В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.10.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю представників сторін: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 1-кп/308/767/15 (справа № 308/11433/15 -к, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000088 від 15.05.2015 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця за контрактом, водія мінометного взводу мінометної батареї військової частини ПП НОМЕР_1 , солдата,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 402 та ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України, -
ВСТАНОВИВ:
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через особисту недисциплінованість, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, з 27.04.2015 року та до 04.09.2015 на військову службу без поважних причин не з`являвся, чим вчинив нез`явлення вчасно на військову службу без поважних причин під час дії особливого періоду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Крім того, солдат ОСОБА_4 , в порушення ст. ст. 11, 12, 14, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України отримавши 15.12.2014 року правомірний наказ командира військової частини ПП НОМЕР_1 вибути разом з особовим складом частини до 14.01.2015 року у визначений район для виконання завдань за призначенням з подальшим залученням до антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, через особисту недисциплінованість, не маючи на те жодних поважних причин, умисно, відкрито, відмовився виконати наказ командира, чим вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ командира, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст. 402 КК України (в редакції Закону 2001 року).

У відповідності до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; та інші.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, захисник та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує, як нез`явлення вчасно на військову службу без поважних причин під час дії особливого періоду, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та як непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ командира начальника, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України (в редакції Закону від 2001 року).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачені ст. 66 КК України суд визнає є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 67 КК України відсутні.

При вивченні особи обвинуваченого судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та проживає в АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодружений, дітей не має, військовослужбовець за контрактом, водій мінометного взводу мінометної батареї військової частини ПП НОМЕР_1 , солдат, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності (довідка від 10.06.2015 № 1789/2вих.15), проживає разом із батьками та братом (довідка про склад сім`ї від 15.06.2015 № 141), за місцем проживання характеризується позитивно, як чесний, скромний, трудолюбивий, ввічливий хлопець, без шкідливих звичок (довідка від 07.10.2015 № 234), за місцем служби характеризується негативно (характеристика від 22.10.2015 року), підстави для сумнівів у його осудності відсутні.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Зважаючи на положення ч. 2 ст. 50, ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, має молодий вік, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, суд приходить до висновку про призначення йому покарання:

за ч. 1 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

за ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді 3 років позбавлення волі.

На думку суду, виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без відбування призначеного покарання, а тому, у відповідності до ст. 75 КК України, суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Матеріальну шкоду кримінальним правопорушенням не завдано.

Витрати на проведення експертизи в даному кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишити попередній до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-374 КПК України, суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 402 та ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

за ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання терміном на 1 роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишити попередній до набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення засудженому та прокурору.
Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після його винесення.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1