АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 11-кп/781/549/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.08.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , поданою на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 березня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троянка Голованівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, одруженого, із середньою освітою, такого, який працює водієм ТОВ «БП-ОЙЛ», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік, покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення порушення правил дорожнього руху під час керування транспортними засобами, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Кримінальне правопорушення вчинене при наступних обставинах.

ОСОБА_10 , 25 грудня 2014 року, о 17 годині 15 хвилин, керуючи автомобілем ВАЗ-21099, державний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по проспекту Університетському зі сторони вул. Мурманської в напрямку вул. М. Конєва, навпроти кафе «Застава» по проспекту Університетському, 25 в місті Кіровограді, грубо порушив правила дорожнього руху, а саме п.1.5, п. 2.3.б. Знаючи про наявність по ходу руху пішохідного переходу позначеного розміткою 1.14.1 «зебра», та дорожнім знаком (пішохідний перехід), не вибрав безпечну швидкість руху, чим позбавив себе можливості правильно реагувати на дорожню обстановку, не вжив заходів для зменшення швидкості руху перед пішохідним переходом аж до зупинки транспортного засобу, не упевнився у відсутності пішоходів, та скоїв наїзд на ОСОБА_9 , який переходив дорогу по пішохідному переходу, чим грубо порушив вимоги п. 18.1. Правил дорожнього руху, згідно із якими водій, що наближається до пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а у разі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам.
Внаслідок наїзду на ОСОБА_9 останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому щиколоток правої гомілки зі зміщенням, розриву лонного та куприково-крижового сполучення, черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, рани лобно-тім`яної ділянки голови, набряку та гематоми правого плеча та середньої третини лівої, які за сукупністю відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що викликали тривалий розлад здоров`я.
Вирок суду першої інстанції оскаржено обвинуваченим ОСОБА_7 , котрий в своїй апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок змінити, звільнити його від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами; фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації дій останнього не оспорюються.
Свої вимоги умотивовує наступними доводами.
Зазначає, що судом першої інстанції, при призначенні йому покарання не достатньою мірою враховано обставини, які пом`якшують йому покарання, - повне визнання винуватості, щире каяття, добровільне відшкодування потерпілому витрат на лікування, у зв`язку із чим потерпілий не має до нього претензій, а також характеристики його особи відсутність судимостей у минулому, наявність постійного місця проживання, позитивної характеристики по місцю роботи.
В апеляційній скарзі просить врахувати те, що він працює водієм, і це є єдиним джерелом існування його родини, а тому просить не позбавляти його права керувати транспортними засобами, оскільки це поставить його родину у скрутне становище.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи та у дебатах думку обвинуваченого ОСОБА_7 , та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 , які повністю підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу, просили змінити вирок суду першої інстанції, пом`якшивши його в частині призначеного винуватому покарання, - а саме не призначати додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін як законний та обґрунтований, потерпілого ОСОБА_9 , який просив обвинуваченого не позбавляти права керувати транспортного засобу, оскільки то є єдиним джерелом існування для обвинуваченого, зазначив суду про відсутність претензій будь-якого характеру до обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

За змістом ч. 3 ст. 349 КПК України у разі, якщо судом першої інстанції визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників судового провадження не оспорюються, і такі докази, за погодженням учасників судового провадження, під час судового розгляду судом першої інстанції не досліджувалися, - учасники судового провадження позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідження доказів судом першої інстанції по даному кримінальному провадженні проведено, у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, у скороченому процесуальному порядку, доведеність винуватості ОСОБА_7 ніким із учасників судового провадження, у тому числі обвинуваченим, не оспорюються, як не оспорюються правильність кваліфікації дій обвинуваченого та фактичні обставини кримінального провадження, як їх встановлено.

