13.07.2010 1-92/2010
ВИРОК

Іменем України

13липня 2010 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Заріцького С.М.,

при секретарі - Смілянець І.В.,

з участю прокурора - Гризуна С.М.,

потерпілого - ОСОБА_1

представник потерпілого - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, розлученого, маючого на утриманні малолітню дочку, непрацюючого,,мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, 210кв.8, раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого за ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

14червня 2008 року з 18-ї години по 18 годину 20 хвилин підсудний ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по автодорозі Овруч-Київ в напрямку м. Києва в смт. Димер, Вишгородського району, Київської області, при виконанні маневру обгону виїхав на смугу зустрічного руху, де при виявленні зустрічного автомобіля не справився з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем .ЛУАЗ-967 М д.н.70-142 КЕ під керуванням водія ОСОБА_1, що рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді у вигляді забою головного мозку легкого ступеню, субдуральна гідрома над лівою півкулею головного мозку.

Своїми діями ОСОБА_3 порушив пунш 2.3,12.1,13.1 Правила дорожнього руху.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №173/Д/№143Щ-2008 від 05 грудня 2008 року всі перераховані тілесні ушкодження, завдані ОСОБА_1 в своїй сукупності були небезпечними для життя в момент їх спричинення і по цій ознаці відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, могли виникнути д дії тупих предметів, що могло мати місце в строк і обставинах, викладених в постанові про призначення експертизи.

Між порушенням правил безпеки дорожнього руху підсудним ОСОБА_3 та наслідками, що :тали у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_1 є прямий причинний звязок.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 повністю визнав свою вину в скоєнні інкримінуємого йому злочині та суду пояснив, що дорожньо-транспортна пригода сталася випадково, коли він мав намір обігнати автомобіль, в якому рухався потерпілий ОСОБА_1,але не впорався з керуванням і допустив зіткнення. В скоєному щиро кається, збитки потерпілому відшкодував в добровільному порядку.

Потерпілий ОСОБА_1 в судове засідання не з"явився, направив суду листа про те, на даний час іу ОСОБА_3 відшкодовано спричинену в реультаті ДТП моральну та майнову шкоду, претензій немає, просить врахувати помякшючу обставину - добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди, застосувати до ОСОБА_3 ст.69 КК України /а.с.147-148/.

Крім особистого визнання підсудним своєї вини в скоєнні злочину, його винність підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Протоколом огляду місця пригоди від 14.06.2008р., схемою до протоколу дорожньо-транспортної пригоди та фототаблицею.

Показами потерпілого ОСОБА_1 про те, що він 14.06.2008р. близько 18-ї години ЗОхвилин на власному автомобілі марки «ЛУАЗ-967М» рухався з м. Іванкова в напрямку м. Києва по автодорозі «Овруч - Київ»зі швидкістю близько 60 км/год. В попутному з ним напрямку рухалися інші автомобілі. Несподівано він відчув удар в задню частину автомобіля, від якого він разом із сидінням вилетів із автомобіля і впав на проїзну частину втративши свідомість. Після дорожньо-транспортної пригоди його було доставлено до Вишгородської ЦРЛ.

Показаннями свідка ОСОБА_4, які він давав судовому засіданні про те, що 14.06.2008р.близько 19-ї години він перебував на березі річки Тетерів на території Іванківського району Київської області разом із своїми товаришами, де відбувався клубний виїзд автомобілів позашляховиків, коли їм повідомили, що їхній товариш ОСОБА_1 потрапив в ДТП. Приїхавши на місце пригоди він побачив, що належний ОСОБА_1 автомобіль деформований і знаходиться в кюветі. Під час огляду автомобіля було виявлено номерний знак АА 66-66АС, який не належав автомобілю ОСОБА_1 Автомобіля, з яким відбулося зіткнення на місці дорожньо-транспортної пригоди не було.

Аналогічними показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які вони давали в судовому засіданні, а також оголошеними в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_7, Лимонова І,В., ОСОБА_8, які вони давали на досудовому слідстві.

Оголошеними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_9, які вона давала на досудовому слідстві про те, що вона 14.06.2008р. в складі виїзної бригади швидкої допомоги виїздила на місце дорожньо-транспортної пригоди, що сталася на автодорозі між с. Катюжанка та смт. Димер Вишгородського району. Прибувши на місце дорожньо-транспортної пригоди близько 18-ї години 45 хвилин вони виявили, що автомобіль «ЛУАЗ» знаходиться в кюветі, сам ОСОБА_1 був при свідомості, але його поведінка була неадекватною, після надання йому першої медичної допомоги він був доставлений до Вишгородської ЦРЛ.

Висновком судово-медичної експертизи №173/Д/№143/Д-2008 від 05 грудня 2008 року всі перераховані тілесні ушкодження, завдані ОСОБА_1 в своїй сукупності були небезпечними для життя в момент їх спричинення і по цій ознаці відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, могли виникнути від дії тупих предметів, що могло мати місце в строк і обставинах, викладених в постанові про призначення

Висновком судово-автотехнічної експертизи №1394А від 25.12.2008р. згідно з яким: за даних дорожніх обставин, водій автомобіля «Субару В9» повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.1. та 13.1. Правил дорожнього руху України, тобто перед початком руху, перестроюванням та іншою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху та водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем «ЛУАЗ-967М» полягала у виконанні водієм автомобіля «СубаруВ9» вимог п.п. 12.1. та 13.1. Правил дорожнього руху. При виконанні вищезазначених пунктів Правил дорожнього руху водій автомобіля «Субару В9» мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «ЛУАЗ-967М», на що в нього не було перешкод технічного характеру.

Оцінивши зібрані по справі та досліджені в ході судового слідства докази, суд приходить до переконання, що вина підсудного ОСОБА_3 у вчиненні злочину доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожньою руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Обставин, що обтяжують покарання підсудного відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Обставинами, що помякшують покарання суд визнає щире каяття підсудного, а також те, що він добровільно відшкодував завдані злочином збитки.

Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини вчинення злочину і з урахуванням обставин справи та даних про особу підсудного, суд приходить до переконання про необхідність призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст.286 КК України

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, а також особу підсудного, який вперше вчинив злочин, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції його від суспільства, але в умовах нагляду за ним з боку органів кримінально- виконавчої системи, тому на підставі ст. 75 КК України вважає за доцільне звільнити його від відбування покарання з випробовуванням.

11 березня 2010 року потерпілий ОСОБА_1 подав цивільний позов до ОСОБА_3 про стягнення 100000,00 грн. матеріальної та моральної шкоди моральної шкоди. Під час розгляду справи потерпілий уточнив та збільшив позовні вимоги і просив стягнути з ОСОБА_3 500000,00 грн. завданої моральної шкоди.

Підсудний ОСОБА_3 не заперечуючи обставин заподіяння потерпілому моральної шкоди пояснив, що відповідно до договору про добровільне відшкодування шкоди внаслідок ДТП від 29.01.2009р. він відшкодував ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, що сталася 14.06.2008р. в розмірі майже - 90000,00 грн., з яких - 85000,00 грн. було передано під час підписання договору, тому вважає вимоги про відшкодування 500000,00 грн. необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення потерпілого та його представника, дослідивши надані позивачем докази, суд вважає доведеним заподіяння позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди фізичних та душевних страждань.

Разом з тим, розмір сплаченої ОСОБА_3 у січні 2009 року моральної шкоди, на думку суду, відповідає обсягу та характеру страждань потерпілого ОСОБА_1, про що свідчить подана ним 29.01.2009р. заява до суду, в якій він вказуючи на відшкодування йому спричиненої моральної та матеріальної шкоди просить врахувати при призначенні підсудному покарання те, що він добровільно відшкодував завдану шкоду, а також призначити покарання нижче від найнижчої межі, тому вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000,00 грн., суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Цивільний позивач та його представник не довели, а судом не встановлено, що потерпілому на час розгляду справи підсудним ОСОБА_3 заподіяно моральної шкоди, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цивільного позову.

Керуючись 321, 323,324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3-х (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців не вчинить нового злочину.

У відповідності до ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обовязок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

До набрання вироком чинності запобіжний захід засудженому залишити у вигляді підписки про невиїзд.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 о ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Речові докази - передані на зберігання власникам залишити у їх володінні.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь НДКЦЕ при ГУМВС України в Київській області за проведення експертизи 656,88 грн.

На вирок протягом 15 діб з дня його проголошення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області.

Головуючий Заріцький С.М