КП№ 278/208/16-к
УКРАЇНА
Житомирський районний суд Житомирської області
В И Р О К
Іменем України
12 лютого 2016 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
учасників кримінального провадження:
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, солдата військової частини польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого, -
за ч. 3 ст. 407 КК України
В С Т А Н О В И В:
На підставі Указу Президента України від 21.07.2014 №607/2014 року солдата ОСОБА_4 23.08.2014 року було призвано на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 16.09.2014 року за №2 ОСОБА_4 зараховано в списки особового складу цієї частини, що розташована у АДРЕСА_2 та призначено на посаду номера обслуги зенітного артилерійського взводу роти воневої підготовки.
Отже, з цього часу ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем.
Під час проходження військової служби ОСОБА_4 повинен був керуватися вимогами ст.ст.17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11,16, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військовій присяги відповідно до яких захист Вітчизни, незалежності та її територіальної цілісності є обов`язком громадянина України, а військова служба у Збройних Силах України є державною службою особливого характеру, яка полягає в професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Кожен військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання
завдань, доручених йому за посадою. Про все, що сталось з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, доповідати своєму безпосередньому начальникові. За дозволом на звільнення з розташування військової частини військовослужбовець зобов`язаний звертатись письмово до безпосереднього командира частини та без його дозволу не відлучатися.
Усупереч вимогам закону, інтересам військової служби, ОСОБА_4 вирішив тимчасово ухилитися від військової служби.
Солдат ОСОБА_4 31.10.2014 року був направлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ), з якого мав прибути до військової частини НОМЕР_1 31.10.2014 року.
Реалізуючі свій злочинний умисел, ОСОБА_4 31.10.2014 року об 20 год. 00 хв. без дозволу командування та без поважних причин не з`явився на військову службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Перебуваючи поза межами військової частини, обвинувачений не повідомляв правоохоронні чи інші органи державної влади про свою належність до військової служби. Проводив час на власний розсуд до 25.01.2016 року
25.01.2016 року об 11 год. 00 хв обвинувачений самостійно з`явивя до військової прокуратури Житомирського гарнізону. Отже, військовослужбовець ОСОБА_4 був відсутній за місцем проходження служби служби з 31.10.2014 по 25.01.2016 року.
ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчинені злочину, пояснив, що 31.10.2014 року він самовільно вирішив з госпіталя до місця служби не повертатися. У вчиненому розкаявся. Захисник обвинуваченого, зважаючи на наявність у останнього хронічних хвороб, його критичне ставлення до скоєного злочину, просив суд із застосуванням ст. 69 КК України перейти до іншого виду покарання, ніж передбачено санкцією ч.3 ст. 407 КК України.
Показання обвинуваченого відповідають обставинам, які викладені у обвинувальному акті.
Прокурор вважав за доцільне провести дослідження доказів у даній справі за спрощеним порядком. Обвинувачений та його захисник з такою позицією прокурора погодились.
Суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які учасниками кримінального провадження не оспорюються. При цьому судом встановлено, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин та у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції. Наслідки ч. 3 ст. 349 та ч.1 ст. 394 КПК України сторонам роз`яснені.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.3 ст.407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Обставинами, що у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому є щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно із ст. 67 КК України судом не виявлено.
При призначенні покарання, суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, особу винного, який за місцем служби характеризується позитивно, у вчиненому розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, самостійно повернувся на військову службу. Раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Наявність кількох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, міркування прокурора, дають підстави суду застосувати ст. 75 КК України.
Керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75-76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю в 1 рік 6 місяців, з покладенням на нього обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Речові докази відсутні.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення

Суддя: ОСОБА_1