Відтак, колегія суддів не вдається до оцінки доказів по кримінальному провадженні, і вважає винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - доведеною, а кваліфікацію дій останнього як вчинення порушення правил дорожнього руху під час керування транспортними засобами, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень - правильною.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції правильно, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставини, які пом`якшують ОСОБА_7 покарання, - щире каяття, відшкодування потерпілому ОСОБА_9 завданої кримінальним правопорушенням шкоди, відсутність обставин, які обтяжують винуватому покарання.
З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 основне покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, - у виді обмеження волі, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Призначене судом ОСОБА_7 основне покарання, враховуючи всі обставини провадження та особу обвинуваченого, колегією суддів визнається обґрунтованим за своїм видом та розміром, є необхідним та достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, таким, що відповідає меті покарання.
Разом із тим, колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, документи, що їх надано суду апеляційної інстанції під час апеляційного провадження, вважає за можливе пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_7 призначене йому судом першої інстанції покарання, що полягатиме у призначенні лише основного покарання, що передбачене санкцією частини статті обвинувачення, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Як вже встановлено, обвинувачений ОСОБА_7 є особою, яка виключно позитивно характеризується, як за місцем роботи, так і за місцем проживання (том 1 аркуші провадження 99,100, том 2 аркуші провадження 68, 69 надані суду апеляційної інстанції характеристики), раніше жодного разу не притягався до кримінальної відповідальності (том 1 аркуш провадження 97), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (том 1 аркуш провадження 102, 104), відшкодував потерпілому майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням (том 1 аркуші провадження 92-94, том 2 аркуші провадження 61-63); потерпілий ОСОБА_9 жодних претензій до обвинуваченого не має.
Крім означеного, судом апеляційної інстанції враховується та обставина, що обвинувачений ОСОБА_7 є професійним водієм, і протягом свого трудового шляху працював за цією професією; останні роки з 2004 року і по теперішній час працює водієм у ТОВ «БП-ОЙЛ» (том 2 аркуші провадження 64-67, 68), де виключно позитивно характеризується як працівник.
Більш того, до суду апеляційної інстанції подано клопотання за підписом директора ТОВ «БП-ОЙЛ» ОСОБА_11 , де, від імені всього трудового колективу даного товариства, просить не позбавляти ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами, вказуючи, що ОСОБА_7 за час роботи жодних аварій та порушень Правил дорожнього руху не допускав, нагороджувався подяками за сумлінну працю, а водійське посвідчення для ОСОБА_7 єдиний спосіб заробітку та утримання сім`ї (том 2 аркуш провадження 58).
Не позбавляти обвинуваченого права керувати транспортним засобом у суді апеляційної інстанції просив також і потерпілий ОСОБА_9 , - подав письмову заяву, та висловив свою думку безпосередньо у судовому засіданні (том 2 аркуш провадження 53).
Судом апеляційної інстанції встановлено, - обвинувачений ОСОБА_7 проживає із дружиною ОСОБА_12 , 1965 року народження, яка не працює у зв`язку із хворобою (том 2 аркуші провадження 71, 72 копії епікризу № 2683/346 та № 1058/366 із діагнозами), являється інвалідом ІІІ групи (том 2 аркуш провадження 73 пенсійне посвідчення).
Відтак, єдиним заробітком обвинуваченого ОСОБА_7 для його сім`ї є його робота водієм.
Враховуючи викладене, досліджені обставини даного провадження, особу обвинуваченого, положення ст. 65 та ст. 50 КК України, а також і те, що призначення обвинуваченому ОСОБА_7 такого додаткового покарання як позбавлення права керувати транспортними засобами, позбавить можливості отримання лікування дружину обвинуваченого, і, більш того, фактично позбавить родину обвинуваченого засобів до існування, - колегія суддів вважає за можливе не призначати обвинуваченому ОСОБА_7 додаткове покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
З огляду на наведене, колегія суддів змінює вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419, 424 КПК України, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 березня 2015 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України змінити в частині призначення покарання.
ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
Згідно із ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк тривалістю один рік; зобов`язати ОСОБА_7 з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
В іншій частині вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 березня 2015 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3