У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_12,
суддів ОСОБА_13, ОСОБА_14,
за участю прокурора ОСОБА_15,
захисника ОСОБА_5,
при секретарі ОСОБА_16,

розглянула в судовому засіданні 03 вересня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження № 000019 за касаційною скаргою засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Апеляційного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року.

Вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 28 квітня 2014 року

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця м. Котовська Одеської

області, такого, що не має судимості,

та ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

уродженця та мешканця м. Києва

такого, що не має судимості,

виправдано за ч. 2 ст. 365 КК України за недоведеністю їх участі у вчиненні кримінального правопорушення.

Вироком Апеляційного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року вирок скасовано та ухвалено новий вирок. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та призначено покарання: ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки; ОСОБА_8 - у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки. На підставі ст. 54 КК України позбавлено спеціального звання: ОСОБА_7 - старший сержант міліції, ОСОБА_8 - прапорщик міліції.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що вони, будучи інспекторами батальйону патрульнопостової служби міліції при лінійному управління на Південно-Західній залізниці Управління МВС України на залізничному транспорті, 03 серпня 2008 року, приблизно о 23.30 год., перебуваючи на Привокзальній площі в м. Києві, неподалік від станції метро «Вокзальна», разом з іншими невстановленими слідством працівниками лінійного відділу (ЛВ) на станції Київ-Пасажирський, являючись службовими особами, умисно вчинили дії, які явно виходять за межі наданих їм прав та повноважень, а саме безпідставно затримали ОСОБА_9 та ОСОБА_10, застосувавши до них спецзасоби - наручники, не пояснюючи причин затримання та застосування спецзасобів, змусили останніх пройти у невідомому для них напрямку, а в подальшому доставили затриманих до чергової частини ЛВ на ст. Київ-Пасажирський. По дорозі до чергової частини, приблизно за 200 метрів від місця затримання потерпілих, ОСОБА_7 зняв з ОСОБА_9 й ОСОБА_10 наручники та завдав ОСОБА_10 рукою один удар в область живота, після чого ОСОБА_8 безпричинно завдав ОСОБА_10 не менше двох ударів руками в область живота та грудей. Також не менше двох ударів завдав йому невстановлений слідством працівник міліції. Завивши ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на територію ЛВ на станцію Київ-Пасажирський, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та інші невстановлені слідством працівниками міліції відвели ОСОБА_9 в сторону та, проявляючи власну жорстокість, усвідомлюючи безкарність своїх дій, безпричинно завдали потерпілому не менше трьох ударів руками та ногами в область голови, від яких ОСОБА_9 декілька разів падав на землю. В подальшому, протягом періоду часу приблизно з 23.30 год. 03 серпня 2008 року до 07.00 год. 04 серпня 2008 року, невстановлені працівники ЛВ на станції Київ-Пасажирський, діючи начебто з метою перевірки інформації про встановлення особи, яка зіштовхнула людину з перону на колію, продовжили періодично наносити удари та побої ОСОБА_9 і ОСОБА_10, виводячи їх у двір чергової частини, та вимагали від останніх зізнання у вчиненні злочину. Продовжуючи протиправні злочинні дії, явно перевищуючи свої владні повноваження, ОСОБА_7, використовуючи невстановлений слідством пістолет для відстрілу пневматичними кулями, спрямував його на ОСОБА_10 та, свідомо припускаючи настання суспільно небезпечних наслідків, здійснив три постріли в область правої ноги вище коліна, в область лівої ноги нижче коліна та у пах, після чого вказав йому повернутися до чергової частини. Приблизно о 07 год. ранку 04 серпня 2008 року ОСОБА_8 вивів потерпілого ОСОБА_10 на ганок чергової частини ЛВ на станції Київ-Пасажирський, де наніс йому ще один удар кулаком в обличчя та ключами по голові.

