Провадження № 1-кп/734/4/16 Справа № 734/3181/15-к
іменем України
13 січня 2016 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретареві ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ватутіне Черкаської області, українки, громадянки України, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 , військове звання «молодший сержант», маючої на утриманні неповнолітню дитину, із неповною вищою освітою, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
яка обвинувачується у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
зі сторони обвинувачення:
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченої ОСОБА_6 ,
05 лютого 2015 року близько 15 год. 20 хв. молодший сержант ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, виказуючи невдоволення правомірними діями старшого сержанта ОСОБА_5 , маючи на меті порушити статутні правила взаємовідносин між військовослужбовцями, в присутності інших військовослужбовців застосувала до останньої фізичне насильство при наступних обставинах.
Молодший сержант ОСОБА_3 05 лютого 2015 року подала на реєстрацію відповідальному виконавцю штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 - старшому сержанту ОСОБА_5 неналежно оформлений службовий документ - рапорт про прийняття справ та посад, який був наданий не за підпорядкованістю, що є прямим порушенням ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, та п. 1.13.7 наказу Начальника Генерального штабу Збройних Сил України «Про затвердження інструкції з діловодства в Збройних Силах України» від 16 вересня 2013 року №200.
У свою чергу, старший сержант ОСОБА_5 , виконуючи свої посадові обов`язки відповідального виконавця штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , 05 лютого 2015 року, діючи правомірно, а саме у відповідності до положень п. 1.13.5 наказу Начальника Генерального штабу Збройних Сил України «Про затвердження інструкції з діловодства в Збройних Силах України» від 16 вересня 2013 року №200 та своїх функціональних обов`язків, затверджених 02 лютого 2015 року командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 , відмовила молодшому сержанту ОСОБА_3 у реєстрації невірно оформленого рапорту про прийняття справ та посади начальника навчального класу навчального відділення військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
У подальшому молодший сержант ОСОБА_3 , виказуючи невдоволення правомірними діями старшого сержанта ОСОБА_5 , а саме поверненням рапорту про прийняття справ та посади на доопрацювання, що відбулося близько 15 год. 20 хв. 05 лютого 2015 року у приміщенні штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , застосувала до ОСОБА_5 фізичне насильство, умисно заподіявши останній один удар ногою, взутою в чобіт, в область її лівої сідниці.
Своїми умисними діями молодший сержант ОСОБА_3 спричинила старшому сержанту ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді одного синця на лівій сідниці, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 9 від 06 лютого 2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.
Тобто, молодший сержант ОСОБА_3 , проходячи військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, вчинила порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виразилося у заподіянні легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я.
Обвинувачена ОСОБА_3 винною себе у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та дала наступні показання.
В лютому 2015 року до кабінету ОСОБА_5 , в якому перебували військовослужбовці ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вона занесла рапорт, в якому містилася технічна помилка щодо його дати, залишила для реєстрації та вийшла з кабінету. ОСОБА_5 її наздогнала та повернула рапорт, так як на ньому стояла невірна дата. Виправивши дату, вона знову занесла рапорт ОСОБА_5 , на що остання сказала «по команді». Вона повернулася до свого кабінету, проте потерпіла намагалася увійти до неї в кабінет, але оскільки вона працювала з документами, які мають гриф «для службового користування», які були розміщені на її столі, вона не пускала ОСОБА_5 до свого кабінету. Остання, намагаючись зайти до кабінету, двері якого вона закривала, застосувавши фізичну силу, заподіяла їй тілесні ушкодження у вигляді удару в область грудної клітки, в результаті чого вона відштовхнулася назад. В цей час ОСОБА_5 зайшла до кабінету та, намагаючись повернути їй рапорт, кинула його посеред кабінету і почала виходити з нього. Намагаючись закрити двері за потерпілою ногою, вона по дверях не попала, а вийшло так, що ненавмисно попала ногою потерпілій в область сідниці, тим самим заподіявши їй удар.
Додатково обвинувачена повідомила суду, що вона в березні 2015 року попросила у потерпілої вибачення за те, що сталося.
Незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України, її вина підтверджується наступними зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.
Потерпіла ОСОБА_5 дала суду показання, що 05 лютого 2015 року приблизно о 15.20 год., коли вона перебувала в своєму службовому кабінеті, в якому також знаходились ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , до нього увійшла ОСОБА_3 та кинула на стіл рапорт і залишила кабінет. Оскільки рапорт, поданий на реєстрацію, містив не вірну дату та не мав резолюції керівництва, вона не могла його зареєструвати, тому попросила ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити кабінет, вийшла з нього та пішла до кабінету ОСОБА_3 . Залишивши заяву обвинуваченій та пояснивши, які в ній маються недоліки, вона залишила кабінет обвинуваченої та пішла до свого кабінету, запросивши зайти до нього ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . По спливу декількох хвилин до її кабінету знову увійшла ОСОБА_3 і кинула їй на стіл рапорт. Так як в рапорті була виправлена дата його написання, що в принципі не допускається по правилам діловодства, та він не мав резолюції командування, вона знову вийшла з кабінету, попросивши вийти ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , та пішла до кабінету ОСОБА_3 . Переступивши поріг однією ногою, обвинувачена стала її виштовхувати з кабінету, в цей час вона розвернулася і в цей момент отримала удар в область лівої сідниці. Окрім ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в коридорі також знаходився військовослужбовець ОСОБА_9 . Вона повернулася до свого кабінету і про те, що сталося, доповіла т.в.о. начальника штабу, а потім звернулася за медичною допомогою.
Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , військовослужбовці військової частини польова пошта НОМЕР_1 , дали суду показання, що 05 лютого 2015 року вони прийшли до кабінету ОСОБА_5 у службових питаннях. В певний період часу до кабінету останньої ввійшла ОСОБА_3 і на стіл потерпілій кинула рапорт. ОСОБА_5 попросила їх залишити кабінет, що вони і зробили. Потерпіла, закривши свій кабінет, пішла до кабінету ОСОБА_3 , взявши з собою рапорт, який до цього залишила обвинувачена. Потім потерпіла повернулася до свого кабінету. Коли вони перебували в кабінеті ОСОБА_5 , до нього знову увійшла ОСОБА_3 та знову кинула на стіл рапорт. Після цього, потерпіла знову попросила їх залишити кабінет і пішла до кабінету ОСОБА_3 . Коли вдруге потерпіла намагалася увійти до кабінету ОСОБА_3 , вони перебували в коридорі, в якому також перебував ОСОБА_9 . Свідок ОСОБА_8 засвідчила, що вона не бачила, хто саме наніс удар потерпілій, а бачила лише, що такий удар був нанесений ногою в область сідниці ОСОБА_5 . Свідок ОСОБА_7 дала показання, що вона бачила, що удар потерпілій ногою нанесла саме ОСОБА_3 .
Свідок ОСОБА_9 дав суду показання, що 05 лютого 2015 року приблизно о 15.10-15.20 год. він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зайшов у штаб військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Коли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували в кабінеті ОСОБА_5 , до нього увійшла обвинувачена ОСОБА_3 та поклала на стіл рапорт, який до цього їй заступник начальника штабу по стройовій частині капітан ОСОБА_10 наказав писати «по команді». ОСОБА_5 повідомила обвинуваченій, що не буде реєструвати рапорт, та повернулася до свого кабінету. Обвинувачена ОСОБА_3 знову зайшла до кабінету ОСОБА_5 , поклала рапорт і повернулася до свого кабінету. Потерпіла ОСОБА_5 знову пішла до кабінету ОСОБА_3 та приблизно через 3-5 секунд так би мовити «вилетіла» з кабінету. Свідок бачив як потерпілій був нанесений удар ногою в область сідниці, проте хто це зробив, він не бачив. Потерпіла повернулася до свого кабінету і про те, що сталося, доповіла керівництву. Свідок також дав суду показання, що потерпіла не наносила ударів обвинуваченій і та не чинила перешкод.
Свідок ОСОБА_11 , військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 , дав суду показання, що безпосереднім свідком подій не був, а в штаб зайшов тоді, коли вже відбулися певні події. Він зайшов до кабінету ОСОБА_5 , яка йому повідомила, що ОСОБА_3 нанесла їй удар. Потім він зайшов до кабінету ОСОБА_3 , намагаючись з`ясувати, що сталося, проте остання на його запитання взагалі не відповідала.
Свідок ОСОБА_12 , військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 , пояснив суду, що в лютому місяці 2015 року, точної дати не пам`ятає, він перебував на своєму робочому місті в штабі та чув на коридорі крики. Свідком подій, що сталися, він не був.
Свідок ОСОБА_13 , військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 , дала показання, що на початку лютого місяця 2015 року потерпіла звернулася до неї за медичною допомогою, скаржившись, зокрема, на біль в сідниці. Потерпіла їй повідомила, що в неї стався конфлікт з ОСОБА_3 . Обвинувачена також до неї зверталася, але не за медичною допомогою, а просила надати направлення для зняття тілесних ушкоджень, чого вона не могла зробити в силу своїх повноважень.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 9 від 06 лютого 2015 року:
«1. 1. У громадянки ОСОБА_5 , 1975 року народження мається тілесне ушкодження у вигляді 1-го синця на лівій сідниці.
1. 1.2. Тілесне ушкодження могло виникнути в наслідок дії тупого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею по механізму удару, в тому числі внаслідок удару ногою, взутою у чобіт, в строк 05.02.2015р. Чобіт має ознаки тупого предмету з обмеженою вдаряючою поверхнею.
3. 1.Тілесне ушкодження за ознакою тривалості розладу здоров`я відноситься до категорії ЛЕГКОГО ступеню тілесних ушкоджень, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я» /а.с. 35/.
Згідно з висновком судово-медичної комісійної експертизи від 17 червня 2015 року:
«Враховуючи дані первинної судово-медичної експертизи N 9 від 10.02.2015, а також дані слідчих експериментів, проведених з потерпілою ОСОБА_5 та свідками ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , а також беручи до уваги протоколи їхніх допитів, чи відповідає механізм, час та локалізація тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_5 обставинам, на які вказують потерпіла ОСОБА_5 та свідки під час проведення вказаних слідчих дій? Відповідно до висновку експерта № 9 від 06.02.2015 року за підписом судово-медичного експерта ОСОБА_14 , при проведенні первинної судово-медичної експертизи у гр-ки ОСОБА_5 , 1975р.н. малось тілесне ушкодження у вигляді синця на лівій сідниці. Не виключена можливість, що тілесне ушкодження, виявлене у ОСОБА_5 , могло утворитись за обставин на які вказують та показують потерпіла та свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в копіях протоколів проведення слідчих експериментів за їх участю та копіях протоколів їх допитів, наданих на комісійну судово-медичну експертизу, а саме в результаті нанесення удару носком ноги, взутої в чобіт, в область лівої сідниці» /а.с. 37-43/.
Відповідно до дослідження спеціаліста, який був залучений до участі в кримінальному провадженні на підставі постанови слідчого військової прокуратури Деснянського гарнізону /а.с. 58-59/ від 11 березня 2015 року:
«… молодший сержант ОСОБА_3 та старший сержант ОСОБА_5 не перебувають у відносинах підлеглості ні за службовим становищем, ні за військовим званням…
… старший сержант ОСОБА_5 , виконуючи свої посадові обов`язки відповідального виконавця штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , 05.02.2015, відмовивши молодшому сержанту ОСОБА_3 у реєстрації невірно оформленого рапорту про прийняття справ та посади начальника навчального класу навчального відділення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , діяла правомірно, у відповідності до положень п. 1.13.5 наказу Начальника Генерального штабу Збройних Сил України «Про затвердження інструкції з діловодства в Збройних Силах України» від 16.09.2013 №200 та функціональних обов`язків відповідального виконавця штабу, затверджених командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 02.02.2015.
Поряд з цим, молодший сержант ОСОБА_3 , подала 05.02.2015 на реєстрацію відповідальному виконавцю штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 старшому сержанту ОСОБА_5 неналежно оформлений службовий документ - рапорт про прийняття справ та посади; рапорт був наданий не за підпорядкованістю, що є прямим порушенням ст. ст. 12,14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, та п. 1.13.7 наказу Начальника Генерального штабу Збройних Сил України «Про затвердження інструкції з діловодства в Збройних Силах України» від 16.09.2013 №200…» /а.с. 63-71/.
Крім того, вина обвинуваченої підтверджується наступними зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами:
- протоколом проведення слідчого експерименту від 17 червня 2015 року з доданою фототаблицею за участю потерпілої ОСОБА_5 , під час проведення якого потерпіла на місці розповіла обставини та спосіб нанесення їй тілесного ушкодження (а.с. 31-34);
- протоколами проведення слідчого експерименту від 17 червня 2015 року з доданими фототаблицями за участю свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , під час проведення яких свідки на місці детально розповіли обставини та спосіб нанесення потерпілій ОСОБА_5 тілесного ушкодження (а.с. 44-49, 50-55).
Суд вважає показання потерпілої ОСОБА_5 правдивими, достовірними та такими, що відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема, висновками експертиз щодо наявності у потерпілої тілесного ушкодження у вигляді одного синця на лівій сідниці, яке могло виникнути внаслідок дії тупого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею по механізму удару, в тому числі внаслідок удару ногою, взутою у чобіт, в строк 05.02.2015р. /а.с. 35, 37-43/, показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були безпосередніми очевидцями подій, що сталися, та які в судовому засіданні підтвердили факт нанесення потерпілій удару ногою, а також протоколами проведення слідчих експериментів /а.с. 31-34, 44-49, 50-55/.
До показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд відноситься як до правдивих та таких, що відповідають фактичним обставинам справи і детально узгоджуються між собою.
Даючи оцінку показанням обвинуваченої, суд враховує наступне.
Суд вважає показання обвинуваченої ОСОБА_3 щодо заподіяння нею тілесного ушкодження потерпілій шляхом нанесення одного удару ногою в область сідниці правдивими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи. Даючи оцінку показанням обвинуваченої в тій частині, що потерпіла намагалася увірватися до її кабінету та нанесла їй удар в область грудної клітки, та протоколу проведення слідчого експерименту з доданим носієм, на якому зафіксована вказана слідча дія /а.с. 56-57/, під час якого обвинувачена ОСОБА_3 фактично розповідала про ті самі події, що і під час судового розгляду, суд враховує наступне. Показання обвинуваченої про те, що потерпіла ОСОБА_5 намагалася пропри її волю увійти до кабінету та нанесла при цьому удар в область грудної клітки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи та спростовані показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які, детально описуючи обставини, свідками яких вони були, не надавали показання, що потерпіла намагалася силоміць увійти до кабінету обвинуваченої, а остання чинила їй при цьому перешкоди, а також показаннями свідка ОСОБА_9 , який беззаперечно в судовому засіданні підтвердив, що потерпіла обвинуваченій удару не наносила, так як між ними сутички до моменту нанесення потерпілій удару, не було.
Враховуючи спосіб застосування фізичного насильства нанесення удару ногою в область сідниці, приймаючи до уваги прямий причинно-наслідковий зв`язок між діянням винної і настанням певних наслідків, беручи до уваги той факт, що обвинувачена не намагалася надати потерпілій медичної допомоги, вибачилася стосовно свого вчинку лише через місяць, та оцінюючи зібрані докази в сукупності, суд вважає доведеним наявність у діях обвинуваченої ОСОБА_3 умислу на нанесення тілесного ушкодження потерпілій. Крім того, показання обвинуваченої в цій частині спростовані показаннями потерпілої. З огляду на це показання обвинуваченої ОСОБА_3 , в яких вона заперечує свій умисел на умисне нанесення тілесного ушкодження потерпілій, суд вважає повністю спростованими та розцінює їх як метод її захисту.
Всебічно, повно та неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 знайшла своє підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи.
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України, доведена повністю, її дії повинні бути кваліфіковані як порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що заподіяло легкі тілесні ушкодження.
Призначаючи обвинуваченій покарання, суд враховує характер і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченої, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої, та приходить до висновку, що заходи примусу з боку держави будуть необхідними, достатніми для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, якщо обвинуваченій буде призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки зі звільненням від його відбування з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, тобто, в умовах належного контролю за її поведінкою.
Заходи забезпечення кримінального провадження не обиралися.
Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлений.
Судові витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд
з а с у д и в:
ОСОБА_3 визнати винною у скоєнні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України, та призначити їй покарання у виді 2 /двох/ років розбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 /три/ роки.
На підставі ст. 76 КК України суд покладає на ОСОБА_3 такі обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи;
- періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченій і прокурору.

Учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1