Провадження № 11-кп/792/612/15
Категорія: ч.ч.1,2 ст.190 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 25 серпня 2015 року, в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №20000012,

в с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 25 серпня 2015 року
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Ожигівці Волочиського району Хмельницької області, жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, з вищою освітою, заміжню, яка має на утриманні малолітню дитину, непрацюючу, не судиму,

визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених частинами 1 і 2 ст.190 КК України, та призначено їй покарання:

- за ч.1 ст.190 КК України - у виді 100 годин громадських робіт;
- за ч.2 ст.190 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_10 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановленно їй іспитовий строк тривалістю 1 рік 6 місяців.

Речовий доказ - виписку по картковому рахунку ПАТ КБ «Приватбанк», вирішено залишити в матеріалах кримінального провадження.

За вироком суду ОСОБА_10 , перебуваючи згідно наказу № 1-К від 24.01.2012 на посаді методиста приватного вищого навчального закладу «Університет економіки і підприємництва», в період з початку січня 2015 року по 05.06.2015, шляхом зловживання довірою студентів вищевказаного навчального закладу, отримала від них кошти нібито для оплати за навчання в університеті за другий семестр 2014-2015 навчального року та пропущені у закладі заняття, витрачаючи в подальшому одержані кошти на власні потреби за наступних обставин.

Так, на початку січня 2015 року ОСОБА_10 на зупинці громадського транспорту «Хмельницький національний університет» по вул. Інститутській, 4 у м.Хмельницькому, під приводом необхідності оплати навчання, отримала від ОСОБА_11 3100 грн., скориставшись її довірою.

18.02.2015 ОСОБА_10 зателефонувала до ОСОБА_12 та під приводом необхідності оплати навчання, скориставшись довірою потерпілої, повідомила їй про перерахування коштів на особистий рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , на що ОСОБА_12 погодилась. На прохання останньої її тітка ОСОБА_13 19.02.2015 року перерахувала на даний рахунок 3050 грн.

27.03.2015 ОСОБА_10 зателефонувала до ОСОБА_7 та під приводом необхідності оплати навчання, скориставшись довірою потерпілої, повідомила їй про перерахування коштів на особистий рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , на що ОСОБА_14 погодилась і того ж дня перерахувала на даний рахунок 2000 грн.

В квітні 2015 року ОСОБА_10 поблизу овочевого ринку ТСЦ «Дубово» по вул.Купріна у м.Хмельницькому, під приводом необхідності оплати навчання, отримала від ОСОБА_7 ще 2150 грн., скориставшись її довірою.

В середині січня 2015 року ОСОБА_10 зателефонувала до ОСОБА_15 та під приводом оплати навчання, скориставшись довірою потерпілої, повідомила про необхідність термінової сплати коштів, на що ОСОБА_15 погодилась і того ж дня передала ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 3050 грн.

В середині січня 2015 року ОСОБА_10 зателефонувала до матері двох студентів вищевказаного навчального закладу ( ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ) ОСОБА_8 та під приводом оплати навчання, скориставшись довірою потерпілої, повідомила про необхідність сплати коштів, а саме за ОСОБА_17 3250 грн., а за ОСОБА_16 4000 грн., на що ОСОБА_8 погодилась і передала ОСОБА_17 7250 грн., які він 19.01.2015 по вул.Інститутській, 4 у м.Хмельницькому передав ОСОБА_10 .

Наприкінці січня 2015 року, ОСОБА_10 зателефонувала до ОСОБА_18 та під приводом оплати навчання, скориставшись довірою потерпілого, повідомила про необхідність сплати коштів, на що ОСОБА_18 погодився і того ж дня біля входу до Хмельницької обласної лікарні по вул.Пілотській, 1 у м.Хмельницькому передав ОСОБА_10 3200 грн.

Крім того, 06.04.2015 ОСОБА_10 зателефонувала до ОСОБА_18 та під приводом необхідності оплати за пропущені заняття в університеті, скориставшись довірою потерпілого, повідомила йому про перерахування коштів на особистий рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , на що ОСОБА_18 погодився. На прохання останнього його мати ОСОБА_19 перерахувала на даний рахунок 1000 грн.

Наприкінці січня 2015 року, ОСОБА_10 зателефонувала до ОСОБА_20 та під приводом оплати навчання, скориставшись довірою потерпілого, повідомила про необхідність сплати коштів, на що ОСОБА_20 погодився і того ж дня передав ОСОБА_10 по АДРЕСА_3 4150 грн.

Крім того, 05.06.2015 ОСОБА_10 зателефонувала до ОСОБА_20 та під приводом необхідності оплати за пропущені заняття в університеті, скориставшись довірою потерпілого, повідомила йому про перерахування коштів на особистий рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , на що він погодився і перерахував на даний рахунок 1200 грн.

Наприкінці січня 2015 року ОСОБА_10 зателефонувала до ОСОБА_21 та під приводом оплати навчання, скориставшись довірою потерпілого, повідомила про необхідність сплати коштів, на що ОСОБА_21 погодився і того ж дня передав ОСОБА_10 на перехресті вулиць Кам`янецької та Подільської у м.Хмельницькому 4150 грн.

Крім того, 05.06.2015 ОСОБА_10 зателефонувала до ОСОБА_21 та під приводом необхідності оплати за пропущені заняття в університеті, скориставшись довірою потерпілого, повідомила йому про перерахування коштів на особистий рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , на що ОСОБА_21 погодився і перерахував на даний рахунок 1300 грн.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить вирок скасувати і направити справу на новий судовий розгляд. В обґрунтування скарги зазначає, що в судовому засіданні нею було заявлено клопотання про надання можливості заявити цивільний позов відповідно до ст.ст.61, 128 КПК України, проте, незважаючи на її позицію, суд розпочав стадію судового слідства і таким чином фактично порушив її права як потерпілої, позбавивши її можливості заявити цивільний позов в межах даного кримінального провадження. Вважає, що обіцянки ОСОБА_10 про відшкодування шкоди це лише обіцянки про людське око, щоб ввести в оману суд про нібито щире каяття. На думку потерпілої, єдина можливість у неї поновити порушені права це заявити цивільний позов у межах кримінального провадження, щоб ОСОБА_10 не словами, а ділом довела своє каяття і намагання відшкодувати шкоду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, пояснення обвинуваченої, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, обіцяючи відшкодувати потерпілій заподіяну злочином шкоду найближчим часом, а також думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочинів за вказаних у вироку обставин ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах і в апеляційній скарзі не оскаржуються, як не оспорюється і кваліфікація дій винної за ч.ч.1, 2 ст.190 КК України.

Покарання обвинуваченій призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України

При призначенні покарання та при обґрунтуванні своїх висновків про можливість виправлення ОСОБА_10 без ізоляції від суспільства, тобто, без відбування покарання, суд виходив з того, що вона є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнала свою вину у скоєному, щиро розкаялася, має на утриманні малолітню дитину. При цьому суд також урахував дані про особу винної та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Як видно з вироку, суд не визнавав обставиною, що пом`якшує покарання, зобов`язання ОСОБА_10 відшкодувати завдані потерпілим збитки, що спростовує вказівку в апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_7 про зворотне.

Саме ж по собі невідшкодування обвинуваченою заподіяної потерпілим шкоди не може бути підставою для сумнівів у щирості її каяття та для невизнання його обставиною, що пом`якшує покарання.

Більше того, в судових дебатах потерпілі погодилися з позицією прокурора щодо покарання, яке, на його думку, слід призначити обвинуваченій, та про необхідність звільнення її від відбування покарання з випробуванням, при цьому потерпілі лише наголошували на необхідності відшкодування їм шкоди обвинуваченою у відповідний строк.

Не відповідають дійсності й доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 з посиланням на те, що, не дивлячись на її клопотання про надання можливості підготувати та подати цивільний позов, суд розпочав судовий розгляд, чим фактично порушив її права як потерпілої, позбавивши її можливості заявити цивільний позов.

Відповідно до ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням заподіяно майнової та/або моральної шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Такий порядок встановлений ст.128 КПК України. За змістом частини першої цієї статті особа, якій кримінальним правопорушенням заподіяно майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного чи обвинуваченого під час кримінального провадження, але до початку судового розгляду.

Згідно ж з ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Як видно з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання зокрема, ще на початку підготовчого судового засідання 12.08.2015 потерпілим, у тому числі й ОСОБА_7 , було вручено пам`ятки про їх права та обов`язки, серед переліку яких є і право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом, а безпосередньо під час підготовчого судового засідання головуючий, з`ясувавши, що заподіяна потерпілим шкода не відшкодована, додатково роз`яснив їм право подати позов про її відшкодування або у підготовчому засіданні, або до початку судового розгляду, або після ухвалення вироку - в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин у потерпілих, у тому числі й в апелянта, було достатньо часу, аби пред`явити цивільний позов до початку судового розгляду і, відповідно до ч.2 ст.61 КПК України, набути прав цивільного відповідача.

З журналу судового засідання та технічного запису також видно, що після відкриття судового засідання 21.08.2015 потерпілим були вручені пам`ятки про їх права та обов`язки, на запитання головуючого усі потерпілі відповіли, що права їм зрозумілі. Коли ж з`ясувалося, що ніхто з потерпілих цивільних позовів не підготував і не приніс, головуючий знову роз`яснив їм право у випадку ухвалення обвинувального вироку подати позов про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства, і на запитання потерпілих: „А як краще? роз`яснив, що це їх право, що оперативніше було б вирішити позов у кримінальному провадженні, і повідомив про можливість відкласти судовий розгляд. Однак ніхто з потерпілих, у тому числі й ОСОБА_7 , клопотання про відкладення розгляду справи з метою подати позов до початку судового розгляду не заявив. І лише після цього головуючий оголосив про початок судового розгляду.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги потерпілої про те, що суд почав судовий розгляд, не дивлячись на її клопотання про надання можливості підготувати та подати позов, чим порушив її право та позбавив можливості подати позов до обвинуваченої, а також, що єдина можливість у неї поновити порушені права - це заявити цивільний позов у межах кримінального провадження.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як видно з технічного запису, після допиту обвинуваченої щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, потерпілі не заперечили обставин вчинення щодо них злочинів, про які повідомила обвинувачена, і погодилися на розгляд справи в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

За приписами ж ч.2 ст.394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Що стосується безпосередньо вимог апеляційної скарги про скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд, то вони також є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на законі.

Так, у ст.415 КПК України встановлено вичерпний перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Однак жодної з підстав, визначених у цій нормі закону, в апеляційній скарзі не зазначено, апеляційним судом таких підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не встановлено.

Отже колегія суддів уважає доводи апелянта ОСОБА_7 необґрунтованими і підстав для скасування вироку в межах її апеляційної скарги не убачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Вирок Хмельницької міськрайонного суду від 25 серпня 2015 року щодо ОСОБА_10 залишити без зміни, а апеляційну скаргу потерпілої без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2