Провадження № 1-кп/761/1263/2015
У Х В А Л А
11 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
представник потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11
захисника ОСОБА_12
провівши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 120 151 00000000 138 відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
в с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважав можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.
Потерпілий ОСОБА_8 вважав можливим призначити судовий розгляд.
Представник потерпілого ОСОБА_13 , потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо можливості призначення судового розгляду поклалися на розсуд суду.
Захисник та обвинувачений просили повернути обвинувальний акт прокурору оскільки він не відповідає вимогам КПК, зі змісту обвинувального акта не зрозуміло, яким саме способом ОСОБА_11 нібито вчинив шахрайство, а відсутність в обвинуваченні вказівки на спосіб вчинення злочину свідчить про неконкретність обвинувачення, що порушує право обвинуваченого на захист. Про неконкретність обвинувачення також зазначалося в ухвалах Апеляційного суду м. Києва, якими неодноразово було скасовано вироки суду у кримінальній справі щодо ОСОБА_11 та справа направлялась на додаткове досудове розслідування, однак вимоги ухвал суду апеляційної інстанції не були виконані. Крім того, обвинувальний акт містить багато посилань на порушення ОСОБА_11 норм діючого законодавства без вказівки на конкретну норму, що позбавляє ОСОБА_11 можливості спростувати вказане обвинувачення.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Так, у відповідності з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.
Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, згідно ст. 337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.
При цьому, ч. 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Проте, як вбачається з обвинувального акта, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення не відповідає формулюванню обвинувачення.
Так, диспозицією ч. 1 ст. 190 КК України передбачено два способи вчинення шахрайства заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Органи досудового розслідування кваліфікували дії ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторне, в особливо великих розмірах.
Однак, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення також зазначено про вчинення ОСОБА_11 шахрайства іншим способом шляхом зловживання довірою (а.с. 11 абз. 4 та а.с. 116 абз.5).
Отже, з обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_11 випливає, що обвинувачений заволодів коштами потерпілих обома способами, визначеними у ч. 1 ст. 190 КК України, тобто і шляхом обману, і шляхом зловживання довірою.
Таким чином, зі змісту обвинувального акта не зрозуміло, яким саме способом ОСОБА_11 вчинив шахрайство використовуючи довіру чи шляхом обману.
При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34). Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Окрім того, суд зауважує, що про наведену вище неконкретність обвинувачення було зазначено в ухвалах Апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2010 року та від 18 листопада 2014 року при поверненні кримінальної справи щодо ОСОБА_11 на додаткове досудове розслідування (зі змістом останньої суд ознайомився шляхом повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень), проте органи досудового розслідування вказівок суду в повному обсязі не виконали.
Крім цього, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен обов`язково містити анкетні відомості потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Як вбачається з обвинувального акта, в порушення зазначених вимог закону, в ньому відсутні дані про дату, місце народження та громадянство всіх потерпілих.
Також, при викладі відомостей про потерпілих, розміру заподіяної шкоди та заявлених цивільних позовів у кримінальному провадженні (а.с.106) обвинувальний акт не містить розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, кожному з вказаних потерпілих, а лише містить відомості про заявлені цивільні позові, при цьому цивільними позивачами зазначені особи, які відсутні у переліку потерпілих.
Вказані недоліки не лише порушують право на захист обвинуваченого, а також позбавляють можливості суд вирішити питання про відшкодування шкоди, завданої злочином, потерпілим та цивільним позивачам.
За таких обставин суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з порушеннями вимог КПК України, оскільки з самого початку судового розгляду не буде зрозуміло від якого обвинувачення обвинувачений має захищатися.
При цьому суд враховує, що ст. 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення в суді, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, а відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Крім того, обвинуваченим ОСОБА_11 в судовому засіданні було заявлено клопотання про скасування йому запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки на даний час втрачені підстави та мета застосування щодо нього запобіжного заходу.
Заслухавши думку учасників судового провадження, відповідно до якої прокурор заперечував проти скасування запобіжного заходу у вигляді застави, однак вважав доцільним змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання, оскільки ризики, враховані при обрані вказаного запобіжного заходу зменшилися, потерпілі поклалися на розсуд суду, а захисник підтримала вказане клопотання, суд дійшов наступного висновку.
У відповідності з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань, суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
З наявних в розпорядженні суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_11 постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 серпня 2013 року було обрано запібіжний захід у вигляді застави.
Згідно з п. 9 Перехідних положень КПК України 2012р., запобіжні заходи, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом ( КПК України 2012р.), продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, тобто в порядку, визначеному КПК України 1960р.
У відповідності зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Суд при вирішенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 про скасування йому запобіжного заходу у вигляді застави, враховує конкретні обставини у кримінальному провадженні, зокрема те, що справа відносно нього тривалий час не знаходить свого вирішення по суті, під час додаткового досудового розслідування зменшився обсяг обвинувачення, особу обвинуваченого, який має соціальні зв`язки, оскільки одружений, має постійне місце проживання, раніше не судимий, не перешкоджає кримінальному провадженню, виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, дійшов висновку, що зазначені обставини в своїй сукупності на даний час істотно знижують ризики, які враховувалися при обранні запобіжного заходу у вигляді застави, а тому вважає за можливе змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який - особисте зобов`язання, що в повній мірі забезпечить виконання останнім покладеного на нього процесуального обов`язку, а саме - прибувати за викликом слідчого, прокурора та суду.
Керуючись ст. 314, 315 КПК України, суд
у х в а л и в :

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 120 151 00000000 138 відносно ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, повернути прокурору Шевченківського району м. Києва.
Запобіжний захід ОСОБА_11 у вигляді застави змінити на особисте зобов`язання, внесені кошти на підставі постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 серпня 2013 року як заставу, повернути особі, яка її внесла ОСОБА_14 .
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:
________________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3