Єдиний унікальний номер 722/31/14-к
Номер провадження 1-кп/722/1/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2015 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3 ,
а також: потерпілого ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сокиряни Чернівецької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000021 від 20.06.2013 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Михалкове Сокирянського району Чернівецької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , освіта вища, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.365, ч.2 ст.127 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с.Ожеве Сокирянського району Чернівецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , освіта вища, одруженого, раніше не судимого, мобілізованого з 27.01.2015 року та перебуваю чого на військовій службі в військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.365, ч.2 ст.127 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженець с. Вітрянка Сокирянського району Чернівецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , освіта вища, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця с.Перківці Кельменецького району Чернівецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , освіта базова вища, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
19.06.2013 року начальник сектору карного розшуку Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області старший лейтенант міліції ОСОБА_8 , не маючи належних процесуальних повноважень від слідчого, у тому числі доручення в порядку ст.40 КПК України, без будь-яких підстав, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, перевищуючи владу та службові повноваження працівника правоохоронного органу, викликав до приміщення зазначеного райвідділу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_15 , яким було повідомлено про необхідність явки наступного дня на 09 год. 00 хв. до Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області для надання пояснень щодо крадіжки грошей у ОСОБА_16 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Білоусівка Сокирянського району Чернівецької області.

20.06.2013 року о 9-ій год. ОСОБА_4 та ОСОБА_17 з`явилися до Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області. Зайшовши до приміщення, вони зареєструвались у відповідному журналі. Потім ОСОБА_4 разом з ОСОБА_17 піднялися на третій поверх, зайшли в кабінет до ОСОБА_8 , який сказав їм зачекати.

Приблизно о 10-ій год. до ОСОБА_4 підійшов оперуповноважений сектору карного розшуку Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_13 , який сказав йому зайти в кабінет № 32, оскільки начальник сектору карного розшуку Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області старший лейтенант міліції ОСОБА_8 надав йому усну вказівку опитати його щодо зазначеної крадіжки. У даному кабінеті ОСОБА_13 , не маючи належних процесуальних повноважень від слідчого, у тому числі доручення в порядку ст. 40 КПК України, без будь-яких підстав, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, перевищуючи владу та службові повноваження працівника правоохоронного органу, почав розпитувати ОСОБА_4 про те, де він перебував 18.06.2013 року, тобто на момент вчинення крадіжки грошей у жителя с. Білоусівка Сокирянського району Чернівецької області Злого М.

У цей час до кабінету зайшов ОСОБА_8 , який, діючи, як працівник правоохоронного органу, з метою розкриття злочину, всупереч встановлених Законом України «Про міліцію» принципам діяльності цього органу, положенням Конституції України, Загальної декларації прав людини 1948 року, Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, схопив ОСОБА_4 ззаду за волосся та умисно наніс йому декілька ударів долонею в ділянку шиї, вимагаючи у нього зізнання у вчиненні злочину. Потім ОСОБА_8 наказав ОСОБА_4 стати у куток кабінету, а коли той це зробив, підійшов до нього та, взявши рукою за волосся, умисно декілька разів вдарив його головою об стіну. На дані протиправні дії ОСОБА_8 . ОСОБА_4 сказав, що буде скаржитися, на що ОСОБА_8 , з використанням нецензурних слів відповів, що той може скаржитися куди захоче, але ніхто йому не допоможе, тим самим намагався створити у ОСОБА_4 уяву про безкарність працівників міліції в силу наданої їм влади, чим підривав авторитет міліції, як органу виконавчої влади, який зобов`язаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян від протиправних посягань.

Після цього, ОСОБА_13 , з використанням нецензурних слів, діючи з аналогічною метою, всупереч встановлених Законом України «Про міліцію» принципам діяльності цього органу, положенням Конституції України, Загальної декларації прав людини 1948 року, Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, умисно наніс потерпілому кулаком декілька ударів в ділянку грудної клітини та верхньої частини лівої руки, чим спричинив йому тілесні ушкодження та фізичний біль.

Після цього ОСОБА_8 вийшов з кабінету, а через декілька хвилин туди зайшов оперуповноважений сектору карного розшуку Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області лейтенант міліції ОСОБА_11 , який також в усній формі з використанням нецензурних слів, не маючи належних процесуальних повноважень від слідчого, у тому числі доручення в порядку ст.40 КПК України, без будь-яких підстав передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, став вимагати від ОСОБА_4 зізнатися у вчиненні злочину. Коли ОСОБА_4 відмовився, ОСОБА_11 , діючи умисно, всупереч встановлених Законом України «Про міліцію» принципам діяльності цього органу, положенням Конституції України, Загальної декларації прав людини 1948 року, Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, наніс ОСОБА_4 не менше трьох ударів руками по нирках, а також в ділянку грудної клітини, чим спричинив йому тілесні ушкодження та фізичний біль. Не отримавши від ОСОБА_4 зізнання у вчиненні злочину, ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що він діє всупереч принципам діяльності міліції, явно перевищуючі надані йому, як працівнику міліції права та повноваження, сказав потерпілому підійти до вікна та висловив погрози застосування відносно потерпілого фізичного насильства, які були ним сприйняті як реальні. Зокрема, висловив погрозу, що викине ОСОБА_4 з вікна службового кабінету, який розташований на третьому поверсі. Далі ОСОБА_11 сказав ОСОБА_4 стати назад у куток, після чого вийшов з кабінету.

Потім до кабінету зайшов оперуповноважений сектору карного розшуку районного відділу міліції ОСОБА_6 , який діючи умисно, перевищуючи надану йому владу та службові повноваження працівника правоохоронного органу, не маючи належних процесуальних повноважень від слідчого, у тому числі доручення в порядку с.40 КПК України, без будь-яких підстав, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, всупереч встановлених Законом України «Про міліцію» принципам діяльності цього органу, положенням Конституції України, Загальної декларації прав людини 1948 року, Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, став вимагати від ОСОБА_4 зізнатися у вчиненні злочину шляхом висловлювання погроз поміщення його в тюрму, які були сприйняті потерпілим як реальні. Потім ОСОБА_13 вийшов з кабінету, а через декілька хвилин туди зайшов ОСОБА_8 . Далі ОСОБА_6 наказав потерпілому зняти шкарпетки та кросівки і стати колінами на стілець, повернувшись обличчям до стіни. Коли потерпілий, побоюючись подальшого застосування фізичного насильства, виконав незаконну вимогу ОСОБА_6 , останній взяв пластикову пляшку, яка була наповнена водою, та якою умисно наніс удари по п`ятах потерпілого. Потім ОСОБА_6 взяв склянку, кантом дна якої умисно наніс удари по п`ятам ОСОБА_4 , що викликало у нього сильний фізичний біль, а також фізичні та моральні страждання. Далі ОСОБА_6 дав потерпілому у руки дерев`яний стілець та примушував його присідати зі стільцем у руках, тримаючи його у витягнутих руках. Потерпілий, побоюючись подальшого застосування фізичного насильства, почав присідати з стільцем. Потім ОСОБА_6 сказав йому стати у куток, а потім, діючи умисно, наніс три удари в ділянку грудної клітки, від яких ОСОБА_4 падав, на що ОСОБА_6 казав йому підніматися. Потім потерпілому наказали зняти шнурки з кросівок та ремінь, пояснюючи дані дії тим, що його будуть везти до слідчого ізолятора. Потім з кабінету вийшов ОСОБА_8 , а за ним вийшов ОСОБА_6 . До кабінету зайшов ОСОБА_13 , який сказав потерпілому сісти на диван та зашнурувати шнурки. Коли ОСОБА_13 вийшов з кабінету, ОСОБА_18 , відчуваючи реальну загрозу своєму життю, о 12 год. 12 хв. надіслав зі свого телефону своїй матері ОСОБА_19 СМС-повідомлення про домопогу. Після того, як мати потерпілого прийшла до райвідділу та з`ясувала у ОСОБА_8 , де перебуває її син, ОСОБА_4 відпустили.

Внаслідок вищезазначених умисних дій обвинувачених, які явно виходили за межі наданих їм прав та повноважень, було завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам потерпілого ОСОБА_4 . При цьому, дані дії супроводжувались насильством та погрозою застосування насильства, були болісними і такими, що ображали особисту гідність потерпілого, а також заподіяли тілесні ушкодження у вигляді синців, розташований по передній поверхні грудної клітини в проекції тіла грудини, в 5-6 міжребір`ї; синців по передній поверхні лівого плечового суглобу; синців, розташованих в проекції 11-го ребра на спині по середньо-лопатковій лінії; синців по задній поверхні лівої п`яти; синців по задній поверхні правої п`яти, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому дій не визнав повністю та дав наступні показання.
18.06.2013 року в нього був надзвичайно критичний стан здоров`я і він перебував в м.Чернівці у лікарні, коли йому передзвонив т.в.о. начальника Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_20 та повідомив, що на території с.Білоусівка вчинено крадіжку. Крім того він запитав в обвинуваченого, як його здоров`я, на що він відповів, що воно критичне і можливо він лягає на стаціонарне лікування. Тоді ОСОБА_20 сказав обвинуваченому на кого він його залишає, оскільки начальника Сокирянського РВ УМВс України в Чернівецькій області ОСОБА_21 зняли з посади, а на роботі залишався тільки т.в.о. начальника ОСОБА_20 та начальник слідства ОСОБА_22 . Відділ карного розшуку залишиться без керівника, тому ОСОБА_20 сказав обвинуваченому, щоб він приїжджав і лікувався на місці: до обіду буде знаходитися на роботі, а після обіду буде йти додому лікуватися.

19.06.2013 року ОСОБА_8 прийшов на роботу, був на нараді. Після чого, приблизно 10-ої години до нього в кабінет зайшов ОСОБА_6 , який заступав на чергування, та якому він повідомив про вчинення крадіжки в с. Білоусівка, оскільки той колись обслуговував територію с.Білоусівка. Оскільки ОСОБА_6 мав їхати в м. Новодністровськ, вони домовилися, що він поїде разом з ОСОБА_8 , який як начальник карного розшуку він повинен був виїхати на місце вчинення злочину. Обвинувачений з ОСОБА_23 заїхали в лікарню, оскільки йому на швидкій медичній допомозі через кожні три години потрібно було міряти тиск. Потім вони поїхали в с.Білоусівка на місце вчинення злочину. Обвинувачений опитав потерпілого, який сказав обвинуваченому, що підозрює у крадіжці ОСОБА_4 , якого одного разу він спіймав у себе на подвір`ї. Обвинувачений та ОСОБА_24 вирішили поговорити з ОСОБА_4 , якому зателефонували та домовився про зустріч, на що той погодився. Зустрівшись з ОСОБА_4 , який був зі своїм братом ОСОБА_17 , вони їх запитали, де вони перебували під час вчинення крадіжки. Крім того, запитали щодо можливості надання ними відбитків пальців, на що ОСОБА_4 погодився. ОСОБА_17 сів разом з ними в автомобіль, а ОСОБА_4 поїхав відігнати мотоблок. У приміщенні Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_24 за його вказівкою відібрав у них відбитки пальців. При цьому, будь-яких процесуальних документів не складалося. Приблизно 17-ої год. до кабінету зайшла мати ОСОБА_4 , яка запитала в чому справа, їй пояснили і вона сказала, що її син міг вчинити крадіжку, але вона з ним поговорить. Домовилися, що вони прийдуть до райвідділу зранку наступного дня.

20.06.2013 року зранку проводилася нарада т.в.о. начальником Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_20 . Перед початком наради, в кабінет обвинуваченого прийшов ОСОБА_4 , який сказав, що вони вже приїхали, на що ОСОБА_8 відповів, щоб вони зачекали, бо у них нарада, а коли вони вийдуть з наради, тоді з ними буде спілкуватися та людина, яка закріплена за територією с. Білоусівка. Нарада тривала приблизно до 10-ої год., потім всі розійшлись по кабінетах. Десь у 10-ій год. 05 хвилин ОСОБА_8 зайшов до ОСОБА_13 в кабінет №32. У кабінеті вже знаходився ОСОБА_4 , який розмовляв з ОСОБА_13 . Зайшовши у кабінет, ОСОБА_8 запитав у ОСОБА_4 чи брав він гроші та сказав йому зізнатися у вчиненому. На що ОСОБА_4 сказав, що не брав гроші і не буде признаватися, а також почав погрожувати обвинуваченому службовими неприємностями. ОСОБА_8 почав підвищувати голос та сказав потерпілому, що він його не бив і не збирається бити та що він може скаржитися куди хоче. Обвинувачений перебував у кабінеті ще приблизно 5-10 хв. При цьому розмовляв з ОСОБА_13 , якому зробив зауваження, оскільки у нього були розкидані папери. Після чого, він вийшов з кабінету, закрив свій кабінет, спустився на перший поверх до чергового, якому повідомив, що йде до лікарні. Це було приблизно о 10 год. 25 хв. 10 год. 30 хв. По дорозі до лікарні обвинувачений побачив автомобіль, в якому сиділа мати ОСОБА_4 . На дорозі навпроти автовокзалу ОСОБА_8 зустрів свого знайомого ОСОБА_25 , з яким він раніше працював. Вони розмовляли і домовилися, що ОСОБА_26 піде разом з ОСОБА_8 в лікарню. Після чого вони пішли в долікарський кабінет на першому поверсі. У черзі перед ними були дві вагітних жінки, обвинувачений чекав своєї черги, під час чого спілкувався з ОСОБА_27 . Змірявши тиск, обвинувачений разом з ОСОБА_28 об 11-ої год. 30 хв. вийшли з лікарні, ще порозмовляли і ОСОБА_8 пішов до райвідділу. Під час його перебування в лікарні, до ОСОБА_8 телефонував ОСОБА_20 , який запитував, що у них трапилося, оскільки він перебуває в кабінеті начальника управління карного розшуку УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_29 , якому ОСОБА_30 повідомила, що в райвідділі когось б`ють. ОСОБА_8 сказав, що йому нічого невідомо. Приблизно 12-ої год. ОСОБА_8 повернувся до райвідділу. Спочатку зайшов в кабінет №32, де перебував ОСОБА_13 разом з потерпілим ОСОБА_4 . Запитав у них чи немає ніяких скарг. Потім обвинувачений вийшов з кабінету ОСОБА_13 , відкрив свій кабінет, включив комп`ютер, до нього зайшов черговий ОСОБА_31 разом з матір`ю ОСОБА_4 , яка запитала у обвинуваченого, де її син. ОСОБА_8 сказав їй, що він у кабінеті №32 з оперуповноваженим ОСОБА_13 , який його опитує. Приблизно через годину, ОСОБА_8 подзвонили та повідомили, що поступила заява, що працівники Сокирянського РВ УМВС побили ОСОБА_4 .

