Справа №590/1005/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/94/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження №0000175 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 17 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів Київської області, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , раніше судимого: 21.01.2013р. за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 на вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 17 листопада 2015 року, в якій він просить вирок суду відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання, призначити його підзахисному покарання у виді виправних робіт на строк 6 місяців або 150 годин громадських робіт, або ж у виді штрафу в розумному розмірі, а також зменшити розмір компенсації заподіяної моральної шкоди.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.128 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання, з застосуванням вимог ст.72 КК України, частково приєднане невідбуте покарання за вироком Ямпільського районного суду Сумської області від 23 січня 2013 року, та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений попередній тримання під вартою.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 8518,79 грн. матеріальної шкоди, 80000 грн. моральної шкоди та 4000 грн. витрат на правову допомогу.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вказує на допущене судом першої інстанції неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість. Так, на думку апелянта, судом не було враховано наявні обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, часткове відшкодування заподіяної шкоди, визнання вини та щире каяття, які, в свою чергу, суттєво знижують ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 злочину. Також захисник зазначає, що судом першої інстанції в повній мірі не були враховані дані, що характеризують особу його підзахисного, а саме те, що він позитивно характеризується, надав розписку, за якою зобов`язується відшкодувати заподіяну потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 14000 грн., а також поза увагою суду залишилась віктимна поведінка потерпілого. Щодо визначеного судом розміру відшкодування заподіяної моральної шкоди, то сума в 80 000 грн. є не співмірною матеріальному стану ОСОБА_7 , оскільки на його утриманні перебуває цивільна дружина ОСОБА_11 та матір ОСОБА_12 , що має незадовільний стан здоров`я та потребує лікування та фінансової підтримки свого сина.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор зазначає про законність вироку суду щодо ОСОБА_7 та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що 24 липня 2014 року, близько 02-00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кафе ФОП ОСОБА_13 по АДРЕСА_3 , з необережності, не передбачаючи можливість настання шкідливих наслідків в результаті своїх дій, хоча повинен був і міг це передбачити, наніс один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя потерпілого ОСОБА_10 , чим заподіяв йому легкі тілесні ушкодження у вигляді набряклості в області верхньої губи зліва, набряку м`яких тканин челюсті, гематоми нижнього лівого ока; в результаті даного удару виникло прискорення, що спричинило падіння потерпілого на бетонну підлогу кафе, внаслідок чого виникла закрита черепно-мозкова травма, складовими компонентами якої є садна потиличної області справа, гематоми верхнього та нижнього вік правого ока, лінійний перелом лобної та потиличної кісток справа, правостороння субдуральна гематома, вогнища забою головного мозку в лобній та потиличній долях справа, що кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження; при цьому удар в ліву частину голови потерпілого і його послідуюче падіння на бетонну поверхню знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, за обставин, викладених у вироку, колегією суддів не перевіряється, оскільки фактичні обставини провадження, встановлені судом першої інстанції, апелянтом не оскаржуються.

За встановлених судом фактичних обставин провадження дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ст.128 КК України.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції вірно врахував тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу винного, який раніше судимий за умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, судимість не знята та не погашена, скоїв новий злочин в період іспитового строку, відповідно до довідки Ямпільської селищної ради проживає разом з матір`ю, працює в ТОВ «НПП «Технологія», скарг від сусідів та мешканців територіальної громади на нього не надходило, на виконкомах не розглядався; відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та вчинення інкримінованого злочину в стані алкогольного сп`яніння, як обставину, яка обтяжує покарання, а тому призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ст.128 КК України, саме у виді обмеження волі.

Враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення протягом іспитового строку, суд першої інстанції правильно, керуючись вимогами ст.ст.71,72 КК України, частково приєднав до призначеного покарання невідбуте покарання за вироком Ямпільського суду Сумської області від 23 січня 2013 року.

При цьому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника з приводу неврахування судом першої інстанції в якості обставин, що пом`якшують покарання, часткове відшкодування заподіяної шкоди, визнання ОСОБА_7 своєї вини та щире каяття, оскільки судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання був взятий до уваги факт часткового відшкодування обвинуваченим потерпілому матеріальної шкоди.

Проте, щире каяття це ставлення винуватця до вчиненого ним, що виражається, зокрема, в осуді своїх дій, повному визнанні своєї провини тощо, може з`явитися на будь-якій стадії кримінального провадження і бути викликане різними причинами. Під час судового засідання в суді першої інстанції, ОСОБА_7 визнавав те, що вдарив потерпілого в обличчя, проте не визнавав, що завдяки цьому удару ним було завдано потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, а тому суд першої інстанції цілком правильно не врахував при призначенні покарання ОСОБА_7 в якості обставин, що пом`якшують покарання, визнання своєї вини та щире каяття.

Не може також колегія суддів погодитися з доводами апеляційної скарги захисника з приводу необхідності врахування при призначенні покарання обвинуваченому попередньої, так званої віктимної, поведінки потерпілого ОСОБА_14 , оскільки судом першої інстанції під час допиту обвинуваченого, свідків, дослідження письмових доказів в повній мірі досліджувались обставини даного кримінального провадження, зокрема, поведінка потерпілого, що передувала скоєному злочину; крім того перелік обставин, які пом`якшують покарання, визначений ч.1 ст.66 КК України, а визнати інші обставини пом`якшуючими відповідно до ч.2 цієї ж статті є правом, а не обов`язком суду.

Докази на підтвердження того, що на утриманні у ОСОБА_15 перебувають його цивільна дружина та матір, яка має незадовільний стан здоров`я, в матеріалах кримінального провадження відсутні, до того ж ці обставини не є такими, що істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку суд цілком обґрунтовано призначив покарання та належно мотивував це у вироку, призначене обвинуваченому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, є домірним скоєному, підстав для його пом`якшення за наведених обвинуваченим підстав не вбачається.

Не вбачає колегія суддів також будь-яких порушень як матеріального, так і процесуального закону, в тому числі і рекомендацій, викладених в постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р., вірними та належно вмотивованими є висновки суду першої інстанції про суму стягнення моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_10 , оскільки шкода виникла з вини обвинуваченого та пов`язана з завданням потерпілому фізичного болю, досить тривалим лікуванням та реабілітацією в зв`язку з отриманими ушкодженнями. З врахуванням даних обставин, а також беручи до уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, тяжкість ушкодження його здоров`ю, ступінь вини обвинуваченого, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди в 80 000 грн., на думку колегії суддів, є розумним та справедливим, підстав для його зменшення за наведених в апеляційній скарзі захисника доводів не вбачається.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання захисника про неспімірність визначеної суми моральної шкоди матеріальному стану обвинуваченого ОСОБА_7 з причин того, що доказів перебування на його утриманні дружини та матері, на лікування якої обвинувачений витрачає певні кошти, суду апеляційної інстанції надано не було, до того ж прохання захисника призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу спростовує зазначений вище аргумент щодо неможливості сплатити визначений розмір моральної шкоди.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при досудовому розслідуванні кримінального провадження та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення, не встановлено.

Разом з тим, 24 грудня 2015 року набрала чинності нова редакція ч.5 ст.72 КК України, згідно якої зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. На підставі ч.3 Прикінцевих положень Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015р., колегія суддів вважає за необхідне застосувати даний Закон до ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 17 листопада 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк тримання під вартою з 18 березня 2015 року по 04 лютого 2016 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі згідно вимог ч.5 ст.72 КК України.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для засудженого, який утримується під вартою з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4