкретному випадку, відсутність потерпілих в підготовчому судовому засіданні районного суду, які були в належний спосіб повідомлені про засідання, не потягла істотних порушень вимог КПК України, які б були підставами для скасування вироку, про що заявив під час апеляційного розгляду прокурор. Як свідчать матеріали кримінального провадження, питання, які районний суд повинен був, у відповідності до положень ст.314 КПК України, вирішити під час підготовчого судового засідання, були вирішені судом у повній відповідності до вимог закону, без порушення прав потерпілих, які визначені положеннями ст. 56 КПК України, та з боку потерпілих будь-яких претензій щодо проведення підготовчого судового засідання по даній справі до районного суду та під час апеляційного перегляду вироку, не надходило. Апеляційний суд також враховує той факт, що апеляційних скарг від потерпілих щодо своєї незгоди з вироком суду першої інстанції не надходило, що свідчить про те, положення ст.2 КПК України за результатами розгляду кримінального провадження були виконанні.

Зазначене свідчить про безпідставність доводів прокурора, який приймав участь в суді апеляційної інстанції, про необхідність скасування вироку суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в зв`язку з тим, що підготовче судове засідання було проведено без участі потерпілих.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині призначення судом обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 занадто м`якого покарання, то в цій частині апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Доводи апеляційної скарги прокурора відносно неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині неправильного визначення міри покарання та звільнення ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК України від відбування цього покарання з випробуванням, колегія суддів вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.
У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.
Проте, постановляючи вирок, суд першої інстанції не навів достатніх та об`єктивних мотивів щодо обґрунтування свого рішення про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Між тим, вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суду необхідно виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, зокрема форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, ролі кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали тощо. Ці вимоги закону суд першої інстанції не виконав, а тому апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню частково. Крім того, судом першої інстанції не виконані вимоги і щодо сорозмірності призначеного обвинуваченим покарання.

Встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має суттєве значення для правильного його призначення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитися у залежність від наведених в обвинувальному акті обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Наведений у ст. 67 КК України перелік обставин, що обтяжують покарання, є вичерпним і відповідно до вимог ч. 2 цієї статті суд, установивши наявність зазначених в цій статті обтяжуючих обставин, зобов`язаний навести їх у вироку та врахувати при призначенні покарання.
Апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного неврахування районним судом при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обтяжуючої обставини повторність вчинення злочину, та вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу прокурора в цій частині.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , з мотивів тяжкості вчинених ним злочинів та особі обвинуваченого, то вони, на переконання апеляційного суду є обґрунтованими.
Так, суд першої інстанції, розглядаючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , обґрунтовано дійшов до висновку про необхідність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі.
Між тим, з оскарженого вироку вбачається, що, всупереч вимогам ст.374 ч.3 п.2 КПК України, суд не мотивував звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України.
Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив 5 епізодів злочинів, 4 із яких, відповідно до положень ст.12 КК України, є тяжкими злочинами. Інкриміновані йому злочини, обвинувачений вчинив із застосуванням ножа і предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, та всі злочини вчинив протягом нетривалого часу, що свідчить про зухвалість його дій та його схильність до вчинення злочинів.
При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції виходив з того, що він має постійне місце реєстрації і проживання, не судимий, характеризується позитивно, потерпілі до нього не мають претензій і не наполягають на суворому покаранні. Апеляційний суд погоджується з такими висновками районного суду, але вказані обставини не свідчать про можливість звільнення від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України.
На переконання апеляційного суду, дані про особу ОСОБА_8 , з урахуванням конкретних обставин вчинення ОСОБА_8 злочинів, їх кількості та зухвалості їх вчинення, свідчать про високу суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_8 та неможливість його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі.
Отже, звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 із застосуванням положень ст.75 КК України від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням, апеляційний суд вважає таким, що пов`язане з неправильним застосуванням кримінального закону, який не підлягав застосуванню, повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальнихправопорушень, особі обвинуваченого, не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції на підставі п. 4 ч.1, ч.2 ст.409, п.2 ч.1 ст.413, 414 КПК України в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, які не підлягали застосуванню, - не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з ухваленням за правилами п.4 ч.1, ч.2 ст.420, КПК України апеляційним судом у цій частині свого вироку.
При постановленні нового вироку щодо ОСОБА_8 , колегія суддів, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, вищенаведені дані про особу обвинуваченого, встановлені судом першої інстанції обставини та апеляційним судом, що пом`якшують та обтяжують покарання, і вважає за необхідне обрати йому покарання, у виді позбавлення волі, оскільки підстав для застосування при призначенні покарання положень ст.75 КК України, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності покарання, яке було призначено обвинуваченому ОСОБА_9 , то на думку апеляційного суду, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому вірно врахував обставини, що пом`якшують покарання: добровільне відшкодування заподіяної шкоди, щире каяття у вчиненні злочину. Крім того суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 прийняв до уваги наявність постійного місця реєстрації та місця проживання, позитивну характеристику, відсутність судимостей, відсутність претензій від потерпілих ОСОБА_13 , а також те, що потерпілі в своїх заявах на адресу суду не наполягали на суворому покаранні обвинуваченому.
Разом з цим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції також повинен був врахувати при призначенні покарання ОСОБА_9 вчинення ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, а також обтяжуючу обставину - повторність.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_9 покарання у мінімальних межах санкції статті кримінального закону за якою він був визнаний винним, є невмотивованим та м`яким. За таких обставин апеляційна скарга прокурора в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі на більший строк.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 апеляційний суд враховує данні характеристик, наданих в суді першої інстанції та апеляційному суду, які є позитивними. З характеристик та довідки з місця роботи ОСОБА_9 №34 від 27.11.2015 року, вбачається, що обвинувачений до затримання та арешту був працевлаштований, під час його перебування під вартою робоче місце за ним було збережене, і після звільнення з під варти за оскаржуваним вироком суду він повернувся на своє місце роботи. Вказаний факт, на переконання апеляційного суду свідчить про те, що виправлення та соціальна реабілітація обвинуваченого ОСОБА_9 можлива без ізоляції його від суспільства.
Таким чином, з урахуванням обставин вчинених обвинуваченим ОСОБА_9 злочинів, даних про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, обставин, які пом`якшують його покарання: повне визнання вини та щире каяття, відшкодування збитків потерпілим, відсутності претензій з боку потерпілих, та їх позиції щодо призначення покарання останньому, позитивні характеристики з місця роботи та проживання, апеляційний суд приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, зі звільненням його від випробування покарання з випробувальним терміном.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора, підлягає частковому задоволенню, вирок суду в частині призначеного обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку в цій частині.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -
ухвалив:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_11 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2015 року - задовольнити частково.
Вирок Київського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2015 року щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині призначеного їм покарання скасувати та ухвали в цій частині новий вирок, яким:
Вважати ОСОБА_8 засудженим:
- за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років;

- за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 3 (три) роки;

- за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 4 (чотири) роки;

- за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з моменту його затримання та взяття під варту.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення: з 09.07.2014 року по 28.08.2015 року.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти під варту в залі судових засідань Апеляційного суду Одеської області.
Вважати ОСОБА_9 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробувальним терміном строком на 3 (три) роки.
На підставі п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_18 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Судді апеляційного суду Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4