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що ні він, ні у його присутності ніхто з його підлеглих, не наносив удари ОСОБА_4 та не застосовував фізичного насильства або психологічного тиску відносно потерпілого. Обвинувачений не мав письмового доручення щодо проведення будь-яких дій пов`язаних з розслідуванням крадіжки в с. Білоусівка, відповідне доручення надійшло 21.06.2015 року. Будь-яких вказівок своїм підлеглим щодо проведення якихось дій відносно потерпілого ОСОБА_4 він не давав. Обвинувачений лише сказав ОСОБА_13 , що є така обстановка, оскільки це його територія обслуговування та сказав, що у приміщенні райвідділу перебуває ОСОБА_4 , з яким потрібно порозмовляти та зіставити вилучені відбитки пальців. Вказівки міг надати тільки начальник райвідділу, а обвинувачений лише контролює їх виконання. Пізніше ОСОБА_32 доповів йому, що він спілкувався з ОСОБА_17 та ОСОБА_4 . ОСОБА_11 в той день він бачив лише на нараді. У кабінеті №32 райвідділу ОСОБА_11 обвинувачений ОСОБА_8 не бачив. 20.06.2013 року обвинувачений ОСОБА_6 взагалі не бачив. Будь-якої домовленості між ним та ОСОБА_6 щодо вчинення будь-яких дій відносно потерпілого між ними не було. Заперечує належність свого голосу на аудіозаписі, зробленого потерпілим.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в частині обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст.365 КК України не визнав, виходячи з власної позиції подій, а щодо обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 127 КК України не визнав повністю та дав наступні показання.
19.06.2013 року ОСОБА_6 перебував на посаді оперуповноваженого Новодністровського відділення міліції Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області. Зранку він поїхав в м. Сокиряни, щоб отримати зброю та пройти інструктаж. Від ОСОБА_8 дізнався, що він та ОСОБА_24 їдуть в напрямку м. Новодністровськ, тому домовився з ними їхати до зупинки с. Білоусівка. Потім дочекався попутного транспорту та поїхав в м. Новодністровськ. Наступного дня по закінченню чергування, приблизно 11-ої год. обвинувачений зателефонував своєму знайомому ОСОБА_33 , який мав їхати до лікарні в м.Сокиряни, з яким домовився, що той підвезе його до м. Сокиряни, а потім забере його біля райвідділу, щоб вони разом повернутися назад. Обвинувачений разом з іншими співробітником Новодністровського відділення ОСОБА_34 приїхали до Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області, де здали зброю, а також матеріали. ОСОБА_35 пішов, а ОСОБА_6 пішов до ОСОБА_8 , якому потрібно було доповісти щодо крадіжки, яка була вчинена на території м. Новодністровськ. Спочатку ОСОБА_6 зайшов в кабінет до ОСОБА_36 . Потім він зайшов в кабінет до ОСОБА_8 , який себе погано почував, оскільки у нього був високий тиск. Далі ОСОБА_6 зайшов в кабінет № 32, де на стільці сидів раніше йому незнайомий ОСОБА_4 , а за столом сидів ОСОБА_13 , який щось писав. Більше нікого в кабінеті не було. Оскільки ОСОБА_6 зайшов в кабінет з сигаретою, він захотів струсити з неї попіл. Оскільки у нього в той день був поганий настрій, обвинувачений виразився нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_6 , між ними виникла словесна суперечка, а потім ОСОБА_6 намагався пройти повз потерпілого до вікна. Спочатку він хотів відгорнути ноги потерпілого, які той тримав витягнутими та закинутими одна на другу, щоб пройти до вікна. Обвинувачений виразився нецензурною лайкою до ОСОБА_4 та запитав його чого він тут розсівся, а потім наніс потерпілому три чи чотири удари своєю ногою у задню частину обох п`ят. Дані удари обвинувачений наніс умисно, оскільки його рознервувало, що ОСОБА_4 не розуміє, що ОСОБА_6 хоче пройти до вікна. Під час нанесення ударів ОСОБА_6 був взутий у туфлях з твердою поверхнею. При цьому, ОСОБА_6 не виключає можливості того, що саме від цих дій у потерпілого виникли тілесні ушкодження на лівій та правій задній ділянці обох п`ят. ОСОБА_13 виходив з кабінету не більше як на 2 хв. Потім ОСОБА_6 зателефонував, що його вже чекають і о 12 год. 00 хв. він вийшов з райвідділу та поїхав в м.Новодністровськ.

Стверджує, що у кабінеті № 32 він перебував не більше 6 хвилин, а також він не бачив та не перебував одночасно у кабінеті № 32 з ОСОБА_8 . Ударів скляним предметом по ногам ОСОБА_4 він не наносив та з стільцем потерпілого присідати не примушував. Просить вибачення у потерпілого за те, що декілька разів штовхнув його ногою та виражався до нього нецензурними словами. Заперечує, що йому було відомо у зв`язку з чим ОСОБА_4 перебував в приміщенні райвідділу, а також наявність між ним та іншими обвинуваченими попередньої домовленості щодо вчинення якихось дій відносно потерпілого. Вважає, що його дії могли бути сприйняті потерпілим лише як психологічний тиск. Про крадіжку майна в с. Білоусівка ОСОБА_6 дізнався 19.06.2013 року або 20.06.2013 року, але коли точно і від кого сказати не може. Заперечує наявність у нього умислу щодо отримання визнавальних показів у потерпілого, оскільки під час свого перебування в кабінеті № 32, він взагалі не з`ясовував у потерпілого про його причетність до вчинення даної крадіжки.

Розкаюється у вчиненому та просить його суворо не карати. Під час судового розгляду добровільно відшкодував потерпілому матеріальні збитки та моральну шкоду у розмірах, визначених потерпілим та його представником.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні інкримінованих йому дій визнав частково та дав наступні показання.
20.06.2013 року приблизно о 9-ій год. ОСОБА_11 прийшов на роботу. ОСОБА_8 повідомив йому, що вони всі збираються на нараду. Приблизно о 10-ій год. вони вийшли з наради. ОСОБА_11 зайшов до себе у кабінет, перед цим домовилися з ОСОБА_23 , що вони разом поїдуть на свої дільниці. ОСОБА_11 зайшов у свій кабінет №29, який розташований напроти кабінету №32, випив чаю і почав збиратися. Потім зайшов у кабінет №32 до ОСОБА_13 , де побачив, ОСОБА_13 , який сидів за столом та розмовляв з потерпілим ОСОБА_4 . Обвинувачений запитав у ОСОБА_13 , хто це сидить, на що він відповів, що це з приводу крадіжки, яка сталася у с.Білоусівці у ОСОБА_16 .. Обвинувачений ОСОБА_11 почав розмову з ОСОБА_4 , щоб вияснити, де він був під час вчинення крадіжки, оскільки 18.06.2013 року він виїжджав у складі слідчо-оперативної групи на місце вчинення злочину. Жодного відношення до розкриття цього злочину ОСОБА_11 не мав. Потерпілий стояв біля стіни, а ОСОБА_11 ближче до входу в кабінет. Обвинувачений сказав потерпілому, що викине його у вікно. Однак, це був жарт, оскільки фактично він цього зробити не міг: між столом і стіною дуже вузький прохід, немає можливості розвернутися, а ще стоїть маленький столик. ОСОБА_11 попросив потерпілого пройти до стола, оскільки він хотів взяти в столі папір. ОСОБА_4 став на проході, а ОСОБА_11 підштовхнув його ззаду долонею в ділянці нирок. Під час розмови обвинувачений вживав нецензурні слова. До кабінету зайшов ОСОБА_24 і сказав, що його чекає. У кабінеті № 32 ОСОБА_11 перебував приблизно 10 хв. Приблизно о 11-ій год. ОСОБА_11 вийшов з райвідділу. Повернувся обвинувачений у райвідділ приблизно 19-ої год., де дізнався, що про наявність заяви потерпілого.

Крім того обвинувачений пояснив, що аудіо запис, який зроблений потерпілим частково відповідає дійсності: в частині, де чути голос обвинуваченого ОСОБА_11 . Чи чинився ОСОБА_13 на потерпілого фізичний чи моральний тиск, обвинувачений ОСОБА_11 не пам`ятає. 20.06.2013 року ОСОБА_11 бачив ОСОБА_8 на нараді. Також йому було відомо, що у ОСОБА_8 проблеми з тиском і що той мав йти у лікарню. Після закінчення наради, ОСОБА_11 ОСОБА_8 у той день не бачив. Ніякої попередньої змови між ним та іншим обвинуваченими щодо потерпілого не було. 20.06.2015 року у центрі с.Білоусівка приблизно о 12год. 30 хв. 13-ій год. він зустрів ОСОБА_6 , який їхав у м. Новодністровськ. Чи давав хтось на нараді вказівки про те, щоб ОСОБА_13 займався ОСОБА_4 , ОСОБА_11 не пам`ятає. Пояснити наявність у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, після його перебування у кабінеті №32, ОСОБА_11 не може. 20.06.2013 року по відношенню до ОСОБА_4 . ОСОБА_11 визнає свої дії протиправними і незаконними, оскільки нецензурно висловлювався до потерпілого та говорив його, що викине його у вікно. Не визнає обставини умисного нанесення потерпілому будь-яких ударів з метою примусити його зізнатися у вчиненні злочину. Наявність будь-якої попередньої змови між обвинуваченими щодо потерпілого заперечує.

Розкаюється у вчиненому та просить його суворо не карати. Неодноразово просить вибачення у потерпілого та добровільно відшкодував матеріальні збитки та моральну шкоду у розмірах, визначених потерпілим та його представником.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_13 свою вину у вчиненні інкримінованих йому дій визнав частково та дав наступні показання.
18.06.2013 року він перебував у с.Коболчин, пізніше до нього зателефонував ОСОБА_8 чи ОСОБА_20 , які повідомили, що на території с.Білоусівка сталася крадіжка. Обвинуваченому сказали, що туди виїхала слідчо-оперативна група і щоб він теж туди поїхав та допоміг зробити подвірний обхід. ОСОБА_13 поїхав в с. Білоусівка, на місці вже працювала група, вони зробили обхід та повернулися до райвідділу.

19.06.2013 року ОСОБА_13 подзвонив ОСОБА_8 , який сказав йому, що у райвідділ вони запросили ОСОБА_4 з Білоусівки, з яким потрібно поспілкуватися по даній крадіжці. ОСОБА_13 сказав, що не встигне, на що ОСОБА_8 сказав, що тоді ОСОБА_4 прийде наступного дня.

