Справа № 460/2477/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Яворівський районний суд Львівської області
у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
з участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кагарлик Біляївського району Одеської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, безпартійного, мобілізованого військовослужбовця п/п НОМЕР_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , такого, який не має судимості,
за ст.408 ч.1 КК України, -
27 березня 2014 року, матроса ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією.
В період з 27 березня 2014 року по 11 листопада 2014 року, матрос ОСОБА_4 проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 в АДРЕСА_2 .
12 листопада 2014 року, матрос ОСОБА_4 прибув з військової частини польова пошта НОМЕР_2 у військову частину польова пошта НОМЕР_1 (колишня військова частина НОМЕР_3 ), для подальшого проходження військової служби, де наказом командира цієї військової частини від 12 листопада 2014 року за №73, був зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта за військово-обліковою спеціальністю навідник СПГ-9 ВОС 139.
Місцем дислокації підрозділу являється військове містечко № НОМЕР_4 «Немирів» у Міжнародному центрі миротворчості та безпеки, що знаходиться в АДРЕСА_3 .
Відповідно до ст.ст.17,65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язують кожного громадянина захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, матрос ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст.11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, передбачають необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
У відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 27 серпня 2014 року за №749 введено в дію нове умовне найменування воєнного часу «військова частина польова пошта НОМЕР_1 ».
26 листопада 2014 року, без дозволу командування військової частини, матрос ОСОБА_4 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою зовсім ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажаення переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, самовільно залишив розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , та по теперішній час ухиляється від проходження військової служби.
Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.408 ч.1 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, підтвердив факт вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що він не зміг витримати тих умов проходження військової служби за мобілізацією, з якими він стикнувся, це зокрема п`янство, зневага та безвідповідальність. Маючи також проблеми із здоров`ям, він змушений був повернутися додому, щоб матеріально допомогти своїй одинокій матері та молодшій сестрі. Розуміє, що поступав неправильно, щиро розкаюється у вчиненому, просить також суворо його не карати і не позбавляти волі.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин самовільного залишення ОСОБА_4 військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.
При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи докази, що були дослідженні по справі, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України в судовому засіданні доведена повністю і кримінальне правопорушення кваліфіковано вірно, оскільки він, як військовослужбовець, вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби.
Обираючи вид і розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем служби та місцем проживання, повністю визнав свою вину, має на утриманні одиноку матір та молодшу сестру, має також незадовільний стан здоров`я, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та обставини, які обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням
Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
Застосувати до засудженого ОСОБА_4 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.
Згідно ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обовязки:
-не виїзджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції,
-повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання,
-періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1