Усвідомлюючи незаконність своїх дій у відношенні затриманих ОСОБА_9 та ОСОБА_10, з метою приховування цього факту, ОСОБА_7 складено рапорт про затримання ОСОБА_9 04 серпня 2008 року о 07 год. ранку та доставлення його до чергової частини ЛВ на станції Київ-Пасажирський, відповідно до якого затримання останнього здійснено нібито у зв'язку з тим, що той знаходився на приміському вокзалі без документів, що засвідчують особу, а тому підозрюється у бродяжництві, а ОСОБА_10 помістили в кімнату для затриманих чергової частини, де він пробув приблизно до 16 год. 04 серпня 2008 року, без складання жодного документу, на підставі якого останній міг би бути затриманим. ОСОБА_9 знаходився в черговій частині ЛВ на станції КиївПасажирський до 10.00 год. 04 серпня 2008 року, без поміщення до кімнати для затриманих, після чого покинув приміщення. Відповідно до висновків судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Таким чином, вищевказані дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам громадян ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які були болісними для потерпілих та такими, що ображають їх особисту гідність.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення кримінального процесуального закону. Стверджує, що матеріалами кримінального провадження його винуватість у вчиненні злочину не доведена. Зазначає, що показання потерпілих постійно змінювалися, містять істотні суперечності та є такими, що отримані незаконним шляхом, а інші докази не підтверджують саме його участі у вчиненні протиправних дій щодо потерпілих. Указує, що органом досудового слідства не було встановлено усіх обставин кримінального провадження, не встановлено, ким була дана вказівка на затримання потерпілих та застосування спецзасобів так не вирішено питання про притягнення до відповідальності інших працівників лінійного відділу. Просить скасувати вирок та закрити провадження за недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового слідства. Зазначає, що матеріалами кримінального провадження його участь у вчиненні злочину не доведена. Стверджує, що до потерпілого ОСОБА_9 з боку працівників прокуратури застосовувався психологічний тиск та він був вимушений змінити показання в суді апеляційної інстанції. Указує, що встановлені судом фактичні обставини є такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження, у тому числі показанням ОСОБА_10, на яких ґрунтується обвинувачення. Просить скасувати вирок та закрити провадження за недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим та просив залишити його без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У касаційній скарзі порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте, зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК України не можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в умисному вчиненні ними як службовими особами дій, які явно виходять за межі наданих їм прав та повноважень, які супроводжувались насильством, застосуванням зброї, що спричинили істотну шкоду охоронюваним, законом правам та інтересам потерпілих, ґрунтується на сукупності зібраних під час досудового розслідування та ретельно досліджених судом доказах, яким дана відповідна оцінка, і є правильним.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_10 під час досудового розслідування та у судах давав чіткі, послідовні показання та конкретно вказував на обвинувачених як на осіб, які разом з іншими працівниками міліції вчинили щодо нього та ОСОБА_9 протиправні дії під час їх затримання на залізничному вокзалі. При цьому він вказав, що кайданки їм надівав ОСОБА_7, по дорозі до чергової частини наносили декілька ударів ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ще один працівник міліції, кожний по різним частинам тіла. ОСОБА_9 запитував за що їх затримали та показував паспорт, який працівники міліції викинули у смітник. Його виводили на сходи чергової частини і вимагали підтвердити, що ОСОБА_9 скинув людину на залізничну колію, а коли він відмовився давати такі свідчення, його вдарив ОСОБА_7 два чи три рази у лице і живіт. Він бачив, як на сходах чергової частини били ОСОБА_9 Через деякий час, коли привели чоловіка і вилучили у нього пістолет, ОСОБА_7 три рази вистрілив з цього пістолета йому по ногах і статевому органу та питав чи боляче йому, це бачив й ОСОБА_8 До ранку він залишався у черговій частині, його били по обличчю, а ОСОБА_8 - ключами по голові, після чого ОСОБА_8 закрив його в камері на деякий час до приходу іншої зміни, після чого він і ОСОБА_9 звернулися до лікарні. Також підтвердив, що на досудовому слідстві впізнав ОСОБА_8 і ОСОБА_7, як осіб які разом з іншими працівниками міліції були причетні до його побиття і побиття ОСОБА_9, оскільки добре їх запам'ятав.

Потерпілий ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції давав аналогічні показання та пояснив, що не підтримує свої показання, надані у суді першої інстанції, про те, що не може впізнати осіб, які його били, оскільки такі показання він давав на прохання захисника обвинувачених.

Зазначені докази узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 та об'єктивно підтверджуються даними протоколів відтворення обстановки та обставин події за участю потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9, виїмки, висновків експертів та іншими матеріалами провадження.

Доводи у касаційних скаргах про те, що інших працівників лінійного відділу на станції Київ-Пасажирський, які можливо також були причетні до вчинення цього злочину, до кримінальної відповідальності не притягнуто, не спростовує причетності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до скоєння щодо потерпілих вищезазначених дій.

За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 365 КК України кваліфіковано правильно.

Даних, які б свідчили, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, не виявлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули безумовне скасування судових рішень, не встановлено.

Покарання засудженим призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для скасування чи зміни вироку не вбачається.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14