Дата документу Справа № 331/9354/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1435/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/9354/14-к
Категорія: ст.ст. 15 ч.2, 185 ч.2, 186 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

законного представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002902 та № 0000833, щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 186 ч. 2 КК України,
встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2015 року з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений ОСОБА_9 , який просить переглянути щодо нього провадження, посилаючись на те, що не згоден з вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, зокрема, з кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, та вважає, що має місце кваліфікація за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки у першому судовому засіданні потерпілий пояснював, що він не бив його.
Також апелянт зазначив, що хоча злочин було вчинено на території Шевченківського району, затримували його працівники лінійного відділу міліції, який на той час рахувався за Дніпропетровським управлінням, що, на думку апелянта, є незрозумілим.
Крім того, просить врахувати, що Шевченківським районним судом м. Запоріжжя йому був винесений вирок за ст. 185 ч. 2 КК України, яким йому призначено покарання з випробуванням, проте слідчий лінійного відділу міліції ОСОБА_10 вимагав у нього гроші за те, що щоб умовний строк не був замінений на реальне позбавлення волі, погрожував йому, проте він відмовився, внаслідок чого трапилось так, як слідчий й обіцяв.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винним та засуджено:
- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покарання призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, з урахуванням вироку Апеляційного суду Запорізької області від 19.05.2015 року призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань з урахуванням вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2014 року остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з 14.01.2015 року, згідно з ухвалою слідчого судді від 14.01.2015 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_9 залишений у вигляді тримання під вартою.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_9 раніше судимий:

- 21.10.1993 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. 141 ч. 2 КК України (в ред. 1960 року) до 1 року позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік; постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.03.1994 року відстрочка виконання вироку скасована, направлений в місця позбавлення волі на 2 місяці.;

- 07.03.1995 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. 141 ч. 2 КК України (в ред. 1960 року) до 1 року позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 19.04.1996 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. 86-1, ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28.07.2004 року дії перекваліфіковані на ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України та призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі;

- 23.11.2004 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 27.03.2007 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 20.10.2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

- 19.05.2015 року Апеляційним районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 70 ч. 4 КК України до 2 років позбавлення волі, вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2014 року виконувати самостійно.

Як вказано у вироку суду, ОСОБА_9 , будучи раніше засудженим за вчинення умисних корисливих правопорушень, судимість за які не знята та непогашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив умисні корисливі злочини за наступних обставин.

03.10.2014 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись в приміщенні гіпермаркету «Епіцентр», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Запорізька буд. 1в, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, намагався викрасти з торгової полиці товар гіпермаркету всього на загальну суму 381 грн. 33 коп. без ПДВ.

Сховавши цей товар до себе під одежу, направився до каси гіпермаркету. Підійшовши до каси, ОСОБА_9 , продовжуючи свій злочинний умисел, вважаючи, що його дії залишаються непоміченими, з метою викрадення вказаного товару, вийшов з торгового залу гіпермаркету через турнікет «вихід без товару». Після чого ОСОБА_9 був зупинений співвробітниками служби безпеки гіпермаркету та запрошений до службового приміщення, в якому за приїздом співробітників міліції був проведений огляд, в ході якого у ОСОБА_9 було вилучено неоплачений ним вищевказаний товар.

17.11.2014 року, приблизно о 17 годин 25 хвилин, ОСОБА_9 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, знаходячись на вокзалі ст. Запоріжжя - 2 Придніпровської залізниці, який розташований за адресою: вул. К. Великого, 1 у Жовтневому районі м. Запоріжжя, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось в тому, що він схопив за капюшон куртки неповнолітнього ОСОБА_7 , звалив його на землю та став тягнути, в результаті чого потерпілому заподіяно садна в області правої кісті та лівого колінного суглобу, що кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження. Подавивши волю неповнолітнього ОСОБА_7 , відкрито викрав у нього мобільний телефон фірми «Флай» вартістю 629 гривень 90 копійок, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку МТС вартістю 10 гривень, на рахунку якої, знаходились грошові кошти в сумі 5 гривень, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду за загальну суму 644 гривні 98 копійок.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги з доповненням, обвинуваченого, який підтримав скаргу з доповненням, прокурора, потерпілого ОСОБА_7 та законного представника потерпілого ОСОБА_8 , які заперечував проти скарги з доповненням, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочинів при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються матеріалами провадження та є обґрунтованими.

Зокрема винуватість обвинуваченого підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7 , даними як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, згідно з якими 17.11.2014 року він знаходився на вокзалі «Запоріжжя-2», щоб їхати додому. До нього підійшов раніше незнайомий йому ОСОБА_9 та попросив когось покликати, на що від відмовився. ОСОБА_9 схопив його за капюшон куртки та повалив на землю. Після цього він завів його у безлюдне місце за гаражами, де забрав мобільний телефон. Він вбіг від ОСОБА_9 та забіг до перукарні, де зателефонував матері, а працівники перукарні викликали міліцію. Разом з працівниками міліції він поїхав шукати ОСОБА_9 . Вони знайшли його на вул. Анголенко в м. Запоріжжі, у ОСОБА_9 був його мобільний телефон.

Доводи обвинуваченого, щодо необхідності кваліфікації його дій по епізоду злочину, вчиненого 17.11.2014 року відносно неповнолітнього ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України, також спростовуються: поясненнями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які у суді першої інстанції пояснили, що 17.11.2014 року, коли вони працювали в перукарні, яка знаходиться по вул. Аваліані в м. Запоріжжі, біля 18 год. 00 хв. до перукарні зайшов потерпілий ОСОБА_7 та попросив зателефонувати його матері. Він сказав, що у нього забрали телефон. У ОСОБА_7 на руках та обличчі була кров, його куртка була вимазана багнюкою. Вона подзвонила до міліції і працівники міліції приїхали та забрали ОСОБА_7 з собою; висновком судово-медичної експертизи № 4863 від 18.11.2014 року, згідно з якою ОСОБА_7 були заподіяні легкі тілесні ушкодження; протоколом пред`явлення особи до впізнання, згідно з яким потерпілий ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_9 , як особу, яка вчинила відносно нього грабіж; протоколом слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_7 .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що кваліфікація дій ОСОБА_9 за ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 186 ч. 2 КК України є правильною.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції статті Особливої частини кримінального кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення й попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, наявністьобставини, що обтяжує покарання, та відсутність обставин, що пом`якшують покарання, призначив обвинуваченому покарання в межах санкцій ст. 185 ч. 2 та ст. 186 ч. 2 КК України, та обґрунтовано, на підставі ст. 70 ч. 4 та ст. 71 КК України, призначив остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке, на думку колегії суддів, є достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Що стосується посилання ОСОБА_9 у скарзі на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2015 року, то він є неспроможним, оскільки цей вирок 19.05.2015 року був скасований апеляційною інстанцією з постановленням нового вироку, яким ОСОБА_9 призначено покарання за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі, та на підставі ст. 70 ч. 4 КК України ухвалено вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2014 року, яким ОСОБА_9 засуджений за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 2 КК України, до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, виконувати самостійно /т. 3 а.п. 103-107/.

З цих самих підстав не є предметом апеляційного розгляду доводи скарги обвинуваченого про незаконність дій слідчого лінійного відділу міліції ОСОБА_13 та затримання його працівниками лінійного відділу міліції.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування та зміни вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 .

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_9 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4