Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 11-160/11
Категорія ст.121 ч.2 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2011 року Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Андрушкевича С.З.,

суддів: Захарчука С.В., Єрещенка А.М.

з участю прокурора: Селюченко І.І.,

потерпілої : ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляціями адвоката ОСОБА_2, потерпілої ОСОБА_1 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 листопада 2010 року.

Цим вироком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, неодруженого,

громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3,

непрацюючого, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого,

засуджено за ст.121 ч.2 КК України на сім років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 до набрання вироком чинності залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 постановлено рахувати з 18 липня 2010 року.

Питання щодо речових доказів вирішено в порядку ст. 81 КПК України.

Згідно вироку, 16 липня 2010 року близько 20 год.30 хв. в будинку №9 по вул. Садовій в с. Велика Горбаша Новоград-Волинського району Житомирської області між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що перебували в стані алкогольного спяніння , на ґрунті особистих неприязних стосунків виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_3 схопив ОСОБА_4 рукою за шию і повалив

його на диван. Притримуючи ОСОБА_4 однією рукою за шию іншою рукою завдав із значною силою удари по голові та тулубу останньому, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження , небезпечні в момент заподіяння , у вигляді саден на нижній губі зліва, на спинці носа справа, на лобі зліва на межі з волосистою частиною голови, трьох саден на лобі з правого боку, крововиливу та чотирьох саден на верхній губі, крововиливів у мякі тканини голови, крововиливів в речовину головного мозку в ділянці переднього рогу бокового шлуночка лівої півкулі мозку, крововиливів в шлуночки мозку та під мякі мозкові оболонки в проекції лівої півкулі головного мозку та в ділянці Вароліївого мосту, довгастого мозку, мозочку, що входять в комплекс закритої черепно-мозкової травми , супроводжувались набряком та здавленням головного мозку, в результаті чого 17 липня 2010 року настала смерть потерпілого. Крім цього, ОСОБА_4 були спричинені інші тяжкі тілесні ушкодження , небезпечні для життя в момент заподіяння та легкі тілесні ушкодження, що не знаходяться в прямому причинному звязку з настанням смерті.

В апеляції адвокат просив вирок суду першої інстанції скасувати та провадження в справі закрити.

На обгрунтування апеляції вказував, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи , суд першої інстанції неправильно кваліфікував дії засудженого.

На думку адвоката, дії ОСОБА_4 були неправомірними той ображав нецензурною лайкою засудженого, його вагітну дружину, в присутності малолітніх дітей, принижував честь і гідність засудженого, на зауваження не реагував. Після того, як ОСОБА_3 зробив останньому зауваження і виходив з кімнати, ОСОБА_4 схопив його ззаду за одяг, кинув на диван, схопив рукою за горло, а коліном став на груди. Поскільки , як вважав адвокат, була реальна загроза життю ОСОБА_3, останній перебував в стані необхідної оборони, і завдавав ударів ОСОБА_4 в голову та інші частини тіла. Після цього залишив потерпілого сидячим на дивані, вийшов і про все розповів дружині потерпілого. Лише о 4 год. ОСОБА_4 виявили лежачим на підлозі , мертвим. Можливо , що він до цього рухався по кімнаті , падав , отримував ще тілесні ушкодження , від яких, можливо і помер .Ці обставини ні досудовим , ні судовим слідством не перевірялись.

В апеляції потерпіла ОСОБА_1 також просила вирок суду першої інстанції скасувати і провадження в справі закрити.

На обгрунтування апеляції вказувала , що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи , суд при винесенні вироку не взяв до уваги конкретні дії учасників конфлікту, не врахував агресивний характер ОСОБА_4

Вказувала також , що ОСОБА_4 був дуже агресивним, не контролював свої дії ,постійно бив її та дітей, і коли 16.07.2010 року тримав руками за шию ОСОБА_3 і ногою впирався йому в живіт та груди для життя останнього це була реальна загроза його життю , він мусив захищатися і завдавати ударів.

Тому просила засудженого виправдати, поскільки , на її думку, він діяв в стані необхідної оборони.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення вироку без зміни, потерпілу ОСОБА_1, яка доводи своєї апеляції та апеляції адвоката підтримала, обговоривши доводи апеляцій, перевіривши вирок суду в межах ст. 365 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Засуджений ОСОБА_3 як на досудовому ,так і судовому слідстві давав детальні показання щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4, визнав повністю свою вину в предявленому йому звинуваченні за ст.121 ч.2 КК України.

Ці його покази підтвердили потерпіла ОСОБА_4 , свідок ОСОБА_5, а при проведенні відтворення обстановки і обставин події ОСОБА_3 розказав і показав як саме завдавав ударів потерпілому, що зафіксовано відповідними фототаблицями.

Аналізуючи заподіяні ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження , колегія суддів вважає , що шкода, спричинена потерпілому набагато перевищувала необхідну і достатню для припинення чи відвернення посягання, приймає до уваги, що конфлікт виник на ґрунті тривалих неприязних стосунків, враховує те , що ОСОБА_4 на момент події виповнилось 48 років, в той час як ОСОБА_3 лише 24 роки ,тобто останній фізично сильніший за потерпілого та вважає , що в даному випадку була відсутня як необхідна оборона з боку засудженого, так і її перевищення.

Тому колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції правильно кваліфіковано дії ОСОБА_3 щодо потерпілого ОСОБА_4 як заподіяння тяжких тілесних ушкоджень , що спричинили смерть потерпілого, за ст.121 ч.2 КК України.

Висновок суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є законним і обґрунтованим .

Суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, призначаючи ОСОБА_3 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких , дані про його особу, обставини справи, в тому числі і ті, на які є посилання в апеляції, зокрема, винну поведінку потерпілого ОСОБА_4 і призначив мінімальне покарання , передбачене санкцією ст.121 ч.2 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене засудженому покарання за своїм видом та розміром є справедливим.

Підстав для зміни чи скасування вироку щодо ОСОБА_3 не встановлено.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах, -

У Х В А Л И ЛА :

Апеляції адвоката ОСОБА_2 та потерпілої ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 листопада 2010 року щодо ОСОБА_3 - без зміни.

Судді: