АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/561/15 Справа № 703/2915/14-к Категорія: Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
представника потерпілих ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
його представника ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001986 відносно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2015 року

Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2015 року

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, що передбачені ч. 1 ст. 161, ч. 2 ст. 161 КК України і призначено йому покарання за ч. 1 ст. 161 КК України у вигляді 2 роки обмеження волі, що складає 1 рік позбавлення волі, без позбавлення права займати певні посади та займатися певною діяльністю, за ч. 2 ст. 161 КК України 2 роки позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом складання призначених покарань остаточно визначено 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки. Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано засудженого не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання чи роботи та періодично з`являтись до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 витрати на лікування у сумі 35,85 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 заподіяну моральну шкоду в сумі 2000 грн. кожному.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_21 заподіяну моральну шкоду в сумі 2500 грн.

Позов ОСОБА_22 про відшкодування моральної шкоди у сумі 3000 грн. залишено без задоволення.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено дотеперішній особисте зобов`язання до вступу вироку в законну силу.

Речові докази по справі бейсбольну биту повернуто власнику ОСОБА_7 звільнивши його від обов`язків по зберігальній розписці.

в с т а н о в и л а :
Як встановлено вироком місцевого суду ОСОБА_7 13 червня 2013 року, близько 09 год. 50 хв., під час проведення проповідувань вчень Біблії та безоплатного розповсюдження ОСОБА_13 спільно з ОСОБА_23 та ОСОБА_14 яка приєдналась до останніх пізніше, релігійної літератури «Свідки Єгови», що знаходилась на спеціально пристосованому дерев`яному стенді неподалік від автостанції, що в АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , знаючи про приналежність вищевказаних осіб до релігійної громади «Свідки Єгови», діючи умисно, підійшов до них з вимогою припинити здійснення релігійної діяльності та висловлюючи в бік останніх образливі слова, намагався перевернути дерев`яний стенд, на якому була розміщена знаходилась релігійна література, почав витягувати і рвати релігійні журнали, привівши їх у не придатний стан та намагався перевернути стенд з релігійною літературою, змусивши таким чином ОСОБА_13 та ОСОБА_14 припинити проповідування.

18 липня 2013 року, близько 10 год. 25 хв., під час проведення проповідувань вчень Біблії та безоплатного розповсюдження ОСОБА_14 спільно з ОСОБА_15 та ОСОБА_24 релігійної літератури «Свідки Єгови», яка була розміщена на встановленому ними спеціально пристосованому дерев`яному стенді, неподалік від автостанції, що в АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 знаючи про приналежність вищевказаних осіб до релігійної громади «Свідки Єгови», діючи умисно, підійшовши до них з вимогою припинити здійснення релігійної діяльності та висловлюючи в бік останніх образливі слова, вдарив ногою по стенду, перевернув його зім`яв релігійну літературу, привівши її у непридатний стан, змусивши таким чином ОСОБА_14 та ОСОБА_15 припинити проповідування, чим умисно обмежив їх в свободі віросповідання, у зв`язку з їх релігійними переконаннями.

20 вересня 2013 року, 12 год. 30 хв., під час проведення проповідувань вчень Біблії та безоплатного розповсюдження ОСОБА_16 спільно з ОСОБА_17 релігійної літератури «Свідки Єгови», яка була розміщена на встановленому ними спеціально пристосованому дерев`яному стенді, неподалік від Центрального ринку в м. Сміла, по вул. Перемоги, знаючи про приналежність вищевказаних осіб до релігійної громади «Свідки Єгови», діючи умисно, ОСОБА_7 підійшов до них з вимогою припинити здійснення релігійної діяльності, висловлюючи на адресу останніх образливі слова, намагався перевернути дерев`яний стенд, що йому завадила зробити ОСОБА_16 . Переслідуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 почав висмикувати зі стенду релігійні журнали та рвати , привівши їх у не придатний стан, таким чином змусив ОСОБА_16 та ОСОБА_17 припинити проповідування, чим умисно обмежив їх у свободі віросповідання, у зв`язку з їх релігійними переконаннями.

30 листопада 2013 року, близько 11 год., поблизу прохідної ВАТ «НВП «СЕМЗ», що в м. Сміла по вул. Коробейника, 1, під час проведення проповідувань вчень Біблії та безоплатного розповсюдження ОСОБА_19 та ОСОБА_18 релігійної літератури «Свідки Єгови», обвинувачений знаючи про приналежність вищевказаних осіб до релігійної громади «Свідки Єгови», діючи умисно, підійшов до них з вимогою припинити здійснення релігійної діяльності, висловлював в бік останніх образливі слова пов`язанні з їх релігійною діяльністю. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 змушені були припинити свою релігійну діяльність, чим було прямо обмежено їх право на свободу віросповідання, у зв`язку з їх релігійними переконаннями.

16 січня 2014 року, близько 13 год. 45 хв., під час проведення проповідувань вчень Біблії та безоплатного розповсюдження ОСОБА_20 та ОСОБА_10 релігійної літератури «Свідки Єгови», поблизу будинку № 4 вул. Левенця в м. Сміла, ОСОБА_7 знаючи про приналежність вищевказаних осіб до релігійної громади «Свідки Єгови», діючи умисно, підійшов до них та маючи умисел на обмеження права здійснювати релігійну діяльність, почав вимагати припинення здійснення релігійної діяльності, а у разі невиконання його вимог, погрожував застосувати фізичне насильство дерев`яною палицею, яку тримав у руках. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_20 та ОСОБА_10 вимушені були припинити проповідування, побоюючись, застосування насильства, у зв`язку з їхніми релігійними переконаннями.

25 березня 2014 року, близько 09 год. 10 хв., під час проведення проповідувань вчень Біблії та безоплатного розповсюдження ОСОБА_12 та ОСОБА_21 релігійної літератури «Свідки Єгови», яка була розміщена на встановленому ними спеціально пристосованому дерев`яному стенді, неподалік від автостанції, що в м. Сміла, вул. Леніна, 111, ОСОБА_7 знаючи про приналежність вищевказаних осіб до релігійної громади «Свідки Єгови», діючи умисно, підійшов до них та маючи умисел на обмеження права здійснювати релігійну діяльність, почав вимагати припинення здійснення релігійної діяльності, висловлюючи в бік останніх образливі слова та погрози, пов`язані з їхньою релігійною діяльністю та умисно висмикував з стенду релігійні журнали і рвав їх на шматки, привівши у непридатний для подальшого використання стан та умисно вдарив ногою в ліве стегно ОСОБА_21 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин лівого стегна, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 615 від 26.03.2014 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , які полягали у застосуванні фізичного насильства відносно ОСОБА_21 та погрозі його застосування відносно ОСОБА_12 , останні були змушені припинити проповідування, у зв`язку з їх релігійними переконаннями.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_8 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить вирок районного суду скасувати, а кримінальне провадження зареєстроване відносно ОСОБА_7 закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутності в його діях ознак інкримінованих йому судом кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , представника потерпілих ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 та його представника ОСОБА_11 , вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вироку місцевого суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Вказаним вимогам закону вирок суду першої інстанції відповідає.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, за які він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах досліджених судом.

У своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 зазначає, що суд порушив вимоги статей 337 та 338 КПК України вийшов за межі висунутого обвинувачення в частині кваліфікації.

Зокрема, захисник покликається на те, що обвинувальний акт щодо обвинуваченого складений за ч.ч.1, 2 ст.161 КК України, а місцевим судом обвинувачення у вироку щодо ОСОБА_7 викладено окремо за ч.1 ст.161 КК України та за ч.2 ст.161 КК України.

Такі доводи захисника викладені в апеляційній скарзі є не вірними, оскільки як вбачається із обвинувального акту і оскаржуваного вироку формулювання обвинувачення у зазначених процесуальних документах відповідають один одному.

Також, на думку колегії суддів помилковими є твердження апелянта про те, що об`єктивна сторона інкримінованих злочинів ОСОБА_7 , що викладена у вироку не відповідає науково-практичному коментарю до КК України від 2006 року видавництво Харків «Одіссей», оскільки коментар не є нормативно - правовим актом який може бути покладено в основу обвинувачення.

При цьому, виходячи із диспозиції ч.1 ст. 161 КК України, дії обвинуваченого ОСОБА_7 було вірно кваліфіковані, оскільки він вчинив умисні дії, спрямовані на пряме обмеження прав громадян за ознаками релігійних переконань, та за ч. 2 ст. 161 КК України, оскільки він вчинив умисні дії спрямовані на пряме обмеження прав громадян за ознаками релігійних переконань, поєднані з погрозами та насильством.

Посилання захисника ОСОБА_8 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 липня 2014 року, якою було повернуто обвинувальний акт є не вірним, оскільки новим обвинувальним актом усунуто вказані судом недоліки, в тому числі і конкретизацію об`єктивної сторони діянь ОСОБА_7 .

У свою чергу твердження захисника на недоведеність статусу потерпілих як «Свідків Єгови» і відсутність у них посвідчень з яких вбачалося б їх належність до такої організації спростовується тим, що він особисто був присутній майже на всіх судових засіданнях, на яких було допитано всіх дванадцять потерпілих, які надаючи свої показання суду, повідомили суду, що вони є членами релігійної громади «Свідки Єгови» та злочинні дії ОСОБА_7 були продиктовані лише релігійним мотивом, оскільки він, вчиняючи протиправні дії в людних місцях, інших людей крім членів громади «Свідки Єгови» не чіпав.

Крім того, під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 сам повідомив, що ніхто крім членів релігійної громади «Свідки Єгови» не стоїть у людних місцях з релігійною літературою, що вказує на точне усвідомлення ним що потерпілі належать до релігійної громади «Свідки Єгови». Його показання підтвердили свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 .

У свою чергу, не вірний є й твердження апелянта про те, що у справі відсутній речовий доказ «дерев`яна палиця» по інкримінованому обвинуваченому епізоду від 16 січня 2014 року у частині погроз застосування фізичного насилля ОСОБА_7 до потерпілих ОСОБА_20 і ОСОБА_10 так як, з показань останніх вбачається, що дерев`яною палицею є дерев`яна бита, і дані пояснення відповідають фактичним обставинам провадження.

Також, посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 на те, що судом першої інстанції не було надано оцінку його письмовим доказам журналу «погребіння» (т.2 а.к.п. 143-148) щодо фактичної неможливості перебування обвинуваченого на місці злочину по епізоду від 30 листопада 2013 року є помилковим. Оскільки, у мотивувальній частині оскаржуваного вироку (т.2 а.к.п. 182 (зворот) 183) наведені мотиви спростування судом наданого письмового доказу внаслідок наявності в останньому численних виправлень.

Таким чином, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 у частині відсутності у діях обвинуваченого складу інкримінованих правопорушень є необґрунтованою, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.161 КК України, за які він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах досліджених судом.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримавшись положень ст.ст. 65, 66, 67 КК України, достатньо врахувавши ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, дані про його особу, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, працює, наявність пом`якшуючих обставин перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, відсутність обставин, які обтяжують покарання і обґрунтовано призначив йому покарання в межах санкції кримінального закону та вірно застосував положення ст.75 КК України.

Відносно вирішення питання про задоволення цивільного позову потерпілих про відшкодування завданої їм матеріальної та моральної шкоди, внаслідок злочинних діянь ОСОБА_7 місцевий суд вірно застосував норми чинного ЦК України і КПК України.

Доводи апелянта про те, що визначений розмір матеріальної шкоди у сумі 35 грн. 85 коп. який стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_12 є недоведеним, не відповідає матеріалам кримінального провадження, оскільки виписка із медичної картки від 27 березня 2014 року (т.2 а.к.п.123) і наявність придбання заспокійливих ліків відповідають події злочину вчиненого щодо неї, а саме 25 березня 2014 року.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом, об`єктивно та повно враховано всі обставини кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , вірно визначено міру покарання та відповідно прийнято законне та справедливе рішення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - відхилити.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 обвинуваченого за ч.1,2 ст. 161 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :