Апеляційний суд Житомирської області
Ухвала

Іменем України

12 січня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Романова О.В.

суддів Михайловського В.І., Широкопояса Ю.В.

секретаря Кусковської Т.А.

з участю прокурора Лукянчука Ю.М.

та захисника адвоката ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, на постанову Богунського районного суду м.Житомира від 22 грудня 2009 року, якою щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючої директором ТОВ «Вікоіл», мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3, не судимої,

відмовлено у задоволенні подання слідчого про зміну запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд на взяття під варту,

встановила:

органами досудового слідства ОСОБА_2 обвинувачується у тому, що в кінці жовтня 2008 року вона вступила у попередню змову із учасниками злочинного угрупування, яке діяло з метою створення фіктивних підприємств, прикриття власної незаконної діяльності, пособництво в умисному ухиленні від сплати податків та заволодінні чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом незаконного відшкодування з державного бюджету податку на додану вартість, підробка документів та їх використання, в складі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Діючи за попередньою змовою із вказаними особами в період часу з 1.10.2008 року по 30.04.2009 року ОСОБА_2 розробила план-схему створення штучних умов для відшкодування податку на додану вартість, довела її до відому ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а також вчинила низку інших дій, зокрема виготовлення завідомо-підроблених документів, якими оформлювались безтоварні операції купівлі-продажу - договорів та платіжних доручень, подачу до органів державної податкової інспекції декларації з ПДВ, спрямованих на безпідставне відшкодування з державного бюджету коштів в сумі 1 млн. 039 грн., проте свій умисел до кінця довести не змогла з причин, що не залежали від її волі, так як під час проведення перевірки з питань правильності визначення сум ПДВ, заявлених ТОВ «Інтерсейс», в інтересах якого діяла ОСОБА_2, працівниками ДПІ в Шевченківському районі м.Києва було встановлено, що операції носили безтоварний характер, а заявлені до відшкодування з державного бюджету суми визнані безпідставними.

29.05.2009 року порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст. 212 ч. 3 КК України за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, вчиненого службовими особами ТОВ «Компанія «Терра ПП Плюс», які діяли за попередньою змовою невстановленими досудовим слідством особами що представляли інтереси фіктивного підприємства ТОВ «Леголенд Білдінг».

29.09.2009 року в межах розслідування даної кримінальної справи порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України щодо ОСОБА_2

29.09.2009 року ОСОБА_2 затримано в порядку ст. 115 КПК України по підозрі у вчинені вищевказаного злочину.

02.10.2009 року ОСОБА_2 притягнута в якості обвинуваченої, предявлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15. ч. 5 ст. 191 КК України.

02.10.2009 року постановою Богунського районного суду м. Житомира, відносно ОСОБА_2 було продовжено строк затримання до 10 діб, а постановою того ж суду від 9.10.2009 року у задоволенні подання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо неї відмовлено.

10.12.2009 року слідчий, в провадженні якого знаходиться кримінальна справа, звернувся до Богунського районного суду м.Житомира із поданням, в якому зазначав наступне.

09.10.2009 року щодо ОСОБА_2 обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, про що останній було повідомлено в залі судового засідання. Однак, одразу після закінчення судового засідання на кареті швидкої допомоги, яка прибула з м. Києва ОСОБА_2 було забрано до медичного закладу. У подальшому в період часу з 09.10.2009 року по 09.11.2009 року обвинувачена ОСОБА_2 до органу досудового слідства не з'являлась, місце її знаходження органом досудового слідства не встановлено, даних про те, що остання у вказаний період часу перебувала на лікуванні не надавалось.

13.11.2009 року винесено постанову про уточнення обставин вчинення злочину та кваліфікації вчиненого діяння відповідно до якої щодо ОСОБА_2 порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ст.ст.15 ч.2, 190 ч.4, 358 ч.2, 358 ч.3 КК України, а кримінальну справу, порушену за ознаками складу злочину, передбаченого ст.ст.15 ч.2, 191 ч.5 КК України провадженням закрито у зв'язку з відсутністю в її діяннях ознак злочину, винесено постанову про притягнення ОСОБА_2 як обвинуваченої та у зв'язку з не встановленням місця знаходження оголошено її розшук.

Отже, посилаючись на те, що ОСОБА_2 вчинила ряд умисних злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад 10 років, остання переховується від органу досудового слідства у звязку з чим її оголошено в розшук, що свою чергу, на думку автора подання, вказує про її намір у подальшому переховуватись від суду, слідчий просив обрати щодо ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 22 грудня 2009 року у задоволенні подання слідчого було відмовлено.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, просить постанову суду скасувати, а подання слідчого направити на новий судовий розгляд. Посилається на те, що при винесені рішення про відмову в задоволення подання про зміну запобіжного заходу з підписки про невиїзд на взяття під варту, судом не взято до уваги, що ОСОБА_2 перебувала на санаторно-курортному оздоровленні, а не на лікуванні, достовірно знаючи, що викликається слідчим не з'являлася до органів досудового слідства при цьому не повідомляючи поважні причини своєї неявки. Покликається також на те, що досліджуючи особу ОСОБА_2, у цьому конкретному випадку суд не в повній мірі врахував, що остання виконувала не другорядні функції, а фактично являлась організатором злочинної групи, інші фігуранти якої на даний час утримуються під вартою, чинила злочини протягом тривалого часу, організувала підроблення значної кількості документів та являлась автором злочинних схем, що вказує на стійку антисоціальну спрямованість її дій. Вважає, що обставини справи дають підстави вважати, що більш м'які запобіжні заходи, окрім взяття під варту, не зможуть забезпечити належної поведінки обвинуваченої, виконання процесуальних рішень по справі, тощо.

Заслухавши доповідь судді, особу, в провадженні якої перебуває справа та міркування прокурора, які підтримали доводи апеляції з вищевказаних підстав, захисника адвоката ОСОБА_1, який вважав, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляція прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи суд при розгляді подання слідчого дійшов до висновку про те, що обрання обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд відбулось із порушенням вимог ст.151 КПК України, що такий запобіжний захід обирався лише по кримінальній справі, яка провадженням закрита, та про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу.

Проте, на думку колегії суддів, зазначені висновки суду першої інстанції є передчасними та такими, що зроблені на неповно досліджених обставинах справи.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень особи, в провадженні якої знаходиться дана кримінальна справа, від підпису у постанові про обрання ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд остання відмовилась.

За таких обставин суду першої інстанції слід було більш ретельно зясувати питання про те, чи дійсно обирався ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, зокрема зобовязання не відлучатися із зареєстрованого місця проживання або перебування або з місця тимчасового знаходження без дозволу слідчого, якщо так, то з яких причин обвинувачена відмовилась від підпису процесуальних документів, та чи не є це способом ухилення від виконання процесуальних обовязків та слідства.

Що ж стосується посилань суду першої інстанції про те, що запобіжний захід обирався лише по кримінальній справі, яка провадженням закрита, а тому цей захід автоматично припинив свою дію, то такі твердження суду, з врахуванням того, що в рамках розслідування тієї ж самої кримінальної справи, щодо ОСОБА_8 за тими ж самими фактами порушено та предявлено їй більш обємне обвинувачення, а саме за ст.ст.15 ч.2, 190 ч.4, 358 ч.2, 358 ч.3 КК України, на думку колегії суддів, є непереконливими та такими, що не відповідають вимогам закону.

Крім того, посилаючись на те, що будь-які дані про те, що ОСОБА_2 порушила умови запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, в матеріалах справи відсутні та на те, що обвинувачена, виїхавши з місця постійного проживання на санаторно-курортне лікування, повідомляла слідчого про своє місцезнаходження, суд не врахував, що зміст такого запобіжного заходу, як підписка про невиїзд, полягає у зобовязанні підозрюваного або обвинуваченого не відлучатись із зареєстрованого місця проживання або перебування або з місця тимчасового знаходження без дозволу слідчого.

Тому суду першої інстанції слід було при розгляді подання також більш ретельно перевірити не тільки те, чи повідомляла обвинувачена про своє місцезнаходження слідчого, а й те, чи зверталась вона за отриманням такого дозволу до слідчого, чи виїхала на санаторно-курортне лікування без отримання такого дозволу.

Судом першої інстанції також залишені поза увагою матеріали справи, в яких містяться численні дані про те, що слідчий, в провадженні якого знаходиться кримінальна справа, повідомляв доступними засобами (шляхом направлення відповідних телеграфних повідомлень, через родичів та інш.) ОСОБА_2 про необхідність явки до слідчих органів, проте вона ці вимоги ігнорувала. В матеріалах справи є й інші документи (рапорти оперативних працівників), в яких стверджується, що за місцем проживання ОСОБА_2 відсутня та її місцеперебування родичам невідоме, а крім того, що в телефонному режимі ОСОБА_2 неодноразово в категоричній формі відмовлялась зустрічатись із слідчим та повідомляти своє місцезнаходження. За матеріалами справи відносно ОСОБА_2 слідчим 13.11.2009 року щодо обвинуваченої для проведення слідчих дій був застосований привід, під час виконання якого ОСОБА_2, як вбачається з матеріалів справи, також відмовилась розписуватись про ознайомлення з постановою, чинила опір та намагалась втекти від працівників податкової міліції.

Зазначеним обставинам в їх сукупності, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції належної оцінки не дав.

Разом з тим, за змістом постанови, суд при розгляді подання слідчого, вийшов за межи питань, що підлягають зясуванню при обранні запобіжного заходу, та вдався до оцінки інших процесуальних дій слідчого, зокрема постанови про оголошення розшуку обвинуваченої, що суперечить вимогам закону.

За таких обставин постанова суду першої інстанції не може залишатись в силі, а тому підлягає скасуванню з направленням подання слідчого на новий судовий розгляд, під час якого суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене та в залежності від встановленого прийняти рішення, яке б відповідало вимогам закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 165-2, 365, 366, 382 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції задовольнити.

Постанову Богунського районного суду м.Житомира від 22 грудня 2009 року, якою щодо ОСОБА_2 відмовлено у зміні запобіжного заходу з підписки про невиїзд на взяття під варту, - скасувати, а подання слідчого разом із матеріалами справи направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі.

Судді: