Справа № 591/5621/13-к Провадження № 1-кп/591/241/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2013 року Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Міліціанова Р.В., за участю секретаря Бузової Т.І., прокурора Крамаренко Н.І., обвинуваченого ОСОБА_1, захисника обвинуваченого ОСОБА_2, розглянувши матеріали кримінального провадження №0001930 відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 - Тюбе, Таджикистан, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, не одруженого, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ст.186 ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого строку тримання під вартою.

Зі слів ОСОБА_1 судом встановлено, що його фактично затримано о 9 годині 00 хвилин 15.06.2013р.

Судом встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_1 Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.06.2013р. встановлено строк перебування під вартою до 13.08.2013р.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити, обвинувачений, його захисник проти задоволення клопотання заперечували.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м'яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою порушено з метою запобігання ризикам, визначених ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду, а також продовжувати займатись злочинною діяльністю.

В силу п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Судом встановлено, що обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років.

Так, з показів обвинуваченого судом встановлено, що він не заперечує обставин заволодіння майном потерпілої 03.03.2013 року, поблизу нічного клубу Луна, який розташований за адресою: м. Суми, вул. Інтернаціоналістів, буд. 21.

Вина обвинуваченого на момент розгляду клопотання також підтверджується свідченнями потерпілої ОСОБА_3, яка пояснила, що саме ОСОБА_1 перебував в групі осіб, які наносили удари, бачив до цього як вона спілкувалася за допомогою мобільного телефону, тому міг ним заволодіти, разом з іншими невстановленими особами покинув місце вчинення злочину та не зважав на її вимоги зупинитись.

Суд також враховує, що судовий розгляд справи не завершено, всіх очевидців не допитано, потерпіла, свідки дають неоднозначні покази, які відрізняються від відомостей зазначених в ході досудового розслідування, обвинувачений особи інших співучасників в нанесенні ударів не повідомив, слідству у встановленні їх осіб не сприяв, тому ОСОБА_1, перебуваючи на свободі може з метою уникнення покарання вплинути на покази свідків та потерпілої, чим перешкоджатиме встановленню істини по справі.

Крім того, ОСОБА_1 раніше засуджувався за вчинення корисливого злочину, на шлях виправлення не став, звільнившись з місць позбавлення волі 01.02.2013р. на шлях виправлення не став, знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні іншого злочину, повязаного з заволодінням майном.

Тому, ОСОБА_1, перебуваючи на свободі, може вчинити нові злочини.

Таким чином, суд доходить висновку, що з метою запобігання обвинуваченому перешкоджати встановленню істини по даному кримінальному провадженню, для запобігання ризиків, визначених ст.177 КПК України, застосування більш м'якого запобіжного заходу є недостатнім.

Застосування інших запобіжних заходів, зокрема, особистого зобовязання, застави, особистої поруки є неможливим в звязку з відсутністю місця постійного проживання, застави в звязку з тим, що обвинувачений не працює, осіб, які могли внести за нього заставу або поручитися не зазначив, підтвердив, що самостійно внести заставу не має змоги.

Застосування домашнього арешту також є неможливим, оскільки з показів ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 судом встановлено, що обвинувачений з моменту відбуття покарання за попереднім вироком (01.02.2013р.) за місцем реєстрації (АДРЕСА_1) не проживав, постійно мешкав у бабусі ОСОБА_5 за адресою: м. Суми вул. ОСОБА_6 ПселАДРЕСА_2, потім тимчасово знімав житло за адресою: АДРЕСА_3. Власники вказаних житлових приміщень не опитувались, тому суд не може зробити висновок чи може ОСОБА_1 постійно перебувати під домашнім арештом за цими адресами.

За таких обставин строк тримання під вартою підлягає продовженню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193,194, 196, 197, 199, 309, 314-317, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Запобіжний захід відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 тримання під вартою продовжити до 09 години 00 хвилин 01.10.2013 року.

Роз'яснити, що учасники процесу не позбавлені права звернення до суду у встановленому законом порядку з клопотанням про зміну чи скасування запобіжного заходу впродовж розгляду справи з підстав, визначених КПК України.

Ухвала є остаточною, набирає чинності в момент її проголошення, оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Суддя Р.В. Міліціанов