Справа№ 640/1837/16-к
н/п 1-кп/640/251/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Микільське Шевченківського району Харківської області, громадянина України, який має середню освіту, неодружений, в силу ст.89 КК України не судимий, солдат дозиметрист 1-го відділення спеціальної обробки взводу радіаційного хімічного та біологічного захисту роти бойового забезпечення військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -
11 червня 2015 року солдат ОСОБА_5 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14.01.2015 р. призваний до лав Національної гвардії України та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 . Пізніше 17.06.2015 р. солдат ОСОБА_5 прибув до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 , де наказом командира військової частини № НОМЕР_3 від 18.06.2015 р. призначений на посаду дозиметристом 1-го відділення спеціальної обробки взводу радіаційного, хімічного та біологічного захисту роти бойового забезпечення та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 .
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, а згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14.01.2015 р. оголошено її проведення протягом 2015 року у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності даного Указу Президента.
Відповідно до вимог ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст.2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і Законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
04 вересня 2015 року солдат ОСОБА_5 в порушення вищевказаних норм законодавства України вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишити місце служби.
Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_5 , діючи умисно з метою ухилитись від виконання обов`язків військової служби в особливий період, приблизно о 13 год. 04.09.2015 р. в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, в умовах особливого періоду, самовільно залишив місце служби територію військової частини НОМЕР_1 , розташованої в АДРЕСА_1 , та по 13:00 год. 07.01.2016 р. до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. У подальшому, 07.01.2016 р. о 13 год. солдат ОСОБА_5 був затриманий на території автостанції №6 м. Харкова та доставлений до військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином, солдат ОСОБА_5 , діючи умисно з метою ухилитись від виконання обов`язків військової служби в особливий період, приблизно о 13 год. 04.09.2015 р. в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, в умовах особливого періоду, самовільно залишив місце служби - територію військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та по 13 год. 07.01.2016 р. до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, визнав повністю та пояснив, що 11.06.2015 р. він добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_2 для проходження військової служби. 17.06.2015 р. прибув до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 , де був призначений на посаду дозиметриста. 04.09.2015 р. ОСОБА_5 самовільно залишити місце служби - територію військової частини НОМЕР_1 . Додому не повернувся, так як боявся. Не мав постійного місця проживання, спав на вокзалах, в електричках, збирав пляшки. 07.01.2016 р. на автовокзалі зустрів старшину своєї роти, який зателефонував до військової частини НОМЕР_1 . ОСОБА_5 затримали та доставили до військової частини НОМЕР_1 , де він в теперішній час походить військову службу. В скоєному щиро кається, просить суворо не наказувати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, визнаних судом встановленими та викладених у вироку, беручи до уваги, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду не оспорювали фактичні обставини справи, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються, та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України. Обвинувачений ОСОБА_5 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.
За таких обставин суд вважає, що винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, визнаних судом встановленими та викладених у вироку, доведена у повному обсязі та кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.4 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене солдатом ОСОБА_5 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він в силу ст.89 КК України не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується задовільно.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обставин, які обтяжують покарання, і вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі і застосувати ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, оскільки саме такий вид покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Судом також враховують вимоги ч.2 ст.76 КК України, якою передбачено, що контроль за поведінкою засуджених здійснюється кримінально-виконавчою інспекцією за місцем проживання засуджених, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.
В силу ст.75 КК України ОСОБА_5 від призначеного покарання звільнити з іспитовим строком два роки, без покладання на засудженого ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1