У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
за участю секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001299, за обвинуваченням

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, раніше судимого за вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 липня 2014 року за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 185 КК, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Херсонської області від 25 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 23 жовтня 2014 року ОСОБА_6 засуджено:

- за ч. 1 ст. 185 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

- за ч. 2 ст. 185 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком терміном 2 роки і з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.

Вироком Апеляційного суду Херсонської області від 25 грудня 2014 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано.

Призначено ОСОБА_6 покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК - у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, за які він засуджений цим вироком за ч. 1 ст. 185 КК та вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 липня 2014 року, - один рік позбавлення волі і штрафу в розмірі 850 грн; і це останнє покарання у відповідності до ч. 3 ст. 72 КК виконується самостійно;

- за ч. 2 ст. 185 КК - у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків частково приєднане до покарання, призначеного цим вироком за ч. 2 ст. 185 КК та вироком вищевказаного міського суду від 01 липня 2014 року з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК, й остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та штрафу в розмірі 850 грн. Це останнє покарання відповідно до положень ч. 3 ст. 72 КК виконується самостійно.

Вирок у частині вказівки про призначення покарання у виді штрафу в сумі 850 грн постановлено вважати таким, що виконаний.

Відповідно до положень ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком терміном 2 роки і з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.

У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він на початку травня 2014 року у квартирі АДРЕСА_2 шляхом вільного доступу викрав майно ОСОБА_7 на суму 2 819,80 грн.

Він же 15 травня 2014 року у квартирі АДРЕСА_1 повторно шляхом вільного доступу вчинив крадіжку майна ОСОБА_8 на суму 1 310,32 грн.

Крім того, ОСОБА_6 20 липня 2014 року у квартирі АДРЕСА_2 повторно вчинив крадіжку майна ОСОБА_7 на суму 700 грн.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду в цьому суді через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м'якості. Прокурор зазначає, що: суд апеляційної інстанції при призначенні покарання неправильно застосував положення ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК і не застосував ст. 71 КК при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків; суд неправильно застосував положення ст. 75 КК, оскільки засуджений вчинив новий злочин у період невідбутої частини покарання за попереднім вироком; призначене винному покарання є невиправдано м'яким.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. Відповідно до вимог ст. 433 КПК при розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до вимог ст. 65 КК при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_6 покарання та при звільненні від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК апеляційний суд послався на те, що місцевий суд прийняв обґрунтоване рішення про можливість виправлення винного без відбування ним реального покарання у виді позбавлення волі. При цьому суд апеляційної інстанції вказав, що прокурор в апеляції не мотивував своєї вимоги про призначення ОСОБА_6 покарання у виді арешту та про м'якість призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК.

Разом із тим, апеляційний суд не звернув уваги на те, що засуджений раніше був судимий, на шлях виправлення не став і знову вчинив злочинні дії, передбачені ч. 2 ст. 185 КК, у період невідбутого покарання за попереднім вироком. У пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року міститься рекомендація про незастосування у таких випадках звільнення на підставі ст. 75 КК від відбування покарання, призначеного за новим вироком.

Колегія суддів дійшла висновку, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим, не відповідає вимогам статей 50, 65 КК та принципам індивідуалізації, співмірності покарання особі винного, тяжкості вчиненого, вимогам кримінального законодавства, а отже, таке звільнення не є необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення нових злочинів.

Також слушними є доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність через неправильне застосування положень ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 25 зазначеної вище Постанови, в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще у вчиненні декількох злочинів, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Однак апеляційний суд наведених вимог не дотримався, а тому вирок цього суду підлягає скасуванню на підставі пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК, а провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого суду слід урахувати викладене, перевірити усі доводи, наведені в апеляції та касаційній скарзі прокурора, мотивувати своє рішення про призначення ОСОБА_6 конкретного виду та розміру покарання. При цьому суду слід виконати вимоги ч. 2 ст. 65 КК, згідно з якими більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Якщо під час нового розгляду кримінального провадження суд апеляційної інстанції дійде висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 в обсязі пред'явленого обвинувачення, то призначене покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і як наслідок м'яким покаранням.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, задовольнити.

Вирок Апеляційного суду Херсонської області від 25 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3