20.06.2013 року ОСОБА_13 прийшов о 08 год. 10 хв. до райвідділу, отримав зброю, пройшов інструктаж. ОСОБА_8 сказав всім йти на нараду. На нараді ОСОБА_13 сказали, що в приміщенні райвідділу є ОСОБА_4 . Коли обвинувачений вийшов з наради, то побачив ОСОБА_4 та його брата ОСОБА_37 . ОСОБА_13 запросив ОСОБА_4 до себе у кабінет на бесіду. У кабінеті він сів за свій стіл, а ОСОБА_4 сів на диван. Обвинувачений почав з ним спілкуватися, коли до його кабінету зайшов ОСОБА_8 , який сказав ОСОБА_4 , щоб той встав з дивана, щоб присів ОСОБА_8 , який себе погано почував через тиск. Потім ОСОБА_8 та потерпілий на підвищених тонах почали спілкуватися між собою. ОСОБА_38 розпитував ОСОБА_4 , де той перебував 18.06.2013 року та чи вчиняв він крадіжку. Дослівно зміст розмови ОСОБА_13 не пам`ятає. ОСОБА_4 казав, що ви все одно не докажете, а у нього є куди скаржитися. У присутності ОСОБА_13 ОСОБА_8 не застосовував фізичного насильства або психологічного тиску на ОСОБА_4 . Після цього ОСОБА_8 сказав, що йде у лікарню, бо йому погано, щоб поміряти тиск і вийшов з кабінету. Далі ОСОБА_13 продовжував спілкуватися з ОСОБА_4 . Після цього в кабінет зайшов ОСОБА_11 , який хотів взяти папір. Потім ОСОБА_11 запитав у ОСОБА_39 хто це в нього сидить, на що ОСОБА_13 йому пояснив, що це ОСОБА_4 , якого він опитує по крадіжці, на яку вони виїжджали 18.06.2013 року. ОСОБА_11 запитав ОСОБА_4 щодо його причетності до вчиненої крадіжки, а також сказав ОСОБА_4 , що викине його у вікно. Потім ОСОБА_11 підійшов до сейфу, щоб взяти папір. До кабінету зайшов ОСОБА_24 , який сказав ОСОБА_11 , що він його чекає. Коли ОСОБА_11 виходив через вузький прохід між меблями, то підштовхнув ззаду ОСОБА_4 і вийшов з кабінету. ОСОБА_13 продовжував опитувати ОСОБА_4 . Пізніше до кабінету зайшов ОСОБА_32 , який запитав ОСОБА_13 хто це у нього в кабінеті, а також запитав хто сидить в коридорі. ОСОБА_13 пояснив йому, що в коридорі сидить ОСОБА_17 , якого теж потрібно опитати. ОСОБА_32 запропонував ОСОБА_13 опитати ОСОБА_15 . Пізніше ОСОБА_32 заніс ОСОБА_13 письмові пояснення ОСОБА_15 , а також сказав ОСОБА_4 написати письмові пояснення. ОСОБА_32 вийшов з кабінету, а ОСОБА_13 продовжив опитувати ОСОБА_4 на підвищених тонах та виражався в адресу потерпілого нецензурними словами, а також один раз умисно штовхнув його кулаками обох рук в груди. ОСОБА_13 штовхнув потерпілого в груди з метою вчинити на нього тиск, щоб він зізнався у вчиненні крадіжки. Наміру заподіяти ОСОБА_4 тілесні ушкодження обвинувачений не мав. Вважає можливим, що даний поштовх спричинив потерпілому фізичний біль. Більше ніяких ударів він не наносив. Потім знову до кабінету зайшов ОСОБА_32 , який приніс письмові пояснення і вийшов з кабінету. Приблизно 11 год. 50 хв. до кабінету зайшов ОСОБА_6 , який запитав ОСОБА_13 хто це в нього в кабінеті, на що ОСОБА_13 пояснив, що це ОСОБА_4 , якого він опитує по крадіжці, яка вчинена 18.06.2013 року в с. Білоусівка. До ОСОБА_13 зателефонував черговий, він вийшов з кабінету, оскільки йому потрібно було вийти на декілька хвилин у чергову частину. Він попросив ОСОБА_6 , щоб той залишився з ОСОБА_4 на 5 хвилин, щоб ОСОБА_13 побіг до чергової частини. ОСОБА_6 погодився, але сказав, щоб той швидко повернувся, бо за ним має приїхати автомобіль і він має їхати назад у м.Новодністровськ. ОСОБА_13 забіг у чергову частину на 5-7 хвилин, його не було в кабінеті максимум 10 хвилин. Коли він повернувся в кабінет, то ОСОБА_6 сидів на дивані, а ОСОБА_4 стояв біля стіни. Потерпілий був у нормальному стані, будь-яких скарг від нього не було. Приблизно 12 год. 00 хв. ОСОБА_6 вийшов з кабінету, а ОСОБА_13 залишився з ОСОБА_4 . Приблизно 12 год. 30 хв. в кабінет зайшла мати ОСОБА_4 ,. яка запитала ОСОБА_13 , коли звільнять її сина. ОСОБА_13 пішов до ОСОБА_8 , якого запитав, чи можна відпустити ОСОБА_4 , на що той сказав, що можна. Потім ОСОБА_13 повернувся до свого кабінету, продиктував ОСОБА_4 розписку, згідно якої потерпілий не має будь-яких претензій, оскільки той не знав як її писати. Після цього, ОСОБА_4 разом зі своєю матір`ю вийшли з райвідділу. Потерпілий перебував у його кабінеті безперервно з 10 год. 00 хв. по 12 год. 30 хв. Пізніше ОСОБА_13 дізнався про надходження заяви щодо заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Г

Заперечує наявність будь-якої змови між обвинуваченими щодо потерпілого ОСОБА_4 . Підтверджує наявність свого голосу на аудіозаписі, зробленого потерпілим. Обвинувачений забирав у потерпілого його телефон, але коли саме та з якою метою він не пам`ятає. У присутності ОСОБА_13 ніхто не заподіював ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. Незаконними та неправильними діями обвинувачений вважає те, що штовхнув потерпілого та виражався нецензурною лайкою. Всі інші дії вважає законними. Заперечує обставини умисного нанесення потерпілому ударів з метою примусити його зізнатися у вчиненні крадіжки. Розкаюється у вчиненому та просить його суворо не карати. Неодноразово просить вибачення у потерпілого та добровільно відшкодував матеріальні збитки та моральну шкоду у розмірах, визначених потерпілим та його представником.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні дав наступні показання. З обвинуваченими раніше він знайомий не був. 19.06.2013 року приблизно 17-ої год. йому зателефонував співробітник міліції ОСОБА_8 , який запитав потерпілого, де знаходиться він, а також його брат ОСОБА_17 . Потерпілий пояснив, що у лісі, на що той сказав йому під`їхати до дороги. При зустрічі виявилося, що їх було троє осіб: ОСОБА_8 , ОСОБА_40 та ще один незнайомий потерпілому чоловік. Потерпілому та його брату повідомили, що у них будуть знімати відбитки пальців. Потерпілий відігнав додому мотоблок, а потім поїхав до м. Сокиряни, де зателефонував на номер, з якого попередньо телефонували йому. Йому сказали зайти до приміщення Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області та піднятися на третій поверх. Піднявшись на третій поверх, потерпілий побачив свого брата ОСОБА_15 . Спочатку покликали до кабінету ОСОБА_15 , а потім потерпілого. Потім їм сказали зачекати, бо з Чернівців має приїхати працівник міліції, щоб їх допитати. До райвідділу прийшла мама потерпілого - ОСОБА_41 . Потім ОСОБА_15 покликали до кабінету. Трохи пізніше сказали зайти до кабінету потерпілому. Коли він зайшов до кабінету, ОСОБА_8 запитав його чи не брав він гроші, на що потерпілий відповів, що не брав. ОСОБА_8 сказав потерпілому приїхати до райвідділу о 09 год. 00 хв. наступного дня.

20.06.2013 року о 09 год. потерпілий разом зі ОСОБА_17 прийшли до приміщення Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області. Вони зайшли до приміщення, де черговий запитав їх хто вони зареєструвалися, а потім він сказав підняти на третій поверх. Вони піднялися на третій поверх, зайшли до кабінету ОСОБА_8 , однак він сказав їм зачекати, оскільки у нього нарада. Коли ОСОБА_8 та інші працівники райвідділу вийшли з наради, ОСОБА_13 сказав потерпілому пройти з ним в кабінет № 32.Коли потерпілий заходив у кабінет № 32 на його мобільному телефоні був час: 10 год. 10 хв. і потерпілий включив у телефоні диктофон. ОСОБА_13 сказав потерпілому присісти на диван та почав його розпитувати, де він був 18.06.2013 року на момент вчинення крадіжки у ОСОБА_16 . Потім потерпілий написав пояснення, де він перебував 18.06.2013 року, а також зазначив, що він не вчиняв крадіжки грошей у ОСОБА_16 . ОСОБА_13 вимагав від нього зізнатися у вчиненні крадіжки. При цьому, потерпілому не було роз`яснено будь-яких процесуальних прав та підстав відібрання у нього пояснень, а також не було надано будь-яких доказів щодо його причетності до вчинення даної крадіжки. Потерпілий сидів на дивані, коли в кабінет зайшов ОСОБА_8 , який, стоячи до нього боком, взяв його рукою ззаду за волосся і вдарив два чи три рази долонею руки в задню частину шиї. При цьому, ОСОБА_8 вимагав у нього зізнатися у вчиненні даної крадіжки грошей. Потерпілий сказав ОСОБА_8 що він буде скаржитися, на що той відповів йому в нецензурними словами, що потерпілий для нього ще «синок» і він може скаржитися куди хоче. Потім ОСОБА_8 сказав потерпілому стати у куток, на що потерпілий став у куток. ОСОБА_8 взяв рукою за волосся голови потерпілого та вдарив його головою п`ять чи шість разів об стіну. Потім ОСОБА_13 чотири чи п`ять разів вдарив потерпілого кулаком руки у верхню частину лівої руки, а також наніс чотири рази удари в область грудної клітки. Потім ОСОБА_8 вийшов з кабінету, а приблизно через декілька хвилин до кабінету зайшов ОСОБА_11 , який підійшов до потерпілого та запитав у нього чи має він багато здоров`я, на що той сказав, що не знає, а ОСОБА_13 сказав, що потерпілий має здоров`я. ОСОБА_11 також вимагав від потерпілого зізнатися у вчиненні крадіжки. При цьому, ОСОБА_11 наніс три чи чотири удари кулаками по нирках, а ОСОБА_13 бив по руках та в область грудей. Потім ОСОБА_11 використовуючи нецензурні слова, сказав підійти потерпілому до вікна, а коли він підійшов, то сказав, що розіб`є його головою вікно та викине потерпілого через вікно, а його мамі скаже, що він хотів втекти. Потім потерпілому знову сказали стати в куток. ОСОБА_11 вийшов з кабінету, а потерпілий та ОСОБА_13 залишилися. ОСОБА_13 запитав у потерпілого чи є у нього мобільний телефон і сказав йому його надати. Він не пояснював потерпілому з якою метою необхідно надати телефон. Потерпілий добровільно віддав ОСОБА_13 свій мобільний телефон, при цьому виключив диктофон. Потім до кабінету у форменому одязі зайшов ОСОБА_6 , який сів на диван і запитав у потерпілого чи думає він, що його буде складно посадити в тюрму. Потерпілий зрозумів, що той може йому підкинути наркотичні засоби або боєприпаси. Потім ОСОБА_13 вийшов з кабінету, а через п`ять хвилин зайшов ОСОБА_8 . ОСОБА_6 сказав, що «зараз будуть пити кока-колу». Наказав потерпілому скинути шкарпетки та кросівки і стати колінами на стілець, обличчям до стіни. Потім ОСОБА_42 взяв пластикову півлітрову пляшку, яка наполовину була наповнена водою, якою почав наносити удари по п`ятам потерпілого. Далі взяв скляний стакан і почав бити дном стакана (кантом) по п`ятам потерпілого. Від завданих ударів потерпілий відчував нестерпний біль. Потім ОСОБА_6 дав потерпілому стілець і сказав йому присідати, з витягнутими руками, та попередив, що якщо стілець упаде, то він буде бити потерпілого. Потерпілий, побоюючись застосування фізичного насильства, почав присідати з стільцем. Далі ОСОБА_6 сказав йому стати у куток. Потім ОСОБА_6 вдарив потерпілого тричі в область грудної клітки. Від ударів потерпілий впав, однак ОСОБА_6 сказав йому, щоб він встав. ОСОБА_43 сказав потерпілому, що якщо він швидко пробіжить 100 м., то вони його відпустять. Потерпілий відповів, що не може, оскільки у нього болить нога. Потім йому сказали розшнурувати шнурки з кросівок та зняти ремінь, бо вони будуть везти його в тюрму. Потім з кабінету вийшов ОСОБА_8 , за ним вийшов ОСОБА_6 . Далі в кабінет зайшов ОСОБА_13 . Коли він заходив, то потерпілий стояв у кутку. Далі в кабінет зайшов ОСОБА_32 , який сказав потерпілому не торкатися стіни та наніс йому декілька ударів у груди та сказав йому писати пояснення, де потерпілий був 18-го числа. ОСОБА_13 дав потерпілому ручку та папір, а ОСОБА_32 вийшов. Потім у кабінет зайшов ОСОБА_32 з письмовими поясненнями, які були відібрані у брата потерпілого і дав їх ОСОБА_13 , щоб той їх прочитав. ОСОБА_13 читав пояснення, а ОСОБА_44 вдарив потерпілого двічі в груди. Потім ОСОБА_44 вийшов, а ОСОБА_13 сказав потерпілому сісти на диван. Потерпілий сів на диван, а ОСОБА_13 сказав йому зашнурувати шнурки. Потім хтось заніс до кабінету журнал, де потерпілий поставив свій підпис. ОСОБА_13 віддав потерпілому його телефон і вийшов з кабінету. Під час подій, які відбувалися в кабінеті №32, від завданих обвинуваченими ударів потерпілий відчував сильні фізичні болі, а дії обвинувачених викликали у нього відчуття приниження та страх за своє життя і здоров`я. Потерпілий надіслав своїй матері текстове повідомлення наступного змісту: «Мама дзвоніть до тої, бо мене кончають». Потерпілий мав на увазі ОСОБА_30 , яка працює в УМВС України в Чернівецькій області. Потім ОСОБА_13 повернувся до кабінету та примусив потерпілого написати розписку, що він не має будь-який претензій до працівників міліції. Потерпілий вийшов з кабінету і побачив свою маму, яка стояла в коридорі. Потерпілому знову дали поставити свій підпис в якомусь журналі. Коли потерпілий вийшов з приміщення міліції, він не міг стояти на ногах, а біля автомобіля він втратив свідомість та почав блювати. Його мати повернулася до райвідділу, а він залишився в автомобілі. Потім вони разом поїхали до прокуратури Сокирянського району Чернівецької області, де мати потерпілого, з його слів написала заяву щодо притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності, яку потерпілий підписав. Власноручно написати дану заяву потерпілий не міг у зв`язку з незадовільним станом здоров`я. Потерпілий дослівно не пам`ятає зміст запитань, які йому ставили обвинувачені, однак він не чув, щоб обвинувачені у його присутності домовлялися між собою щодо спільного вчинення будь-яких дій відносно нього. Завдані 20.06.2013 року обвинуваченими удари та їхні дії викликали у нього фізичні болі та моральні страждання.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_45 , яка працює помічником начальника відділу по зв`язку з громадськістю Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області та є троюрідною сестрою потерпілого ОСОБА_4 дала наступні показання. У червні 2013 року їй зателефонувала мати потерпілого та розповіла, що ОСОБА_4 викликають до Сокирянського РВ УМВС в Чернівецькій області з приводу вчинення крадіжки у сусіда. Наступного дня мати потерпілого декілька разів телефонувала свідку та розповідала, що вона хвилюється за свого сина. Потім вона зателефонувала свідку та повідомила, що від ОСОБА_46 прийшло СМС-повідомлення, що його вбивають. Крім того, вона розповіла свідку, що ходила до райвідділу, але її тривалий час не пускали, а потім вона знайшла потерпілого з тілесними ушкодження. Свідок про дані події повідомила начальника управління карного розшуку ОСОБА_29 , який сказав свідку, що буде розбиратися. 20.06.2015 року свідок провідувала потерпілого в лікарні і бачила на його тілі сліди побоїв. Крім того вона була присутня у кабінеті ОСОБА_29 під час розмови ОСОБА_29 з раніше їй невідомим ОСОБА_6 , який зі слів ОСОБА_29 був причетний до побиття ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_19 , яка є матір`ю потерпілого, у судовому засіданні дала показання, що 20.06.2015 року о 9-ій год. 00 хв. її син разом з її племінником зайшли до приміщення Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області, а вона залишилася чекати поблизу приміщення райвідділу на вулиці. О10-ій год. свідок зателефонувала сину, який їй казав, що їх ще не опитували. В 11-ій год. свідок зателефонувала ОСОБА_45 , якій повідомила, що ОСОБА_4 перебуває в приміщенні Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області. В 12 год. 12 хв. свідок отримала від сина СМС-повідомлення наступного змісту: «Мама, дзвоніть до тої, бо мене кончають». Свідок зателефонувала ОСОБА_47 , яка її запитала, в якому саме кабінеті перебуває ОСОБА_4 . Оскільки свідок напередодні була в ОСОБА_8 разом з ОСОБА_48 , тому вона пішла до його кабінету. Приблизно хвилин 15-45 з кабінету ніхто не виходив, а потім з нього вийшов ОСОБА_13 . Свідок зачекала ще одну годину і приблизно 14-ої год. вийшов її син, який був у неадекватному стані та дуже переляканий. Свідок разом з сином спустилася на перший поверх, де ОСОБА_4 дали розписатися в якомусь журналі. Потім потерпілому стало погано, він почав блювати на дорозі. Вона його посадила до автомобіля, а сама повернулася до райвідділу. У райвідділі свідок нічого не могла з`ясувати, тому вони поїхали до прокуратури, де вони подали відповідну заяву. По дорозі до прокуратури син свідка розповів їй, що саме сталося. Крім того, 19.06.2015 року у присутності свідка, ОСОБА_8 казав її синові: «Давай Ваня, верни гроші і буде кришка». Коли потерпілий перебував у лікарні, до нього приходили ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_44 , які просили їх вибачити. ОСОБА_6 обіцяв надати кошти на лікування та оздоровлення у випадку, якщо потерпілий забере свою заяву.

