Ухвала
іменем україни
26 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 3 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 3 квітня 2015 року
ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 850 грн.

Заявлений по справі цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на її користь 5000 грн. моральної шкоди.

ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 22 серпня 2014 року, близько 15 год., перебуваючи за місцем своєї роботи в каб.№ 214, в приміщенні будівлі УРПКС ВАТ «ПГЗК», по вул. Будівельників, 16 в м. Комсомольську, на ґрунті тривалих неприязних стосунків наніс ОСОБА_8 декілька ударів руками в область голови, а в подальшому, намагаючись виштовхнути її з приміщення кабінету, завдав удар ногою в область правої нижньої кінцівки. Згідно висновку судово-медичної експертизи потерпілій ОСОБА_8 було заподіяно легке тілесне ушкодження, що не потягло за собою короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16 червня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Зазначає про допущені істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону. Зокрема вказує на те, що судове слідство було проведено з порушенням, а докази якими суд обґрунтував доведеність його вини є недопустимими. На вказані порушення суд апеляційної інстанції не звернув належну увагу та залишив апеляційну скаргу ОСОБА_9 без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, пояснення представника потерпілої, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги, дослідивши викладені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними по справі та оціненими судом доказами у їх сукупності.

Так, під час розгляду справи в судовому засіданні було допитано в якості потерпілої ОСОБА_8 , яка вказала, що ОСОБА_7 наніс їй удари, спричинивши тілесні ушкодження. Ці показання узгоджуються з показаннями неповнолітньої ОСОБА_10 , яка була присутня під час сварки батьків та підтвердила факт заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень саме ОСОБА_7 . Крім того вина ОСОБА_7 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які вказали про те, що між подружжям відбувся конфлікт, а також проведеним слідчим експериментом (а.с.86-91) та висновками судово-медичних експертиз (а.с.85,93).

Тому суд першої інстанції при розгляді справи по суті обґрунтовано визнав докази на які послався у вироку допустимими при цьому встановив, що розбіжності в датах протоколу слідчого експерименту та постанови слідчого про призначення судово-медичної експертизи виникли внаслідок описок.

Показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 суд обґрунтовано не прийняв до уваги оскільки, як вбачається з матеріалів справи, вказані свідки не були очевидцями подій, які описані в обвинуваченні ОСОБА_7 .

Дії ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України кваліфіковано правильно.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з обставин справи, тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину та даних про його особу, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками районного та апеляційного судів про можливість застосування до винного покарання у виді штрафу.

Разом із тим, визначаючи розмір штрафу суд не врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 53 КК України покарання у виді штрафу призначається не у твердій сумі, а у ставках неоподаткованого мінімуму доходів громадян, установленого законодавством України на момент постановлення вироку.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень.

Між тим, місцевий суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в сумі 850 грн., не визначивши його у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, на що не звернув уваги суд апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, судові рішення щодо засудженого у цій частині підлягають зміні.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 433,434-438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

В порядку ст. 433 КПК України вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 3 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3