Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
27 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000471 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 06 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 06 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Радивилівської районної лікарні 1061 (одну тисячу шістдесят одну) гривню 19 копійок відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілого.

За вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 27 жовтня 2014 року з 11-ої год. разом із ОСОБА_8 в кімнаті житлового будинку АДРЕСА_1 розпивали спиртні напої. Приблизно о 16-й год. на кухні цього ж будинку ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклої неприязні до ОСОБА_8 , з метою заподіяння йому тілесних ушкоджень умисно наніс кулаком руки два удари в область грудей потерпілого, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді перелому 7-10 ребер справа з незначним зміщенням, розриву печінки, що призвело до внутрішньо-черевної кровотечі. Дані тілесні ушкодження є тяжкими ушкодженнями, небезпечними для життя в момент заподіяння.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи вирок в частині правильності кваліфікації дій та доведеності його вини у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, вважає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував потерпілому заподіяну шкоду і останній не має до нього претензій. Крім того, просить врахувати його вік, стан здоров`я його батьків, які потребують сторонньої допомоги. Просить вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 06 листопада 2015 року змінити в частині призначення покарання, звільнивши від реального відбуття призначеного покарання на підставі положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України.

Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, яким суд дав належну оцінку, та в апеляційній скарзі не оспорюється.

Судом першої інстанції проведено судовий розгляд із застосуванням положень ч.3 ст.349 КПК України, фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не оспорювалися, їм було роз`яснено правові наслідки, передбачені вказаною нормою, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про невідповідність призначеного йому покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок суворості, то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції відповідно до вимог статті 65 КК України в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпечності і тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого, позитивну характеристику по місцю проживання, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, вчинення кримінального правопорушення вперше, активне сприяння розкриттю злочину, та обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, а також поведінку потерпілого, яка спровокувала вчинення обвинуваченим даного кримінального правопорушення.

Вказані вище обставини в сукупності визнано судом першої інстанції такими, що не тільки пом`якшують покарання, але й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, на підставі чого суд обґрунтовано призначив покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.121 КК України.

Відповідно до ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі та інших передбачених цим законом покарань, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Проте, положення ст.75 КК України застосовуються лише у тому разі, коли для цього є відповідні законні підстави.

Разом з тим, ті обставини, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, на які покликається обвинувачений в апеляційній скарзі як на підстави застосування щодо нього ст.75 КК України, були підставами застосування судом при призначенні покарання обвинуваченому ст.69 КК України, і повторно враховувати зазначені обставини і для застосування ст.75 КК України колегія суддів підстав не вбачає. Ті обставини, що обвинувачений відшкодував потерпілому заподіяну шкоду і останній не має до нього претензій, вік обвинуваченого, стан здоров`я його батьків, які потребують сторонньої допомоги, на думку колегії суддів є недостатніми підставами для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання у відповідності до положень ст.75 КК України. Зокрема, та обставина, що батьки обвинуваченого потребують сторонньої допомоги, не може бути підставою для застосування щодо нього ст.75 КК України, оскільки зі слів самого обвинуваченого в суді апеляційної інстанції вбачається, що його батькам допомагає його сестра, яка проживає в цьому ж населеному пункті, а також сусіди.

Нових обставин на обгрунтування звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України обвинуваченим ОСОБА_6 в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційного суду не наведено. Переконливих аргументів щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням, ОСОБА_6 в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції не навів, а тому підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України колегія суддів не вбачає.

Покликання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що суд не обгрунтував у вироку необхідність його ізоляції від суспільства і неможливість звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не грунтуються на законі. Так, санкція ч.1 ст.121 КК України передбачає безальтернативне покарання лише у виді позбавлення волі, а чинним законодавством передбачена необхідність обгрунтування судом призначення покарання у виді позбавлення волі при умові наявності в санкції статті КК України більш м`яких видів покарання. Крім того, згідно чинного законодавства застосування статті 75 КК України є правом суду, а не обов`язком, і необхідність обгрунтування передбачена при застосуванні звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Згідно статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Аналізуючи всі вищезазначені обставини в сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано обрав покарання обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням ст.69 КК України, проте у виді реального позбавлення волі. Підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання із застосуванням ст.75 КК України колегія суддів не вбачає.

Обране ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку з обставин, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Згідно положень Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, яким внесено зміни в ч.5 ст.72 КК України, в строк відбуття покарання слід зарахувати попереднє ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а тому колегія суддів вважає за вірне зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06 листопада 2015 року до моменту проголошення ухвали у вказаному вище розрахунку.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 06 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06 листопада 2015 року по 27 січня 2016 року з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий: ___________________ ОСОБА_1

Судді: ________________ ОСОБА_2 _____________________ ОСОБА_3