Свідок ОСОБА_49 , який працює оперуповноваженим карного розшуку Новодністровського відділення міліції дав показання, що у червні 2013 року в с. Білоусівка Сокирянського району було вчинено крадіжку. З інформації жителів села свідку стало відомо про можливу причетність до неї ОСОБА_4 19.06.2013 року свідок разом з начальником карного розшуку Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_8 запропонували ОСОБА_4 прийти до Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області. ОСОБА_4 та ОСОБА_15 вони зустріли біля лісосмуги і запропонували їм приїхати до Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області. При цьому, разом з ними був ОСОБА_6 . Через деякий час ОСОБА_4 приїхав до райвідділу, де в кабінеті № 32 свідок його опитав щодо місця перебування під час вчинення крадіжки та можливих відомих йому обставин її вчинення. При свідкові інші особи не розмовляли з ОСОБА_4 . Свідок ОСОБА_4 не викликав на наступний день до райвідділу та будь-яких процесуальних документів щодо нього не складав. Наступного дня о 10-ій год. свідок поїхав з райвідділу, а повернувся ввечері приблизно 19-20 години. Крім того, 18.06.2015 року свідок разом з ОСОБА_8 були в поліклініці. Зі слів ОСОБА_8 свідку стало відомо, що у того були проблеми зі здоров`ям.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні дав показання, що потерпілий ОСОБА_4 є його двоюрідним братом, а з обвинуваченими він до подій, які відбувалися 19.06.2013року, він не був знайомий.У цей день, він разом з ОСОБА_4 поїхали в ліс по гриби. ОСОБА_4 зателефонували і вони разом виїхали на дорогу, де до них під`їхали ОСОБА_49 , начальник карного розшуку Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області (прізвище якого свідок не пам`ятає), а третього чоловіка свідок не пам`ятає, які сказали свідку сісти в автомобіль, а ОСОБА_4 сказали їхати за ними. Вони приїхали до сільської ради, а потім їм сказали приїхати до Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області. Свідок разом з ОСОБА_4 приїхали до райвідділу, де чекали, щоб у них зняли відбитки пальців рук, які у них відібрав ОСОБА_50 . Потім приїхала мати ОСОБА_4 . Начальник карного розшуку сказав свідку та ОСОБА_4 приїхати до райвідділу о 9-ій год. 00 хв. наступного дня. Наступного дня о 9-ій год. свідок разом з ОСОБА_4 прихали до райвідділу і чекали на другому поверсі. До них підійшов ОСОБА_8 , який забрав ОСОБА_4 в кабінет. Потім до свідка підійшов інший працівник міліції, який сказав йому зайти в кабінет, який розташований поруч з кабінетом, куди зайшов потерпілий. Свідку дали ручку та папір, щоб він написав пояснення, де він був 18.06.2013 року під час вчинення крадіжки. Коли свідок писав пояснення, то чув через відчинене вікно з сусіднього кабінету шум, гам, крики, зокрема: «Признавайся!», а також голос ОСОБА_4 : « ОСОБА_51 не брав». Крім того, свідок чув два стука. Потім свідок вийшов в коридор, де йому сказали зачекати. Під час перебування свідка в коридорі він не бачив, щоб хтось виходив або заходив у кабінет, де перебував потерпілий. Через деякий час принесли якийсь журнал, в якому свідок розписався. Свідок хотів вийти з приміщення райвідділу, але йому сказали сидіти. Коли на поверх зайшла ОСОБА_19 , свідка відпустили. Свідок бачив, як ОСОБА_4 разом зі своєю мамою вийшли з приміщення райвідділу. При цьому, ОСОБА_4 кульгав та скаржився, що у нього болить голова та він не може дихати, бо його били. Вони разом сіли в автомобіль, а ОСОБА_19 повернулася до райвідділу. Трохи пізніше вони поїхали до прокуратури, а потім додому. Обвинуваченого ОСОБА_6 19.06.2013 року та 20.06.2013 року свідок не бачив.

Свідок ОСОБА_52 у судовому засіданні дав показання, що потерпілий ОСОБА_4 є його рідним сином. Зі слів дружини свідку стало відомо, що його сина викликають до райвідділу для надання пояснення з приводу крадіжки грошей у сусіда. ОСОБА_19 приїхала з Чернівців після обіду та запитала свідка, де син, після чого поїхала в Сокиряни. На другий день сина викликали на 9 год. 00 хв. до райвідділу. О 12-ій год. йому зателефонувала дружина та повідомила, що їхнього сина побили. Коли дружина повернулася з сином додому, то потерпілий був без взуття, лише в носках, тримався за грудну клітку. До свідка приїжджав ОСОБА_6 , який просив вибачення та казав, що його переведуть в інше місце. Також приїжджав ОСОБА_13 , який також просив вибачення та казав, що не бив потерпілого. Приїжджала дружина ОСОБА_6 , яка казала, що її чоловік невинуватий. Всі ці розмови свідок записував на диктофон.

Свідок ОСОБА_53 , яка є дружиною обвинуваченого ОСОБА_6 , у судовому засіданні дала показання, що вона дійсно приходила до батьків потерпілого, оскільки переживала за свого чоловіка та хотіла з`ясувати, що сталося, а її чоловік нічого їй не розповідав, бо на той час вона була вагітною і він не хотів її нервувати.

Свідок ОСОБА_32 у судовому засіданні дав показання, що з лютого 2013 року по червень 2013 року він працював оперуповноваженим Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області. У червні 2013 року (точного числа він не пам`ятає) після наради свідок пішов до свого кабінету, а потім зайшов до сусіднього кабінету, де перебували ОСОБА_13 та ОСОБА_4 . Потім свідок запросив до свого кабінету ОСОБА_15 , який є двоюрідним братом потерпілого, щоб відібрати у нього пояснення у хронологічному порядку щодо його перебування у день вчинення 18.06.2015 року крадіжки грошей, про яку свідку стало відомо від працівників райвідділу. Пояснення у ОСОБА_15 свідок відбирав близько години. Будь-яких звуків з сусіднього кабінету свідок не чув. При цьому він неодноразово виходив зі свого кабінету. Потім свідок зайшов в кабінет до ОСОБА_13 , де перебували ОСОБА_13 та ОСОБА_4 , якого свідок попросив написати пояснення. Відібранні у ОСОБА_54 письмові пояснення свідок віддав ОСОБА_13 , оскільки с.Білоусівка була його зоною обслуговування. Більше у кабінет ОСОБА_13 свідок не заходив. Будь-якого доручення або усної вказівки щодо необхідності відібрання у ОСОБА_54 або ОСОБА_4 пояснень з приводу крадіжки, свідок не отримував, це була його власна ініціатива. Територія с. Білоусівка не входила в його зону обслуговування. У той день свідок бачив ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , однак коли саме та за яких обставин свідок не пам`ятає. Однак свідок пам`ятає, що у його присутності обвинувачені у той день між собою не спілкувалися, а також, що він їх не бачив у кабінеті ОСОБА_13 . Свідок заперечує обставину застосування ним будь-якого фізичного насильства щодо потерпілого ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_55 у судовому засіданні дав показання, що з жовтня 2010 року він працював слідчим Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області. У червні 2013 року свідок розслідував кримінальне правопорушення щодо вчинення в с. Білоусівка Сокирянського району Чернівецької області крадіжки майна ОСОБА_16 . Свідок виїжджав по даному факту на місце вчинення злочину, проводив огляд місця події, опитував потерпілого ОСОБА_16 .. При цьому потерпілий не повідомляв, кого саме він підозрює у вчиненні крадіжки. Підстав підозрювати ОСОБА_4 або ОСОБА_56 у вчиненні даної крадіжки не було. Свідок 19-20.06.2015 року не давав нікому будь-яких доручень по даному кримінальному провадженню, а дав їх лише наступного дня 21.06.2015 року. Крім того, свідок не пам`ятає чи спілкувався він 19.06.2015 року з ОСОБА_6 щодо обставин вчинення даної крадіжки.

Свідок ОСОБА_29 , який працює начальником управління карного розшуку УМВС України в Чернівецькій області, у судовому засіданні дав показання, що про обставини, які відбувалися 20.06.2015 року між обвинуваченими та потерпілим йому відомо зі слів ОСОБА_47 . Пізніше про дані події він спілкувався з ОСОБА_6 , якому пояснював, що якщо буде встановлена його вина, то його буде звільнено. При спілкуванні з ОСОБА_8 , останній заперечував свою причетність до даних подій.

Свідок ОСОБА_57 у судовому засіданні дав показання, що в червня 2013 року він працював дільничним інспектором міліції Новодністровського відділення Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області. Обвинувачений ОСОБА_6 працював на той час у карному розшуку цього ж відділення. На території м. Новодністровськ було вчинено крадіжку майна в особливо великих розмірах, на розслідування якої було задіяний весь особовий склад. Свідку невідомо про наявність доручень або вказівок щодо розслідування інших злочинів на території с. Білоусівка Сокирянського району Чернівецької області. Свідку невідомо щодо місця перебування ОСОБА_6 20.06.2015 року.

Свідок ОСОБА_58 у судовому засіданні дав показання, що з обвинуваченим ОСОБА_8 вони разом працювали у карному розшуку у Шевченківському райвідділу м. Чернівці протягом 2008-2010 років. З іншими обвинуваченими та потерпілим свідок незнайомий. 20.06.2013 року свідок був в м. Сокиряни, оскільки в той день мав проходити стажування в Сокирянській виправній установі №67. Зранку свідок прибув до СВК № 67, однак оскільки чоловік, з яким він мав зустрітися був відсутній, тому він пішов в місто. Свідок походив по місту і пішов в сторону автовокзалу. Під час цього, приблизно 10 год. свідок зустрів ОСОБА_8 , який ішов в лікарню. Вони пішли разом, по дорозі розмовляли. ОСОБА_8 скаржився свідку на погане самопочуття. Вони разом зайшли до приміщення лікарні. Приблизно 30-40 хв. стояли в черзі. ОСОБА_8 поміряли тиск. Потім вони вийшли з лікарні, пішли на автовокзал, зайшли в кафе, випили води. Свідок та ОСОБА_8 розійшлися приблизно о 12-ій год. Крім того, свідок зазначив, що добре пам`ятає цей день, оскільки 19.06.2015 року він хотів зустрітися з ОСОБА_8 , але вони зустрілися в четвер.

Свідок ОСОБА_59 у судовому засіданні дав показання, що він знайомий з обвинуваченим ОСОБА_6 , оскільки його батьки проживають по сусідству зі свідком в м.Новодністровськ Чернівецької області. 20.06.2015 року свідок автомобілем відвозив свою дружину в Сокирянську центральну лікарню, яка лікувалася в травматологічному відділенні у період з 10.06.2013 року по 24.06.2013 року. По дорозі до лікарні на зупинці м. Новодністровськ до нього в автомобіль сіли двоє працівників міліції, які були одягнені у форму, у т.ч. ОСОБА_6 . Це було після 11-ої год. Свідок разом з працівниками міліції приїхали до приміщення Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області і вони вийшли з автомобіля, а свідок разом з дружиною поїхали до лікарні. При цьому 12-ої год. ще не було. Домовилися з ОСОБА_6 , що він їх відвезе назад в м.Новодністрвоськ. У лікарні свідок перебував приблизно 10 хв., потім під`їхав до райвідділу, трохи почекав, ОСОБА_6 та інший чоловік, якого свідок підвозив разом з ОСОБА_6 , вийшли з райвідділу, сіли до автомобіля і вони поїхали в м. Новодністровськ.

Свідок ОСОБА_35 у судовому засіданні дав показання, що з січня 2013 року по осінь 2013 року працював дільничним інспектором міліції Новодністровського відділення Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області. 19.06.2015 року він разом з ОСОБА_6 заступив на чергування. Наступного дня їм необхідно було здати зброю у Сокирянському РВ УМВС України в Чернівецькій області. До м. Сокиряни вони постійно добиралися попутним транспортом, оскільки у них не було службового автомобіля. 20.06.2013 року з 09 год. 30 хв. по 10 год. 30 хв. ОСОБА_6 був зі свідком у приміщенні Новодністровського відділення міліції. Приблизно 11-ої год. вони разом з ОСОБА_6 виїхали з м. Новодністровськ на автомобілі знайомого ОСОБА_6 . Приїхали до райвідділу приблизно 11-ої год. 40 хв. Свідок разом з ОСОБА_6 зайшов у приміщення райвідділу, разом зайшли у чергову частину, яка розташована на першому поверсі. Коли свідок вийшов з чергової частини, ОСОБА_6 сказав свідку його почекати, бо йому треба занести на третій поверх оперуповноваженому документи. Свідок черкав ОСОБА_6 на вулиці біля райвідділу приблизно 10-15 хв. Потім під`їхав знайомий ОСОБА_6 і свідок разом з ОСОБА_6 поїхали в м.Новодністровськ.

Свідок ОСОБА_60 у судовому засіданні дав показання, що з травня 2009 року він працює оперативним черговим Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області. 20.06.2013 року о 08 год. 30 хв. свідок заступив на чергування. Обвинувачений ОСОБА_8 прийшов до райвідділу о 09 год. 00 хв. Потерпілий ОСОБА_4 також зайшов до райвідділу о 09 год. 00 хв. Приблизно 10-ої год. ОСОБА_8 сказав свідку, що йде до лікарні. ОСОБА_8 повернувся приблизно о 12-ій год. Мати потерпілого прийшла до райвідділу о 13-ій год., сказала, що тут перебуває її син. Пізніше вона повернулася і сказала, що її сина побили. У той день свідок бачив ОСОБА_6 , який здавав зброю, що зафіксовано в журналі здачі зброї. Після здачі ОСОБА_6 зброї свідок його не бачив. Скільки часу перебував ОСОБА_6 в приміщенні РВ свідок теж сказати не може. У той день свідок відлучався з місця чергування і в той час його заміняв його помічник, який також був на місці чергування.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні дав показання, що в червні 2013 року він тимчасово виконував обов`язки начальника Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області. 18.06.2013 року він виїжджав на місце події в с. Білоусівку в зв`язку з вчиненням у ОСОБА_16 крадіжки майна. 18-20 червня 2013 року він не давав своїм підлеглим будь-яких вказівок щодо проведення дій пов`язаних з вчиненням даної крадіжки. Однак пам`ятає, що була оперативна інформація про можливу причетність до даної крадіжки ОСОБА_4 20.06.2013 року зранку ним було проведено інструктаж особового складу, після чого він поїхав в м. Чернівці. О 10 год. початок 11-ої год. він розмовляв по телефону з ОСОБА_8 ,. який повідомив, що перебуває в лікарні. Після 12-ої год. свідку по телефону повідомили, що в райвідділі щось сталося.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні дав показання, що він проживає по сусідству з потерпілим ОСОБА_4 . У червні 2013 року (точно числа свідок не пам`ятає) він виявив, що хтось з його будинку вчинив крадіжку грошей. Свідок викликав працівників міліції, які приїхали приблизно через годину, провели огляд будинку, зняли відбитки пальців, опитали сусідів. Свідок не повідомляв нікому з працівників міліції, що він підозрює у вчиненні крадіжки ОСОБА_4 , а лише сказав, що одного разу виявив у себе на подвір`ї ОСОБА_4 , який стріляв горобців.

Заслухавши показання обвинувачених, потерпілого, вищезазначених свідків, доводи представника потерпілого та захисників, виступи учасників судового розгляду в судових дебатах та останні слова обвинувачених, дослідивши та оглянувши надані сторонами обвинувачення та захисту письмові докази, відеозаписи, витребувані судом докази, висновки судових експертиз, допитавши експертів ОСОБА_61 та ОСОБА_62 , перевіривши всі доводи та з`ясувавши думку учасників судового розгляду, згідно якої судом було вичерпано всі можливості для отримання доказів, які мають значення для встановлення обставин по даній справі, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно письмової заяви ОСОБА_4 , яка зареєстрована в прокуратурі Сокирянського району Чернівецької області за вх. № 66/1113, 20.06.2013 року потерпілого було викликано до райвідділу, де його опитували щодо його місця перебування 18.06.2013 року. У даній заяв зазначено у т.ч. щодо нанесення ударів ОСОБА_63 головою об стіну, ОСОБА_64 у область грудної клітки, ОСОБА_65 по п`ятам скляним предметом, а також пластмасовою пляшкою з водою, нанесення ударів по ниркам та примушування до присідання зі стільцем (т.1 а.с. 2). При цьому, суд вважає безпідставними доводи захисників щодо визнання даної заяви недопустимим доказом, оскільки вона не було написана власноручно потерпілим, оскільки згідно показань потерпілого дана заява була написана його матір`ю з його слів і особисто ним підписана.

З витягу з кримінального провадження №0000021 встановлено, що 20.06.2013 року дана заява була зареєстрована в ЄРДР (т.1 а.с.1).

Згідно копії журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області у ньому є наступні записи: 19.06.2013 року 17 год. 20 хв. ОСОБА_4 прибув до СКР, а 19.06.2013 року 17 год. 29 хв. вибув; претензій до працівників міліції немає (запис №51); 20.06.2013 року 09 год. 01 хв. ОСОБА_4 прибув та 20.06.2013 року 13 год. 50 хв. вибув; претензій до працівників міліції немає (запис № 52); ОСОБА_17 20.06.2013 року 09 год. 01 хв. прибув і 20.06.2013 року о 14 год. 08 год. вибув; претензій до працівників немає (запис № 53); ОСОБА_19 20.06.2013 року 14 год. 05 хв. прибула та 20.06.2013 року о 14 год. 10 хв. вибула; претензій до працівників міліції немає (т.1 а.с.107-110). Оскільки згідно показань потерпілого записи в даному журналі не відповідають дійсності в частині відсутності у нього претензій до працівників міліції, відповідно суд їх не бере до уваги при встановленні обставин справи.

Згідно висновку службового розслідування, затвердженого 03.07.2013 року начальником УМВС України в Чернівецькій області полковником міліції ОСОБА_66 , під час його проведення було встановлено, що підтвердити або спростувати відомості, викладені ОСОБА_4 щодо його побиття працівниками сектору карного розшуку Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області не представилось можливим у зв`язку із суттєвими розбіжностями у поясненнях сторін та недостатньою доказовою базою, яка б підтвердила такі дії працівників міліції. Однак, згідно даного висновку під час службового розслідування в діях працівників Сокирянського РВУМВС України в Чернівецькій області було встановлено грубі порушення вимог кримінального процесуального законодавства та вчинення дій, які дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, за які ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було звільнено з органів внутрішніх справ. Зокрема, встановлено, що станом на 20.06.2013 року у зазначених працівників не було доручення на проведення слідчих (розшукових) дій оперативним підрозділам по кримінальному провадженню № 00000335 по факту крадіжки коштів з господарства ОСОБА_16 . Відповідне доручення було надано слідчим СВ Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_67 тільки 21.06.2013 року. Вказане свідчить про те, що начальник карного розшуку Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_8 , достовірно знаючи про те, що законних підстав для виклику чи опитування осіб по кримінальному провадженню немає, усвідомлюючи незаконність своїх дій, у порушення вимог ч.2 ст. 41 КПК України згідно якої співробітники оперативних підрозділів не мають права здійснювати процесуальних дій за власною ініціативою, дав своєму підлеглому вказівку про виклик до райвідділу ОСОБА_4 , порушивши при цьому також вимоги Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 року №181. У свою чергу, оперуповноважений сектору карного розшуку Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_13 , не маючи законних підстав, у порушення вимог ч.2 ст. 41 КПК України, діючи за незаконною вказівкою ОСОБА_8 , здійснив опитування ОСОБА_4 з приводу даної крадіжки. Оперуповноважений сектору карного розшуку Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_6 не маючи жодних законних підстав, здійснив усне опитування ОСОБА_4 щодо його причетності до крадіжки (т.1 а.с. 29-38).

Таким чином, даним висновком, а також показаннями потерпілого ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_68 , показаннями обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 підтверджуються обставини умисного вчинення обвинуваченими, які на той час були працівниками правоохоронного органу, дій, які явно виходили за межі наданих їм прав та повноважень.

Заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 щодо не з`ясовування ним 20.06.2013 року у потерпілого обставин причетності ОСОБА_4 до крадіжки, суд розцінює як позицію захисту з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки дана обставина доводиться показаннями потерпілого, наданими під час судового розгляду, які суд вважає достовірними. Крім того, згідно показань обвинуваченого ОСОБА_8 19.06.2013 року він повідомив обвинуваченому ОСОБА_6 щодо вчинення 18.06.2013 року крадіжки в с. Білоусівка.

З протоколу добровільної видачі від 10.07.2013 року встановлено, що ОСОБА_4 було добровільно та в присутності понятих видано органу досудового розслідування мобільний телефон марки «NOKIA» моделі «СЗ-00» НОМЕР_2 , з картою пам`яті «Transcend micro» ємністю 2GB та маркуванням MMAUR02G3ACA-MP D HEE096GS 227 Made in Korea, на диктофон якого він фіксував розмови, погрози та звуки ударів, які йому наносилися 20.06.2013 року в кабінеті № 32 Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області (т.1 а.с.172).

Згідно протоколу огляду від 10.07.2013 року, проведеного у присутності потерпілого та понятих (т.1 а.с.173), під час проведення огляду вищезазначеного телефону при вході в меню телефону через функцію «Меню» у папку під назвою «Прилож-я», а з неї через папку «Галерея» у папку «Karta pam.» і далі у папку «Playlists» виявлено звукозапис у файлі під назвою «Голос001.amr» ємністю 1.4 Мб, датований 20.06.2013 року та тривалістю 14:52 хв. Дані файли слідчим були скопійовані на оптичний ДВД-диск та складено стенограму звукозапису.

Дана стенограма зазначена додатком до протоколу огляду та в ній символами у вигляді початкових літер прізвищ та знака запитання позначені висловлювання, які на думку слідчого, належать потерпілому, обвинувачем та іншим невстановленим особам (т.1 а.с. 174- 184).

При встановлені обставин справи суд не бере до уваги дану стенограму, оскільки зазначення на ній слідчим приналежності голосів потерпілому та обвинуваченим, а також інших звуків здійснювалась ним на власний розсуд, а стороною обвинувачення не було надано суду доказів, які б доводили наявність у слідчого на той час об`єктивних даних, які б могли підтвердити зазначену приналежність голосів або характер звуків.

Наявність у вищезазначеному телефону файлу «Голос001.amr» ємністю 1.4 Мб та тривалістю запису 14 хв. 53 сек. підтверджується також висновком судової комп`ютерно-технічної експертизи №2510, складеного 25.10.2013 року експертом Львівського НДІСЕ ОСОБА_69 (т. 2 а.с. 16).

Під час судового розгляду, судом було досліджено вищезазначений звукозапис (фонограму), а також СМС-повідомлення, яке 20.06.2013 року о 12 год. 12 хв. було відправлено потерпілим з його мобільного телефону на мобільний телефон його матері наступного змісту: «Мама дзвоніть до тої бо мене кончають».

Відповідно до висновку №2511/2512/2513 експертизи звукозапису, складеного 30.10.2013 року експертами Львівського НДІСЕ, у меню «Прилож-я» > «Галерея» > «Karta pam.» > «Playlists» мобільного телефону марки «NOKIA» моделі «СЗ-00» НОМЕР_2 міститься файл «Голос001.amr» ємністю 1.4 Мб та тривалістю запису 14:52 хв.

У додатку №1 до даної експертизи викладено зміст досліджуваної фонограми, в якій зазначена належність усного мовлення ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , а також іншим особам, які визнані непридатними для ідентифікаційного дослідження. Зміст розмови, яка зафіксована у фонограмі, полягає у опитуванні ОСОБА_4 , з вживанням нецензурних слів, з приводу його причетності до вчинення крадіжки. Крім того, згідно змісту розмови ОСОБА_11 висловлювалися погрози застосування відносно потерпілого насильства (т. 2 а.с. 25-38).

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_13 підтвердив належність свого голосу на даному звукозапису та згідно показань обвинуваченого ОСОБА_11 він висловлював погрози, які відповідають змісту розмови, зафіксованої на фонограмі, що в сукупності з показаннями потерпілого ОСОБА_4 підтверджує достовірність звукозапису та відповідність його змісту показанням потерпілого.

Висновком комплексної комісійної судової експертизи звукозапису № 19/18-57Ф від 10.02.2015 року, проведеної експертами ДНЕДЕКЦ МВС України, також підтверджена наявність у мобільному телефоні марки «NOKIA» моделі «СЗ-00» IMEI: НОМЕР_3 , з картою пам`яті «Transcend micro» ємністю 2GB та маркуванням «MMAUR02G3ACA-MP D HEE096GS 227 Made in Korea» вищезазначеного звукозапису (фонограми). Крім того, згідно даної експертизи дана фонограма є оригіналом та змін щодо змісту та інших даних вона не зазнавала, а також відсутні ознаки монтажу. Зазначено, що джерела, що супроводжують даний запис це предмети та люди, які знаходилася у приміщенні, де відбувався запис; звуки, що супроводжують даний запис, мають мовленнєвий та немовленнєвий характер; зазначено час та тривалість виникнення інших звуків (відкривання або закривання дверей, звуки ударів, стогони тощо), які відбилися у записі дослідженого звукового середовища. Згідно дослідницької частини експертизи зміст розмови, зафіксованої у фонограмі аналогічний змісту, викладеному в додатку №1 до експертиз звукозапису від 30.10.2013 року. Крім того, згідно дослідницької частини експертизи проведення ідентифікаційного дослідження є неможливим та пояснюється спотворенням нормативної структури у фономатеріалі (т.6 а.с. 228- 245).

