Справа № 461/5437/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/757/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши кримінальне провадження № 461/5437/15-к про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Погірці Самбірського району Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.1 ст. 368 КК України,
з участю обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
прокурора ОСОБА_9 ,
за апеляційною скаргою прокурора на вирок Галицького районного суду м. Львова від 17 липня 2015 року,
в с т а н о в и л а :
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 17 липня 2015 року ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст. 368 КК України до штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн., з позбавленням права займатися діяльністю чи обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків на підприємствах, установах чи організаціях незалежно від форми власності, строком на три роки без спеціальної конфіскації відповідно до вимог ч.5 ст. 96-2 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Вирішено питання речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.
ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, виконуючи обов`язки ректора Львівської державної фінансової академії та будучи службовою особою, в обов`язки якої входили повноваження щодо безпосереднього управління діяльністю Академії, прийняття на роботу та звільнення з роботи працівників Академії, з використанням службового становища та наданих повноважень, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, 11 березня 2015 року під час зустрічі з ОСОБА_10 у приміщенні закладу громадського харчування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », на пл. Міцкевича, 1, у м. Львові, пообіцяв прийняти ОСОБА_11 на посаду інспектора центру заочної освіти Академії при наданні йому за вчинення вказаних дій неправомірної вигоди в сумі 2000 доларів США (що згідно з курсом Національного банку України становило 43540,60 грн.). Про вказані обставини ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_11 , та не бажаючи брати участі у вчиненні протиправних дій, вони звернулись у правоохоронні органи. 16 березня 2015 року ОСОБА_7 було винесено наказ про прийняття ОСОБА_11 на посаду інспектора центру заочної освіти Академії. Цього ж дня близько 12 год. 30 хв. у приміщенні закладу громадського харчування «Глорі кафе», на пл. Міцкевича, 1, у м. Львові, ОСОБА_10 передала ОСОБА_7 раніше обумовлену суму неправомірної вигоди в сумі 2000 доларів США за сприяння у працевлаштуванні ОСОБА_11 на посаду інспектора центру заочної освіти Львівської державної фінансової академії. Одержавши вказану суму неправомірної вигоди, ОСОБА_7 пообіцяв в подальшому сприяти у професійній діяльності ОСОБА_11 .
На вирок суду прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України, та призначити покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк два роки. Вважає вирок суду незаконним в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що суд при призначенні покарання повною мірою не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, дані, що характеризують особу, та інші обставини кримінального провадження. Так, при розгляді справи суд першої інстанції дійшов до переконання, що дані про особу обвинуваченого, а саме: не перебування на обліках у лікарів нарколога та психіатра, позитивні характеристики з місць проживання і праці, наявність пом`якшуючих обставин, а також те, що обвинувачений є людиною похилого віку, має проблеми із здоров`ям, є доктором економічних наук, заслуженим економістом України, неодноразово нагороджений різними відзнаками, дають підстави застосувати найбільш м`який з передбачених санкцією статті покарань. Наведені судом обставини не можуть зменшити ступінь підвищеної суспільної небезпеки злочину середньої тяжкості з ознаками корупції, вчиненого з корисливих мотивів, а тому покарання у виді штрафу є занадто м`яким і свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
На апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав заперечення, в яких зазначає, що судом повно та всебічно враховано всі обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого й вирок є законним та обґрунтованим. Суд першої інстанції правильно врахував принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання. Обвинувачений вперше вчинив злочин, щиро розкаявся, сприяв слідству, повністю визнав свою вину, має проблеми із здоров`ям, є особою похилого віку, інвалід по зору, доктор економічних наук, професор, заслужений економіст України, кавалер ордена «За заслуги» ІІІ ступеня, автор більше 150 монографій та наукових праць, неодноразово нагороджувався грамотами та орденами за плідну безперервну працю в галузі освіти.
Під час апеляційного розгляду прокурор апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на викладені в ній мотиви.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу заперечили, просять вирок залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, сторону обвинувачення, сторону захисту, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Апеляційний суд переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги на підставі ч.1 ст. 404 КПК України.
Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються.
Апеляційні доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості та особі обвинуваченого через м`якість колегія суддів до уваги не бере як безпідставні.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, призначив обвинуваченому основне і додаткове покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості; особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності; обставини, що пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину), а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.
На виконання вимог закону суд обґрунтовано взяв до уваги й покликався у вироку на те, що обвинувачений характеризуються виключно позитивно, є особою похилого віку, пенсіонером, має незадовільний стан здоров`я, є доктором економічних наук, професором, заслуженим економістом України, кавалером ордену "За заслуги" ІІІ ступеню, неодноразово нагороджувався почесними грамотами.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.2 постанови № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", з врахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо.
Коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення повинно бути вмотивовано у вироку.
Санкція ч.1 ст. 368 КК України передбачає альтернативні основні покарання у виді штрафу, арешту та позбавлення волі.
Суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст. 368 КК України.
Враховуючи наведені вище обставини, в тому числі особу обвинуваченого, його характеристику, вік та стан здоров`я, багаторічний трудовий стаж та досягнення в галузі освіти (обвинувачений має ряд захворювань та згідно з медичними документами потребує нагляду лікарів, є ветераном праці, автором наукових праць, нагороджувався відзнаками), щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів дійшла висновку, що призначене покарання у виді штрафу є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
На думку колегії суддів, ізоляція ОСОБА_7 від суспільства та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу не є в даному випадку виправданим заходом примусу щодо обвинуваченого.
Те, що злочин, передбачений ч.1 ст. 368 КК України, є корупційним і характеризується корисливим мотивом (на що покликається прокурор), уже враховано законодавцем при визначенні санкції й не виключає можливості призначення покарання у вигляді штрафу в межах цієї санкції.
Висловлюючи вимогу про призначення обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі - найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 368 КК України, прокурор не навів переконливих доводів на її обґрунтування та не довів неможливості застосування до обвинуваченого менш суворого покарання.
Підстав вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість, немає.
З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою.
Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його скасування немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Вирок Галицького районного суду м. Львова від 17 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .