1-кп/381/326/15
381/4986/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2015 року м. Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ;
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Борова Фастівського району Київської області, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, з середньою освітою, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше судимий: 24 квітня 2014 року Фастівським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 1360 грн.00 коп., у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Згідно вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2014 року, затверджено угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 , якого визнано винуватим у пред`явленому обвинувачені у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 1360 грн.
Під час судового засідання, обвинувачений ОСОБА_4 , просив суд затвердити угоду та призначити узгоджене в ній покарання, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідально до угоди зобов`язання.
В цей же день, у приміщенні Фастівського міськрайонного суду, засудженому ОСОБА_4 під розпис було роз`яснено обов`язок сплати штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили, а саме до 24.05.2014 року та повідомити про це відповідний суд шляхом надання документу про сплату штрафу, на що ОСОБА_4 дав свою добровільну згоду.
Також ОСОБА_4 був попереджений про кримінальну відповідальність у разі несплати штрафу та про наслідки невиконання затвердженої судом угоди про примирення.
Упродовж зазначеного у вироку терміну на його виконання ОСОБА_4 , діючи умисно, будучи попереджений про кримінальну відповідальність у разі несплати штрафу та про наслідки невиконання затвердженої судом угоди про примирення, на облік в центр зайнятості м.Фастова не став, не працевлаштувався, заходів до виконання вироку і виплати штрафу у визначений термін не прийняв, чим порушив порядок та умови відбування покарання, ігноруючи рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це відповідний суд шляхом надання документу про сплату штрафу.
Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 389 КК України, як ухилення від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а саме від сплати штрафу особою, засудженою до цього покарання.
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 надійшов до суду з угодою про визнання винуватості від 23 листопада 2015 року, яка укладена між прокурором Фастівської міжрайонної прокуратури Київської області ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст.468,469,472 КПК України.
Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.389 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного злочину. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинений злочин, а саме у вигляді 2 (двох) років обмеження волі та відповідно до ст.75, 76 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням на строк 2 (два) роки, якщо протягом іспитового строку 2 (два) роки, останній не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст.ст.468,469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості,від якого потерпілих немає.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_10 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором Фастівської міжрайонної прокуратури Київської області ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому засіданні те, що ОСОБА_10 ухилився від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а саме від сплати штрафу особою, засудженої до цього покарання, а тому ці його дії кваліфікує за ч.1 ст.389 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_10 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.
Речові докази та судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Оскільки, як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_4 вчинив злочин після постановлення вироку Фастівським міськрайоним судом Київської області від 24.04.2014 року за яким його засуджено за ч.1 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 1360 грн.00 коп., за яким покарання не виконав, в такому випадку остаточне покарання призначити з врахуванням ст. 71 КК України та правил ч.3 ст.72 КК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.1,314,373,374,394,474 та 475 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 23.11.2015 року покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 : не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Відповідно до вимог ст.71 та ч.3 ст.72 КК України вирок від 24.04.2014 року за ч.1 ст.186 КК України та даний вирок в частині засудження ОСОБА_4 за ч.1 ст.389 КК України, виконувати самостійно.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_10 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 28.12.2015 року.
Речові докази та судові витрати по справі відсутні.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ: ОСОБА_1