При цьому, на думку суду, неможливість проведення зазначеного ідентифікаційного дослідження експертами ДНЕДЕКЦ МВС України не суперечить висновкам експертизи звукозапису, складеного 30.10.2013 року експертами Львівського НДІСЕ.

Відповідно до акту амбулаторної судової психолого-лінгвістичної експертизи № 567, проведеної у період з 13.11.2013 року по 29.11.2013 року, експерта комісія прийшла до наступних висновків:

-рівень інтелектуальних досягнень підекспертного ОСОБА_4 відповідає отриманій освіті та способу життя та знаходиться в межах низької норми; суттєвих порушень пам`яті уваги, підвищеної виснажливості не виявляє, доступне абстрагування, встановлення логічних зв`язків як вербальному, так і невербальному матеріалі на рівні низької норми; в структурі особистості риси індивідуалістичності, замкнутості, невпевненості в собі, чутливості до критичних зауважень, підлеглості, нестійкої самооцінки; рівень розвитку саморегуляції та самоконтролю достатній;

- ОСОБА_4 відчував страждання за наслідками проведення з ним співбесіди працівниками Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області, що досліджується у справі;

-підекспертна особа з урахуванням її емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей та рівня розумового розвитку здатна правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, і може давати про них відповідні покази;

-підекспертна особа з урахуванням рівня її розумового розвитку та індивідуально-психологічних особливостей здатна розуміти характер і фактичний зміст власних дій, керувати ними та передбачити їх наслідки;

-підекспертна особа не має відхилень у психічному розвитку, які не є виявами психічного захворювання;

-індивідуальні властивості психічних процесів підекспертної особи не вплинули на адекватність сприйняття нею особливостей та змісту ситуації, а також на їх відтворення у показаннях;

-підекспертна особа на момент проведення з нею співбесіди працівниками міліції перебувала в емоційному стані, що супроводжувавя емоціями розгубленості, відчаю, страху, переживанням вітальної тривоги, приниження, що доповнювалися емоційними переживаннями внаслідок фізичного болю;

-емоційний стан підекспертної особи міг виникнути внаслідок дій працівників міліції (насильства та погроз, приниження людської гідності);

-при проведенні опитування (співбесіди) із потерпілим, що проводили представники міліції, використовувались методи психологічного впливу на свідомість та поведінку потерпілого: психологічна агресія, психологічне насилля, агресія маніпулювання, демонстрація статусу та влади, провокація, регресія;

-потерпілий спонукався до підкори, покірності та слухняності;

-ситуація, що пов`язана з перебуванням ОСОБА_4 у приміщенні Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області за умови проведення із ним бесіди, що зафіксована на аудіозапису, була для нього психотравмувальною, оскільки була несподівано та екстремальною, супроводжувалась фізичним насильством, приниженням, відчуттям вітальної тривоги та страху, безпорадністю та загрозою життю, емоційними переживаннями внаслідок фізичного болю;

-ознаками, які вказують на примушення ОСОБА_4 вчинити дії, які суперечать його волі, може бути вчинення на нього вербально-психолологічного та фізичного тиску в ситуації неотримання від нього бажаної інформації (т.2 а.с.156- 160).

Доводи сторони захисту щодо визнання даного доказу недопустимим, оскільки експертами безпосередньо не прослуховувався звукозапис, зроблений потерпілим, а також не досліджувався висновок №2511/2512/2513 експертизи звукозапису, складеного 30.10.2013 року експертами Львівського НДІСЕ, суд вважає необгрунтованими, оскільки згідно постанови слідчого про призначення даної експертизи від 08.11.2013 року (т.2 а.с.143-145) експертам на дослідження були направлені матеріали кримінального провадження та зазначений висновок експертизи, які згідно дослідницької частини експертизи були дослідженні під час її проведення.

Згідно протоколу огляду від 11.07.2013 року та переглянутого під час проведення судового розгляду відеозапису, який застосовувався під час його проведення, у присутності понятих, експерта Чернівецького обласного бюро СМЕ ОСОБА_70 , спеціаліста НДЕКЦ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_71 та потерпілого ОСОБА_4 було оглянуто приміщення службового кабінету № 32 Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області, який розташований на третьому поверсі адміністративного приміщення вказаного райвідділу за адресою: вул. Горького, 2г м. Сокиряни Чернівецької області Під час огляду детально був оглянутий дерев`яний стілець, який був розташований між вікном та великим столом, на який вказав потерпілий ОСОБА_4 , пояснивши, що саме цей стілець 20.06.2013 року давав йому у руки ОСОБА_6 та примушував його з ним присідати. Згідно пояснень ОСОБА_4 20.06.2013 року він тримав цей стілець за передні ніжки Спеціалістом НДЕКЦ на поверхні даного стільця були виявлені та вилучені сліди рук, які були відповідним чином упаковані. (т.1 а.с. 192-193).

Щодо доводів сторони захисту про те, що вилучення зазначених слідів пальців рук проведено з порушенням вимог КПК України, оскільки огляд кабінету проведений після проведення у цьому ж кабінеті слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_4 , який торкався вказаного стільця, суд вважає надуманими, оскільки положеннями КПК України не заборонено проведення огляду місця події після проведення слідчого експерименту. Крім того, з відеозапису слідчого експерименту, який був переглянутий під час судового розгляду, не вбачається, що потерпілий під час проведення слідчого експерименту торкався передніх ніжок стільця, на якому виявлені сліди рук. Відповідно до змісту протоколу огляду будь-яких зауважень від понятих та інших учасників не надходило.

Крім того, на думку суду, безпідставними є доводи сторони захисту щодо недотримання слідчим положень КПК України під час здійснення огляду місця події, які полягали у вилученні за його дорученням спеціалістом відбитків пальців, оскільки положеннями ч.7 ст. 237 КПК України передбачено таку можливість.

Висновком дактилоскопічної експертизи №2698, складеного 27.08.2013 року експертом Львівського НДІСЕ ОСОБА_72 , підтверджується належність ОСОБА_4 одного сліду пальця руки, який скопійовано з поверхні ніжки дерев`яного стільця, вилученого 11.07.2013 року при огляді місця події, який залишений великим пальцем лівої руки потерпілого (т.2 а.с. 6-8).

Згідно оглянутої під час судового розгляду книги нарядів Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області 20.06.2013 року ОСОБА_6 здав зброю о 11 год. 44 хв.

Враховуючи час, зазначений у книзі нарядів, а також показання свідків ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 20.06.2013 року перебував в приміщенні Сокирянського РВ УМВС України Чернівецької області в проміжок часу з 11 год. 40 хв. до 12 год. 10 хв.

Відповідно до висновків первинної судово-медичної експертизи № 926 та повторної судово-медичної експертизи №1116, проведених судово-медичним експертом Чернівецького бюро судово-медичних експертиз ОСОБА_75 у період з 21.06.2013 року по 10.07.2013 року та з 26.07.2013 року по 29.07.2013 року відповідно:

-під час проведення експертиз у ОСОБА_4 були виявлені наступні тілесні ушкодження: синці по передній поверхні грудної клітини в проекції тіла грудини, в 5-6 межребір`ї, синців по передній поверхні лівого плечового суглобу; синців, розташованих в проекції 11-го ребра на спині по середньо-лопатковій лінії; синців по задній поверхні лівої п`яти; синців по задній поверхні правої п`яти;

- крім того зазначено, що у період з 20.06.2013 року по 09.07.2013 року ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: «закрита травма правої нирки; паранефральна гематома правої нирки; мікрогематурія; хронічний пієлонефрит активного запалення; СХК; мікроконкременти обох нирок; забій грудної клітки зліва; забій передньої черевної стінки живота; забій лівої нирки; забій м`яких тканин голови; забій м`яких тканин лівої п`яткової кістки; больовий синдром»;

- дані тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, не менш як 10-ти кратної травмуючої дії за короткий проміжок часу, вслід за іншим, цілком можливо 20.06.2013 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я;

- беручи до уваги локалізацію тілесних ушкоджень, наявних на тілі потерпілого, зокрема синці на тілі потерпілого по передній поверхні грудної клітини, по передній поверхні лівого плечового суглобу, вони могли виникнути, коли потерпілий був обернений обличчям до нападаючих, синці на спині цілком можливо могли виникнути, коли потерпілий був обернений спиною до нападників, а синці в ділянці обох п`ят могли виникнути від ударів скляним стаканом;

- при проведенні експертизи не виявлено будь-яких слідів тілесних ушкоджень на тілі потерпілого ОСОБА_4 , які б були характерні для боротьби, самозахисту, волочіння;

- експерт вважає малоймовірним заподіяння тілесних ушкоджень, які наявні на тілі потерпілого власноручно або внаслідок падіння з положення стоячи та співударянням об тверду тупу поверхню;

- при проведенні експертизи у експерта відсутні дані чи страждав потерпілий до вказаних подій якимось захворюванням та чи переніс які-небудь хірургічні операції, які б могли вплинути на тяжкість тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого (т.1 а.с. 23-24, т. 2 а.с. 121-124)

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 109, проведеної експертами Чернівецького обласного бюро СМЕ ОСОБА_76 , ОСОБА_77 та ОСОБА_78 у період з 20.08.2013 року по 03.10.20913 року:

- у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців, розташованих по передній поверхні грудної клітини в проекції тіла грудини, в 5-6 межребір`ї, синців по передній поверхні лівого плечового суглобу; синців, розташованих в проекції 11-го ребра на спині по середньо-лопатковій лінії; синців по задній поверхні лівої п`яти; синців по задній поверхні правої п`яти;

- дані тілесні ушкодження виникли в результаті не менш як від 5-ти кратної травмуючої дії тупих предметів, за відносно короткий проміжок часу, одне вслід за одним, цілком можливо 20.06.2013 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень;

- у період з 20.06.2013 року по 09.07.2013 року ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні лікарні швидкої медичної допомоги м. Чернівці; з 27.07.2013 року по 09.07.2013 року в урологічному відділенні з діагнозом: закрита травма правої нирки; паранефральна гематома правої нирки; мікрогематурія; хронічний пієлонефрит активного запалення; сечокам`яна хвороба; мікроконкременти обох нирок; забій грудної клітки зліва; забій передньої черевної стінки живота; забій лівої нирки; забій м`яких тканин голови; забій м`яких тканин лівої п`яткової кістки; больовий синдром. З 17.07.2013 року по 25.07.2013 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Сокирянської центральної районної лікарні з діагнозом: забій правої нирки; гострий післятравматичний пієлонефрит;

- термін перебування ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні в обох випадках при оцінці ступеню важкості тілесних ушкоджень експертами до уваги не приймався, оскільки необхідність стаціонарного обстеження та спостереження була зумовлена наявністю у нього соматичного захворювання: «Пієлонефрит активного запалення. СКХ. Мікроконкременти обох нирок»;

- при оцінці ступеню важкості тілесних ушкоджень відповідно до п.4.6 прим. «Правил судово-медичного визначення ступня тяжкості тілесних ушкоджень», затвердженого наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995 року, комісією експертів до уваги не приймався діагноз «забій передньої черевної стінки живота, лівої нирки, м`яких тканин голови», як такі, що не підтверджені об`єктивними клінічними даними, а суб`єктивними скаргами хворого;

- діагноз «паранефральна гематома правої нирки», встановлений на одноразовому виявленні при ультразвуковому дослідженні нирок від 22.06.2013 року, зміни ехогенності паранефральної клітковини, розмірами 22Х4 мм, при оцінці ступеню важкості, до уваги не приймався, оскільки утворення таких розмірів не може розцінюватися як гематома;

- базуючись на описі тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_4 , які містяться у протокольній частині акту судового-медичного обстеження № 926 від 21.06.2013 року, комісія експертів не вбачають можливості визначити слідоутворюючі та інші (вид, форма, розміри, індивідуальні та характерні властивості тощо) характеристики предметів, внаслідок дії яких виникли ушкодження на тілі підекспертного, крім того, що це могли бути тупі, тверді предмети. З тих же засад, комісія експертів немає можливості дати переконливі та доказові відповіді на запитання щодо кількості осіб, котрі могли наносити удари, розташування їх тіл по відношенню до тіла під експертного під час отримання останнім тілесних ушкоджень, характерність чи не характерність виявлених тілесних ушкоджень для боротьби, самозахисту, волочіння та інше;

- відмічено, що приймаючи до уваги локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_4 , всі тілесні ушкодження знаходяться в межах досяжності власної руки;

- враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_4 комісія прийшла до висновку щодо можливості виникнення кожного окремо або локалізаційно згрупованих з виявлених ушкоджень за умови падіння з положення стоячи з наступним співударянням з рівною, твердою поверхнею чи виступаючими на її рівні тупими, твердими предметами. Проте, виникнення виникнення комплексу всіх виявлених ушкоджень, за умови одноразового падіння з положення стоячи, комісія експертів вважає малоймовірним;

- приймаючи до уваги обставини виникнення тілесних ушкоджень, на які вказав ОСОБА_4 під час допиту та під час проведення слідчого експерименту та співвставляючи їх з даними, отриманими при проведенні дійсної експертизи, комісія експертів не виключає можливості виникнення тілесних ушкоджень у під експертного за вказаних ним обставин (т. 2 а.с. 131-142).

При встановленні наявності на тілі потерпілого ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, які могли виникнути внаслідок дій обвинувачених, та оцінки ступеня їх тяжкості, суд вважає в даній частині більш переконливими висновки комісійної судово-медичної експертизи, оскільки в них аргументовано неврахування при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень періодів перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні внаслідок необхідності стаціонарного обстеження і спостереження з приводу наявного у нього соматичного захворювання, а також виключення у зв`язку з недостатністю розміру утворення діагнозу «паранефральна гематома правої нирки» та не взяття до уваги у відповідності до п.4.6 прим. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затвердженого наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995 року діагнозу «забій передньої черевної стінки живота, лівої нирки, м`яких тканин голови».

Суд бере до уваги висновок зазначеної комісійної судово-медичної експертизи в частині виникнення тілесних ушкоджень на тілі потерпілого внаслідок дії тупих твердих предметів та в результаті не менш як від 5-ти кратної травмуючої дії тупих предметів, за відносно короткий проміжок часу, одне вслід за одним, а також відповідність часу їх виникнення 20.06.2013 року.

Під час допиту експерта ОСОБА_62 ним було роз`яснено вищезазначений висновок, у т.ч. надано роз`яснення, що кількість нанесених потерпілому ударів могла бути більшою, ніж кількість виявлених тілесних ушкоджень, оскільки не кожен удар може спричини їх виникнення, оскільки це залежить від сили удару, пружності м`яких тканин тощо. Щодо відчуття особою фізичного болю від отриманих ударів, то воно залежить від порогу чутливості кожної конкретної особи, особливостей організму тощо. Крім того, пояснив, що надання ним одноособово роз`яснень по запитанням, на які комісією не було надано висновків, не є роз`ясненнями щодо наданого комісійного висновку.

Відповідно до висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи №054-Д, проведеної експертами Чернівецького обласного бюро СМЕ ОСОБА_76 , ОСОБА_77 та ОСОБА_78 у період з 08.05.2015 року по 02.06.2015 року, комісія експертів прийшла до висновку про неможливість винесення аргументованого судження щодо слідоутворюючих характеристик травмуючого агента (агентів), внаслідок дії яких (якого) в ділянках задньої поверхні правої п`яти та задньої поверхні лівої п`яти ОСОБА_4 виникли тілесні ушкодження у вигляді синців, що могло б дозволити провести експертну диференціацію між вірогідними механізмами виникнення ушкоджень ділянок п`яткових частин обох стоп підекспертного (т. 6 а.с. 70-81). Дана експертиза була призначена під час судового розгляду за клопотанням сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_6 з метою перевірки його показань, даних під час судового розгляду та даних, отриманих під час проведення з його участю слідчого експерименту.

Під час допиту експерта ОСОБА_61 ним було роз`яснено, що під час проведення даної експертизи дослідження слідчого експерименту з участю ОСОБА_6 не здійснювалось, оскільки не було виявлено будь-яких особливостей в ділянці вищезазначених тілесних ушкоджень, які б давали можливість для висновку щодо слідоутворюючих характеристик травмуючого агента (агентів). Надання ним одноособово інших роз`яснень не стосується висновку додаткової комісійної експертизи.

Аналізуючи показання потерпілого ОСОБА_4 , які є логічними та послідовними, а також співпадають з його поясненнями, які він давав під час проведення 11.07.2013 року слідчого експерименту, відеозапис якого було безпосередньо досліджено під час судового розгляду, суд приходить до висновку, що вони є достовірними та в сукупності з іншими доказами по справі (показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , протоколом огляду від 11.07.2013 року, дослідженим звукозаписом та текстовим СМС-повідомленням, вищезазначеними висновками експертиз) дають суду підстави для наступних висновків:

-обвинуваченим ОСОБА_13 з метою примусити потерпілого зізнатися у вчиненні злочину, до потерпілого було застосовано насильство, яке полягало у умисному нанесенні не менш як чотирьох ударів кулаком руки у верхню частину лівої руки, а також чотирьох ударів в область грудної клітки, які спричинили тілесні ушкодження та фізичну біль, а також вчинено дії, що ображали особисту гідність потерпілого;

-обвинуваченим ОСОБА_11 з метою примусити потерпілого зізнатися у вчиненні злочину, до потерпілого було застосовано насильство, яке полягало в умисному нанесенні не менше трьох ударів руками по нирках, а також в ділянку грудної клітини, чим спричинено тілесні ушкодження та фізичний біль, а також ним була висловлена погроза застосування насильства та вчинено дії, які ображали особисту гідність потерпілого;

-обвинуваченим ОСОБА_8 з метою примусити потерпілого зізнатися у вчиненні злочину, до потерпілого було застосовано насильство, яке полягало у умисному нанесенні потерпілому декількох ударів долонею в ділянку шиї, а також заподіяння ударів головою потерпілого об стіну внаслідок чого йому було спричинено фізичний біль, без спричинення тілесних ушкоджень, а також вчинено дії, що ображали особисту гідність потерпілого;

-обвинуваченим ОСОБА_6 з метою примусити потерпілого зізнатися у вчиненні крадіжки, пластиковою пляшкою, яка була наповнена водою, та кантом склянки було умисно неодноразово завдано ударів по п`ятам ОСОБА_4 внаслідок чого йому було заподіяно сильний фізичний біль та завдано тілесні ушкодження у вигляді синців по задніх поверхнях обох п`ят, а також умисно завдано три удари в ділянку грудної клітки, які спричинили тілесні ушкодження та фізичну біль; вчинено дії, що ображали особисту гідність потерпілого.

При цьому, невизнання обвинуваченими обставин застосування до потерпілого ОСОБА_4 вищезазначеного насильства, умисного заподіяння ударів та погроз, суд розцінює як позицію захисту з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Наявністю такої позиції пояснюється і надання ними частково суперечливих показань щодо дій одне одного відносно потерпілого, під час подій, які відбувалися 20.06.2013 року, а також заперечення одночасної присутності одне одного в певні проміжки часу в кабінеті № 32 Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області.

Суд вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників щодо врахування судом обставини його тимчасового перебування 20.06.2013 року в Сокирянській районній лікарні, що підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_79 , а також свідка ОСОБА_60 , ніяким чином не впливають на встановлення судом обставин, які відбувалися в цей день в кабінеті № 32 Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області з його участю відносно потерпілого ОСОБА_4 до того, як обвинувачений пішов до лікарні та після того, як він повернувся. Згідно показань ОСОБА_8 він не заперечує обставину свого перебування у даному кабінеті разом з ОСОБА_4 до того, як він пішов до лікарні, що також узгоджується з показаннями потерпілого та обвинуваченого ОСОБА_13 . Щодо обставини перебування ОСОБА_8 в кабінеті разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 після повернення ОСОБА_8 з лікарні, то вона підтверджується показаннями потерпілого, а також частково показаннями ОСОБА_6 , який показав, що бачив 20.06.2013 року під час свого перебування в райвідділі ОСОБА_8 та розмовляв з ним.

Щодо достовірності довідки, виданої 16.08.2013 року Сокирянською ЦРЛ за № 1719, згідно якої ОСОБА_8 20.06.2013 року звертався в долікарський кабінет районної поліклініки для вимірювання артеріального тиску, для встановлення якої було допитані головний лікар Сокирянської ЦРЛ ОСОБА_80 , завідуюча терапевтичним відділенням ОСОБА_81 , медична медсестра неврологічного відділення ОСОБА_82 , а також оглянутий журнал прийому хворих долікарського кабінету Сокирянської ЦРЛ, достовірність даних в якому згідно показань свідка ОСОБА_83 неможливо встановити у зв`язку з наявністю численних порушень, допущених під час його ведення, то з наведених вище підстав дана обставина не впливає на встановлення фактичних обставин справи.

При встановленні достовірності показань свідка ОСОБА_79 щодо подій, які відбувалися 20.06.2013 року, суд не бере до уваги інформацію, яка викладена у довідці, виданій на запит сторони обвинувачення 08.05.2014 року Сокирянською виправною колонією № 67 відділу ДПтС України в Чернівецькій області за № 44/2011, згідно якої ОСОБА_58 мав намір працевлаштуватися у дану установу, однак після 29.05.2013 року до установи не з`являвся, оскільки дана інформація не впливає на правдивість показань зазначеного свідка щодо обставин, які відбувалися з його участю 20.06.2013 року після його можливого перебування біля приміщення Сокирянської виправної колонії № 67 відділу ДПтС України в Чернівецькій області.

Суд вважає безпідставними доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників щодо наявності у потерпілого підстав надавати неправдиві показання під час судового розгляду з метою отримання матеріального відшкодування, оскільки пред`явлення цивільного позову є правом потерпілого, передбаченим положеннями КПК України.

Доводи сторони захисту щодо виправдання обвинуваченого ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю предметів, якими потерпілому наносились удари обвинувачем ОСОБА_6 , не можуть бути підставою для висновку про не заподіяння обвинуваченим ударів, оскільки потерпілий стверджує про їх наявність у своїх показаннях та під час проведення слідчого експерименту, відеозапис якого було відтворено під час проведення судового розгляду. При цьому, потерпілий детально розповідає послідовність та механізм нанесення йому ОСОБА_6 ударів пластиковою пляшкою з водою та кантом скляного стакана.

Щодо доводів сторони захисту про неврахування стороною обвинувачення 20.06.2013 року дій ОСОБА_84 стосовно потерпілого, на які в своїх показаннях зазначає потерпілий ОСОБА_4 , суд при кваліфікації дій обвинувачених керується вимогами ст.337 КПК України, відповідно до положень якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею. Межі судового розгляду визначаються виходячи із висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор має право змінити обвинувачення в суді як щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення, так і щодо обсягу обвинувачення; висунути додаткове обвинувачення щодо вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, якщо окремий їх розгляд неможливий; відмовитися від підтримання державного обвинувачення. При цьому, суд має право самостійно вийти за межі висунутого обвинувачення лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження. Під час судового розгляду кримінального провадження, суд не наділений правом змінити висунуте щодо особи обвинувачення, не вправі проводити розгляд щодо інших осіб, про причетність яких до кримінального правопорушення стало відомо під час судового провадження. Тобто, судовий розгляд у кримінальному провадженні здійснюється лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і суд не має права з`ясовувати обставини, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення особами, які не є обвинуваченими у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він працюючи на посаді начальника сектору карного розшуку Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області, маючи спеціальне звання старшого лейтенанта міліції, спільно зі старшим оперуповноваженим СКР Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області лейтенантом міліції ОСОБА_6 та оперуповноваженим СКР Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області лейтенантом міліції ОСОБА_11 і молодшим лейтенантом міліції ОСОБА_13 , в силу займаних посад, як представники влади, будучи відповідно до ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» службовими особами правоохоронного органу, в порушення вимог Конституції України, Загальної декларації прав людини 1948 року, Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, Конвенції ООН проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження і покарання 1984 року, Європейської конвенції про запобігання тортур та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню 1987 року, в порушення повноважень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законом України «Про міліцію», законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», всупереч інтересам служби, дискредитуючи МВС, як державний орган виконавчої влади, перевищуючи надані їм повноваження, явно виходячи за межі наданих їм прав та повноважень, умисно, вчинили дії, які ніхто не мав права виконувати, діючи в особистих інтересах, які виразилися у бажанні розкрити крадіжку з житлового будинку ОСОБА_16 будь-яким способом, переважно шляхом порушення закону і конституційних прав та свобод людини, і тим самим створити видимість успішної боротьби зі злочинністю та благополучного становища із розкриття злочинів у Сокирянському районі, 20.06.2013 року, діючи групою осіб, шляхом застосування психічного і фізичного насильства, вимагали у ОСОБА_4 зізнання у вчиненні злочину в приміщенні службового кабінету № 32, розташованого на 3-му поверсі адміністративного приміщення вказаного райвідділу міліції, за адресою: вул.. Горького, 2Г м. Сокиряни Чернівецької області, періодично, 10 год. 10 хв. до 12 год. 10 хв., наносили ОСОБА_4 удари по різних частинах тіла, у тому числі по голові, шиї, руках, по тулубу, в ділянки нирок, грудної клітини, живота, по спині, по ногах, п`ятах, тягнули за волосся, вдаряли головою об стіну, чим вчинили тяжкий умисний службовий злочин, а саме перевищення влади і службових повноважень, яке супроводжувалось насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями.

Дії ОСОБА_8 згідно обвинувального акта кваліфіковані за ч.2 ст.365 КК України: будучи службовою особою керівного складу правоохоронного органу, перевищив надану йому владу та службові повноваження, а саме вчинив умисні дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, якими заподіяв істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян і державним інтересам, які супроводжувались насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями.

Крім того, дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст.127 КК України: будучи службовою особою керівного складу правоохоронного органу, використовуючи своє службове становище, за попередньою змовою групою осіб, вчинив катування, а саме умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій, з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, у тому числі отримати від нього відомості та визнання.

При цьому, згідно обвинувального акта обставинами, що обтяжують відповідальність ОСОБА_8 зазначені: вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою; тяжкі наслідки завдані злочином у вигляді дискредитації органів внутрішніх справ; вчинення злочину з особливою жорстокістю.

Суд не погоджується із зазначенням в обвинувальному акті щодо вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, оскільки відповідно до ч.2 ст.28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два і більше), які, заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. Однак, стороною обвинувачення не доведено суду належними та допустимими доказами наявності попередньої змови між обвинуваченими до початку злочину. Крім того, помилковим є зазначення і інших обставин, які обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_8 .

Відповідно до диспозиції ч.2 ст.365 КК України, вона передбачає кримінальну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

Таким чином, законодавець визначив можливість кваліфікації дій за ч.2 ст.365 КК виключно за відсутності ознак катувань (ст. 127 КК України).

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.127 КК України катування це умисне заподіяння сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього або іншої особи відомості чи визнання, або з метою покарати його чи іншу особу за дії, скоєні ним або іншою особою чи у скоєнні яких він або інша особа підозрюється, а також з метою залякування чи дискримінації його або інших осіб.

Оцінюючи в сукупності всі докази, які були надані, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, суд приходить до висновку, що згідно встановлених обставин, дії ОСОБА_8 відносно потерпілого ОСОБА_4 не містять складу злочину передбаченого ст.127 КК України, оскільки їх характер, кількість, спосіб, тривалість та наслідки (умисне нанесення декількох ударів долонею в ділянку шиї, а також заподіяння ударів головою потерпілого об стіну внаслідок чого йому було спричинено фізичний біль, без спричинення тілесних ушкоджень, а також вчинення дій, що ображали особисту гідність потерпілого) є умисними діями працівника правоохоронного органу, вчиненими з перевищенням влади та службових повноважень, які супроводжувались насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями. Відповідно їх кваліфікація повністю охоплюється складом злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

За таких обставин, дії ОСОБА_8 підлягають кваліфікації за ч.2 ст.365 КК України, як перевищення влади та службових повноважень працівником правоохоронного органу, які полягали у вчиненні умисних дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, якими заподіяно істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам потерпілого і державним інтересам, та які супроводжувалися насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катувань.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до обвинувального акта дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст. 365 КК України: будучи службовою особою правоохоронного органу, перевищив надану йому владу та службові повноваження, а саме вчинив умисні дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, якими заподіяв істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян і державним інтересам, які супроводжувались насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями.

Крім того, дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст.127 КК України: будучи службовою особою, використовуючи своє службове становище, за попередньою змовою групою осіб, вчинив катування, а саме умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій, з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, у тому числі отримати від нього відомості та визнання.

При цьому, згідно обвинувального акта обставинами, що обтяжують відповідальність ОСОБА_6 зазначені: вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою; тяжкі наслідки завдані злочином у вигляді дискредитації органів внутрішніх справ; вчинення злочину з особливою жорстокістю.

Суд не погоджується із зазначенням в обвинувальному акті щодо вчинення ОСОБА_6 злочину групою осіб за попередньою змовою, оскільки відповідно до ч.2 ст.28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два і більше), які, заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. Однак, стороною обвинувачення не доведено суду належними та допустимими доказами наявності попередньої змови між обвинуваченими до початку злочину. Крім того, помилковим є зазначення і інших обставин, які обтяжують відповідальність ОСОБА_6 .

Оцінюючи в сукупності всі докази, які були надані, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, суд приходить до висновку, що згідно встановлених обставин, дії ОСОБА_6 відносно потерпілого ОСОБА_4 не містять складу злочину передбаченого ст.127 КК України, оскільки їх характер, кількість, спосіб, тривалість та наслідки (умисне неодноразове завдання по п`ятам ударів пластиковою пляшкою, яка була наповнена водою, та кантом склянки внаслідок чого йому було заподіяно сильний фізичний біль та тілесні ушкодження у вигляді синців по задніх поверхнях обох п`ят; умисне завдання трьох ударів в ділянку грудної клітки, які спричинили тілесні ушкодження та фізичну біль; вчинення дії, що ображали особисту гідність потерпілого) є умисними діями працівника правоохоронного органу, вчиненими з перевищенням влади та службових повноважень, які супроводжувались насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями. Відповідно їх кваліфікація повністю охоплюється складом злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

За таких обставин, дії ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ч.2 ст.365 КК України, як перевищення влади та службових повноважень працівником правоохоронного органу, які полягали у вчиненні умисних дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, якими заподіяно істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам потерпілого і державним інтересам, та які супроводжувалися насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катувань.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_11 підлягають кваліфікації за ч.2 ст.365 КК України, як перевищення влади та службових повноважень працівником правоохоронного органу, які полягали у вчиненні умисних дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, якими заподіяно істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам потерпілого і державним інтересам, та які супроводжувалися насильством та погрозою застосування насильства, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катувань.

Дії обвинуваченого ОСОБА_13 підлягають кваліфікації за ч.2 ст.365 КК України, як перевищення влади та службових повноважень працівником правоохоронного органу, які полягали у вчиненні умисних дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, якими заподіяно істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам потерпілого і державним інтересам, та які супроводжувалися насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катувань.

У відповідності до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

При призначені покарання суд застосовує ч.2 ст. 365 КК України в редакції 21.02.2014 року, оскільки санкція ч.2 ст. 365 КК України в редакції Закону № 746-VII від 21.02.2014 року передбачає покарання, у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років без додаткового покарання у вигляді штрафу

Призначаючи покарання обвинуваченим, суд враховує суспільну небезпеку вчинених ним діянь, особу винних, ступінь участі кожного з них у вчиненні злочинів, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка здійснила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, а саме те, що у відповідності до ч.4 ст.12 КК України даний злочин є умисним тяжкими злочинами та його характер становить підвищену суспільну небезпеку у сфері службової діяльності, а також посягає на порушення конституційних прав особи.

Суд враховує дані про особу ОСОБА_8 , зокрема те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за час роботи в органах внутрішніх справ неодноразово заохочувався та нагороджувався за сумлінне виконання службових обов`язків, по місцю проживання характеризується позитивно, одружений, спільно з дружиною виховує та утримує одну малолітню дитину.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання під час судового розгляду не встановлено.

Враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_8 злочину, його особу, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, суд вважає за можливе призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на два роки, оскільки саме такий вид та строк основного та додаткового покарання, на думку суду, є необхідними та достатніми для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, суд приходить до висновку про можливість звільнення його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України з двохрічним іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

При призначенні ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, а саме те, що у відповідності до ч.4 ст.12 КК України даний злочин є умисним тяжкими злочинами та його характер становить підвищену суспільну небезпеку у сфері службової діяльності, а також посягає на порушення конституційних прав особи.

Суд враховує дані про особу ОСОБА_6 , зокрема те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за час роботи в органах внутрішніх справ з квітня 2008 року по липень 2013 року зарекомендував себе позитивно, неодноразово був нагороджений грамотами та подяками, по місцю проживання характеризується позитивно, одружений, спільно з дружиною виховує та утримує двох малолітніх дітей, мобілізований з 27.01.2015 року та на даний час перебуває на військовій службі в військовій частині- польова пошта НОМЕР_1 , де характеризується позитивно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання є добровільне відшкодування заподіяних матеріальних збитків та моральної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_6 злочину, його особу, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає за можливе призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на два роки, оскільки саме такий вид та строк основного та додаткового покарання, на думку суду, є необхідними та достатніми для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та служби, має на утриманні двох малолітніх дітей, добровільно відшкодував заподіяні потерпілому матеріальні збитки та моральну шкоду, суд приходить до висновку про можливість звільнення його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України з двохрічним іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України

При призначенні ОСОБА_11 виду та міри покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, а саме те, що у відповідності до ч.4 ст.12 КК України даний злочин є умисним тяжким злочином та його характер становить підвищену суспільну небезпеку у сфері службової діяльності, а також посягає на порушення конституційних прав особи.

Суд враховує дані про особу ОСОБА_11 , зокрема те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивно, проживає разом з батьками.

Обставинами, які пом`якшують покарання є добровільне відшкодування заподіяних матеріальних збитків та моральної шкоди, а також часткове визнання своєї вини.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_11 злочину, його особу, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає за можливе призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на два роки, оскільки саме такий вид та строк основного та додаткового покарання, на думку суду, є необхідними та достатніми для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_11 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, добровільно відшкодував заподіяні матеріальні збитки та моральну шкоду, суд приходить до висновку про можливість звільнення його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України з двохрічним іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

При призначенні ОСОБА_13 виду та міри покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, а саме те, що у відповідності до ч.4 ст.12 КК України даний злочин є умисним тяжким злочином та його характер становить підвищену суспільну небезпеку у сфері службової діяльності, а також посягає на порушення конституційних прав особи.

Суд враховує дані про особу ОСОБА_13 , зокрема те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивно, одружений, здійснює догляд за пристарілими дідусем та бабусею, які є інвалідами 2-ої групи.

Обставинами, які пом`якшують покарання є добровільне відшкодування заподіяних матеріальних збитків та моральної шкоди, а також часткове визнання своєї вини.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_13 злочину, його особу, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає за можливе призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на два роки, оскільки саме такий вид та строк основного та додаткового покарання, на думку суду, є необхідними та достатніми для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_13 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, добровільно відшкодував заподіяні матеріальні збитки та моральну шкоду, суд приходить до висновку про можливість звільнення його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України з двохрічним іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Відповідно до положень ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Під час судового розгляду потерпілим було пред`явлено до обвинувачених цивільний позов про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, який було визнано та у добровільному порядку відшкодовано ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_6 у розмірах, визначених цивільним позивачем та його представником.

Остаточні позовні вимоги пред`явлені ОСОБА_85 до ОСОБА_8 про стягнення на його користь 3246 грн. матеріальних збитків, 20000 грн. моральної шкоди, 3117 грн. витрат пов`язаних із забезпеченням прибуття до місця судового провадження представника потерпілого та 3750 грн. витрат за надання представником потерпілого правової допомоги.

Позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_8 матеріальних збитків, понесених ОСОБА_4 на придбання лікарських препаратів не підлягають задоволенню, оскільки цивільним позивачем та його представником не доведено необхідність їх придбання у зв`язку з призначенням ОСОБА_4 лікування саме внаслідок неправомірних дій ОСОБА_8 . Згідно встановлених обставин справи внаслідок дій ОСОБА_8 потерпілому не було спричиненого тілесних ушкоджень.

З урахуванням положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, судом встановлено, що потерпілий внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 зазначав страждань у виді негативних почуттів невпевненості, неспокою, тривоги, страху, образи, приниження честі та гідності, неможливості протягом певного часу вести звичний спосіб життя. Обсяг, зміст, інтенсивність та тривалість моральних страждань, завданих внаслідок дій ОСОБА_8 дають суду підстави для визначення справедливого розміру відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Відповідно позовні вимоги в частині моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач.

Відповідно до ч.4 ст.121 КПК України витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження захисника, несе особа, яку він представляє.

Однак, частиною першою ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Документально підтвердженими процесуальними витратами потерпілого (цивільного позивача) є витрати на оплату правової допомоги його представника у розмірі 7000 грн. (згідно квитанції до прибуткового касового ордера №7/7 від 26.07.2013 року, т.4 а.с. 182) та 2000 грн. (згідно квитанції до прибуткового касового ордера №7/3 від 18.03.2015 року, т. 6 а.с. 25), а також витрати, пов`язані із прибуттям його представника до місяця судового провадження у розмірі 3117 грн.( т.6 а.с.23-24 ).

Однак, оскільки понесення даних витрат зумовлена судовим розглядом кримінального провадження відносно чотирьох обвинувачених, троє з яких добровільно відшкодували завдані матеріальні збитки та моральну шкоду, у т.ч. процесуальні витрати понесені ОСОБА_4 , відповідно суд приходить до висновку про їх стягнення з ОСОБА_8 у відповідній частині: 9000 + 3117= 12117 / 4 = 3029,25 (грн.).

Відповідно до положень ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Документально підтвердженими витратами за залучення експертів є витрати за проведення:

- дактилоскопічної експертизи від 27.08.2013 року у розмірі 2754 грн. (т.2 а.с.5);

- комп`ютерно-технічної експертизи №2510 від 25.10.2013 року у розмірі 294 грн. (т.2 а.с. 15);

- експертизи звукозапису, складеного 30.10.2013 року експертами Львівського НДІСЕ у розмірі 6586 грн. ( т. 2 а.с. 24);

- комплексної комісійної судової експертизи звукозапису від 10.02.2015 року у розмірі 4919,20 грн. (т.6 а.с. 227).

Зазначені витрати у рівних частках, що становить (2754 + 294 + 6586 + 4919,2 = 14553,2 (грн.) / 4 = 3638,3 (грн.). підлягають стягненню з обвинувачених на користь держави.

Керуючись ст.ст. 369 ч.1, 370, 371 ч.ч.1,2, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України і за його вчинення призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_8 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися для реєстрації в зазначені органи.

ОСОБА_8 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.127 КК України та на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України виправдати у зв`язку з недоведеністю наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України і за його вчинення призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися для реєстрації в зазначені органи.

Ткача ОСОБА_86 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.127 КК України та на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України виправдати у зв`язку з недоведеністю наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України і за його вчинення призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_11 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися для реєстрації в зазначені органи.

ОСОБА_13 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України і за його вчинення призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 2(два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_13 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_13 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися для реєстрації в зазначені органи.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди та стягнення процесуальних витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михалкове Сокирянського району Чернівецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. та понесені ним процесуальні витрати у розмірі 3029 (трьох тисяч двадцяти дев`яти) грн.. 25 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Речові докази по справі:

-мобільний телефон марки NOKIA» моделі «СЗ-00» IMEI1357884/04/ НОМЕР_5 , з картою пам`яті «Transcend micro» ємністю 2GB та маркуванням MMAUR02G3ACA-MP D HEE096GS 227 Made in Korea повернути потерпілому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

-книгу нарядів Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області за період з 11.04.2013 року по 15.07.2013 року повернути до Сокирянського РВ УМВС України в Чернівецькій області.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михалкове Сокирянського району Чернівецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 . ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , на р/р НОМЕР_6 , одержувач ГУДКСУ у Чернівецькій області, код за , МФО 856135, процесуальні витрати в розмірі 3638 (трьох тисяч шістсот тридцяти восьми) грн. 30 коп.

Стягнути ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , на р/р 0204, одержувач ГУДКСУ у Чернівецькій області, код за , МФО 856135, процесуальні витрати в розмірі 3638 (трьох тисяч шістсот тридцяти восьми) грн. 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Вітрянка Сокирянського району Чернівецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , на р/р 0204, одержувач ГУДКСУ у Чернівецькій області, код за , МФО 856135, процесуальні витрати в розмірі 3638 (трьох тисяч шістсот тридцяти восьми) грн. 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Перківці Кельменецького району Чернівецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_9 , на р/р НОМЕР_6 , одержувач ГУДКСУ у Чернівецькій області, код за , МФО 856135, процесуальні витрати в розмірі 3638 (трьох тисяч шістсот тридцяти восьми) грн. 30 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернівецької області протягом 30-ти діб з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сокирянський районний суд Чернівецької області.

Головуючий: