справа № 1-208/10
провадження № -
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2010 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О. М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю прокурора Климюк Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городище кримінальну справу про обвинувачення:

ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель смт.Самарівка. вул. Висока № 59, Індустріального району, Дніпропетровської області, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений, не працюючий, не судимий,

в скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений, не працюючий, житель ІНФОРМАЦІЯ_5, не судимий, -

в скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, 1 вересня 2010 року, близько 8 години 30 хвилин, разом та за попередньою змовою з ОСОБА_3, діючи спільно, перебуваючи поблизу магазину «Тополька», що по вул. Шполянська, м. Городище, Черкаської області, умисно, з корисливою метою, застосувавши фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілої, відкрито заволоділи мобільним телефоном марки «Samsung X 120» вартістю 300 гривень, стартовим пакетом мобільного оператора «Київстар» вартістю 25 гривень, грошима на рахунку в сумі 16 гривень 50 копійок, сумкою вартістю 100 гривень, гаманцем вартістю 50 гривень, грошима в сумі 53 гривні, кредитною карточкою АБ «Приватбанк» з грошима на рахунку в сумі 500 гривень, що належать ОСОБА_4, чим спричинили останній матеріальну шкоду на загальну суму 1 044 гривні 50 копійок.

ОСОБА_3, 1 вересня 2010 року, близько 8 години 30 хвилин, разом та за попередньою змовою з ОСОБА_2, діючи спільно, перебуваючи поблизу магазину «Тополька», що по вул. Шполянська, м. Городище, Черкаської області, умисно, з корисливою метою, застосувавши фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілої, відкрито заволоділи мобільним телефоном марки «Samsung X 120» вартістю 300 гривень, стартовим пакетом мобільного оператора «Київстар» вартістю 25 гривень, грошима на рахунку в сумі 16 гривень 50 копійок, сумкою вартістю 100 гривень, гаманцем вартістю 50 гривень, грошима в сумі 53 гривні, кредитною карточкою АБ «Приватбанк» з грошима на рахунку в сумі 500 гривень, що належать ОСОБА_4, чим спричинили останній матеріальну шкоду на загальну суму 1 044 гривні 50 копійок.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину у вчиненому ним злочині визнав повністю і суду пояснив, що народився в с. Самарівка, Індустріального району, Дніпропетровської області, де і проживаєІНФОРМАЦІЯ_6 №59.Проживає разом з рідною сестрою ОСОБА_5 та її малолітнім сином ОСОБА_6. В 2004 році закінчив Самарську школу інтернат № 3, де провчився 9 класів. Після закінчення школи продовжив навчання в Дніпропетровському ПТУ № 65, де провчився 3 роки за спеціальністю кондитер. Училище закінчив в 2007 році, та до початку 2010 року працював на різних роботах. 1 березня 2010 року, він влаштувався працювати на пилораму, що знаходиться в смт. Самарівка, на посаду столяра. Цього ж дня він познайомився з ОСОБА_3, який також працював на даній пилорамі, а саме розпилював дерево, а він був його помічником. В них відразу ж склалися дружні стосунки. Так вони періодично приїжджали один до одного в гості. 29 серпня 2010 року, в обідню пору доби, коли вони з ОСОБА_3 знаходилися в нього вдома, то в розмові той запропонував йому поїхати до м. Черкас, Черкаської області, в гості до його тітки, адже той її давно не бачив, та відразу ж повернутися додому, на що він погодився. З собою взяв гроші в сумі 57 гривень, щоб вистачило на проїзд назад. В ОСОБА_3 були гроші в сумі 100 150 гривень. Білети на поїзд, купував ОСОБА_3 за свої гроші, білет коштував 39 гривень. Так вони сіли на поїзд в м. Дніпропетровськ, в обідню пору доби, точного часу не памятає, та приїхали близько о 20 годині, на станцію «Шевченкове», що поблизу м. Сміла, Черкаської області. Коли вони зійшли з поїзда, то відразу ж вирушили до автобусної зупинки, де сіли до автобусу, та поїхали. Близько о 23 годині, вони приїхали до невідомого села, якого саме він не знає, і не знаючи місцевості взагалі, вийшли на зупинці. Після цього вони вирушили до поля яке було вздовж дороги, де мався стіг сіна, в якому вони переночували.30 серпня 2010 року, прокинувшись близько 8 години, пішли на автобусну зупинку, де сіли на автобус, сполучення якого він не памятає, та поїхали до м. Городище, Черкаської області. Приїхали вони до м. Городище близько о 16 годині, де вийшли з автобуса на зупинці. Після пішли по місту, заходили до магазинів, купляли продукти харчування. Близько о 20 годині ОСОБА_3 сказав йому, що вони підуть в парк, на що він погодився. Так вони прийшли до парку, та при цьому проходили біля залізничного вокзалу, як він вже зараз знає, даний парк, знаходиться поряд з магазином «Тополька», м. Городище, де виявили бесідку, яка знаходилася за магазином, в якій і переночували.31 серпня 2010 року, вони прокинулися близько о 7 годині. Коли прокинулися, то почали ходити по парку. Так вони проходили по даному парку майже весь день. Перебуваючи в парку, він запитував ОСОБА_3, чого вони тут гуляють, та коли поїдуть до його тітки, на що той відповів йому, що до тітки вони не поїдуть, тому що в них немає грошей і запропонував йому пограбувати, та після цього поїхати додому. Він з ним погодився, так як у них дійсно не вистачало грошей аби доїхати додому. Цього ж дня, вже під вечір, точного часу не памятає, адже не звертав уваги, вони пішли до залізничного вокзалу, де на останні гроші купили хліб та печиво, частину якого відразу ж зїли, а решту залишили при собі. Цього дня вони переночували на залізничному вокзалі, так як на дворі була гроза.1 вересня 2010 року вони прокинулися близько о 6 годині ранку і пішли відразу ж до парку. Там вони ще раз домовилися, що чекатимуть в даному парку, та при можливості, пограбують когось, після чого поїдуть до нього додому. Надівши на голови капюшони, разом стояли на стежці поблизу магазина «Тополька», та чекали нагоди, аби когось пограбувати. Близько о 8 годині 30 хвилин, побачили, що по стежці іде якась незнайома йому жінка, яку він раніше ніколи не бачив. В неї на плечі висіла сумка, чорного кольору, а в руці вона тримала парасольку. В цей час ОСОБА_3 сказав йому, що їм випав «шанс», і вони будуть грабувати саме дану жінку. При цьому ОСОБА_3 пояснив йому, що він тримає її за руки ззаду, а він вириває сумку в неї із рук, на що він погодився. Вони зачекали, коли ОСОБА_4 пройде коло них, адже остання рухалася в сторону магазину, та коли вона відійшла від них на відстань близько 4 м, то він підбіг до неї ззаду, та схопив руками за тіло, а саме взяв в обхват. Після цього вона почала вириватися, та після короткої боротьби, вихопила із обіймів праву руку. В цей час ОСОБА_3 схопився двома руками за сумку та намагався її вирвати з рук. Коли ОСОБА_4 вихопила праву руку, то почала намагатися захиститися. Після чого він також схопився за сумку руками, та вони з ОСОБА_3 вирвали її із рук. Потерпіла почала кричати, а вони разом із сумкою, побігли в сторону залізничного шляху, що знаходився поруч. Бігли навмання, після чого вийшли на ґрунтову дорогу, що проходила паралельно залізничному шляху. На даній дорозі вони зупинилися, та зайшли до смуги дерев. Коли там знаходилися, то ОСОБА_3 відкрив сумку, та почав діставати звідти речі, які там знаходилися, а саме: мобільний телефон марки «Samsung Х 120», який той виключив, та віддав йому, і він поклав його до кишені штанів; паспорт з якимись документами, якими саме він не знає, адже не звертав особливої уваги; пластикові картки; гроші в сумі 53 гривні, які той поклав в свої кишені; гаманець, в якому знаходилися вищезазначені картки та гроші. Дану сумку та гаманець ОСОБА_3 викинув десь в тому районі. Після цього вони пішли далі по ґрунтовій дорозі. Коли трохи відійшли, то він поклав паспорт разом з іншими документами на узбіччі дороги, аби його хтось знайшов та повернув власнику. Після цього вони увійшли до якогось невідомого йому населеного пункту, по якому і рухалися та помітили працівників міліції, від яких почали тікати. Незабаром його було затримано працівниками міліції, а ОСОБА_3 втік. Після чого він вказав на ті місця, де викинув сумку та документи.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину у вчиненому ним злочині визнав повністю і суду пояснив, що народився в с. Хлистунівка, Городищенського району, Черкаської області, де і проживав аж до 2008 року. Восени 2008 року, він виписався із с. Хлистунівка, та прописався за вищевказаною адресою, де проживає його рідна тітка ОСОБА_7. Проживши в тітки близько місяця він поїхав до м. Черкаси, де влаштувався на охоронну фірму ПП «Яструб». На даній фірмі він працював охоронцем. Обєкти, що обслуговувала фірма знаходилися в різних областях країни, тому йому випало працювати в м. Дніпропетровськ, на заводі, який випускав молочну продукцію. Там він познайомився з ОСОБА_8, яка також працювала на даному заводі, з якою почав зустрічатися. На заводі не сприймалося те, що він зустрічається з їхнім працівником, і він був змушений написати заяву на звільнення. У жовтні місяці 2009 року він переїхав проживати до м. Дніпропетровськ. Вже незабаром, а саме десь в жовтні місяці 2009 року, влаштувався на роботу столяром на пилораму, що знаходилася в смт.Самарівка, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. З 1 березня 2010 року, до них на пилораму влаштувався працювати ОСОБА_2, з яким він познайомився вже дещо пізніше. Спочатку вони з ним спілкувалися рідко, та вже потім в них склалися дружні відносини. Він проживав на той час ІНФОРМАЦІЯ_7, точного номера не памятає. ОСОБА_2 проживав ІНФОРМАЦІЯ_8. Вони разом відпочивали, їздили до центру міста, відвідували заклади. В звязку з тим, що йому перестали в повній мірі виплачувати заробітну плату, десь на початку липня місяця 2010 року, звільнився. Після того, поговорив з ОСОБА_2, і той пустив його жити до себе, адже в нього не було чим платити за квартиру. Наступні два місяці, тобто липень та серпень, проживав у останнього. Весь цей час ніде офіційно не працював.29 серпня 2010 року, в обідню пору доби, коли вони з ОСОБА_2 знаходилися в нього вдома, то в розмові запропонував йому поїхати у Черкаську область, в гості до його тітки, адже він її давно не бачив, та відразу ж повернутися додому, на що той погодився. Він взяв гроші в сумі близько 200 гривень, щоб вистачило на проїзд туди і назад. Білети на поїзд, купував за свої гроші. Вони сіли на поїзд в м. Дніпропетровськ, в обідню пору доби, а саме близько о 13 годині 30 хвилин, та приїхали близько о 19 годині 40 хвилин, на станцію «Шевченкове», що поблизу м. Сміла, Черкаської області. Коли вони зійшли з поїзда, то відразу ж вирушили до автобусної зупинки, де сіли на автобус і близько 22 години приїхали до м. Городище, та вийшли на зупинці автотранспорту, що біля маслозаводу, м. Городище. Вони пішли в сторону с. Мліїв, Городищенського району, та вже під самим населеним пунктом зайшли на якесь поле, де мався стіг сіна, в якому вони і лягли спати.30 серпня 2010 року, вони прокинулися близько 8 години і пішли на автобусну зупинку, де сіли на автобус, сполученням «МліївГородище», та приїхали до м. Городище, Черкаської області. Приїхали вони до м. Городище близько о 16 годині, де вийшли з автобуса на зупинці автотранспорту, що біля районного будинку культури. Разом гуляли по місту, заходили до магазинів, де купляли продукти харчування, за які платив він. Після цього пішли до залізничного вокзалу, та побачивши, що вже була досить пізня година, і електричка, яка б довезла їх до с. Хлистунівка, вже не ходила, вирішив найти якесь місце, аби переночувати. Після цього вони пішли до парку, що поблизу магазину «Тополька», м. Городище. Коли підійшли до даного магазину, то побачили, що за ним мається бесідка, в якій вони і переночували. 31 серпня 2010 року, вони прокинулися близько о 6 годині ранку. Коли прокинулися, то почали ходити по парку. Коли відчинився магазин, то купили там продукти, якими і поснідали. Проходили по парку майже весь день. Коли вони ще знаходилися в парку, ОСОБА_2 почав запитувати в нього, чого вони тут гуляють, та коли поїдуть до його тітки. На що він відповів тому, що до тітки вони не поїдуть, тому що в них немає грошей. Також він сказав, що так як в них немає грошей, то їм необхідно когось пограбувати, та після цього поїхати додому. ОСОБА_2 з ним погодився, так як у них дійсно не вистачало грошей аби доїхати додому. Цього ж дня, вже під вечір, точного часу не памятає, адже не звертав уваги, вони пішли до залізничного вокзалу, де на останні гроші купили хліб та печиво, частину якого відразу ж зїли, а решту залишили при собі. Так цього дня вони переночували на залізничному вокзалі, так як на дворі була гроза. 1 вересня 2010 року вони прокинулися близько о 6 годині. Коли вони прокинулися, то пішли відразу ж до парку. Там вони ще раз домовилися, що чекають в даному парку людину і при можливості, грабують когось, після чого їдуть до додому. Надівши на голови капюшони, стояли на стежці поблизу магазина «Тополька», та чекали нагоди, аби когось пограбувати. Близько о 8 годині 30 хвилин побачили, що по стежці іде якась незнайома йому жінка, яку він раніше ніколи не бачив. В неї на плечі висіла сумка, чорного кольору, а в руці вона тримала парасольку. В цей час він сказав ОСОБА_2, що їм випав «шанс», та вони грабують дану жінку ОСОБА_4. При цьому він пояснив тому, що той тримає її за руки ззаду, а він вириває сумку в неї із рук, на що ОСОБА_9 погодився. Так вони зачекали, коли вона пройде коло них, адже остання рухалася в сторону магазину, і коли потерпіла відійшла від них на відстань близько 4м, то ОСОБА_9 підбіг до неї ззаду, і схопив руками за тіло, а саме взяв в обхват. Після цього потерпіла почала вириватися, та після короткої боротьби, вихопила із обіймів праву руку. В цей час він схопився двома руками за сумку та намагався її вирвати з рук. Коли ОСОБА_4 вихопила праву руку, то почала намагатися захиститися. Після чого ОСОБА_2 також схопився за сумку руками, та вони з ним вирвали її із рук. Потерпіла почала кричати, а вони разом із сумкою, побігли в сторону залізничного шляху, що знаходився поруч. Бігли в сторону с. Хлистунівка, по залізничному шляху. Коли пробігли близько 100 м, то вийшли на ґрунтову дорогу, що проходила паралельно залізничному шляху. На даній дорозі зупинилися, та зайшли до смуги дерев і він відкрив сумку, та почав діставати звідти речі, які там знаходилися, а саме: мобільний телефон марки «Samsung Х 120», який він виключив, та віддав ОСОБА_2 і той поклав його до кишені штанів; паспорт з якимись документами, якими саме він не знає, адже не звертав особливої уваги; пластикові картки; гроші в сумі 53 гривні, які він поклав в свою кишеню; гаманець, в якому знаходилися вищезазначені картки та гроші. Після цього вони пішли далі по ґрунтовій дорозі в сторону с. Хлистунівка. Коли трохи відійшли, то ОСОБА_2 поклав паспорт разом з іншими документами на узбіччі дороги, аби його хтось знайшов та повернув власнику. Після цього пішли далі по дорозі і увійшли до с. Дирдин, по якому і рухалися. Рухаючись по одній із вулиць, помітили працівників міліції, від яких почали тікати. Він біг по с. Дирдин, та в результаті повернувся до м. Городище. Коли знаходився поблизу Центрального ринку м. Городище, то в прохожої жінки попросив телефон, по якому зателефонував до своєї тітки ОСОБА_7 та попросив її, аби вона його забрала. Приблизно через годину вона приїхала, та забрала його додому. Вже дома він розповів їй про скоєне, після звернувся до працівників міліції, де в скоєному зізнався.

Крім повного визнання вини підсудними ОСОБА_2 та ОСОБА_3, їх вина у скоєному злочині підтверджується також слідуючими доказами:

- показами потерпілої ОСОБА_4, даними на досудовому слідстві, про те, що 01 вересня 2010 року близько 08 години 30 хвилин вона рухалась по стежці лісового насадження, що розташоване вздовж залізничної колії поблизу вул. Кожедуба м. Городище. Зайшовши на територію даного лісового насадження зі сторони залізничного мосту прямо по стежці на відстані приблизно 4-х метрів вона побачила двох незнайомих хлопців віком близько 20 років, приблизно однакового росту, одягнутих в курточки сірого та чорного кольору, на голові яких були одягнуті капюшони, які стояли на стежці боком до неї та обличчями один до одного та між собою розмовляли, як виявилося в подальшому це були підсудні ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Пройшовши даних осіб та відійшовши від них приблизно 4 метра по стежці вона почула як за нею зі сторони спини хтось біжить, тоді вона злякавшись також намагалась побігти. В цей час вона відразу відчула, що зі сторони спини неї одна особа схопила за ліву руку а інша особа в цей час почала знімати її жіночу сумку, яка висіла на її лівому плечі. В даних особах вона впізнала тих двох незнайомих осіб, з якими тільки що розминулась по стежці. Коли останні виривали з її плеча сумку то вона намагалась захиститись та втримати в руках сумку в цей час дані особи в неї вирвали із її рук сумку та штовхнули її в наслідок чого вона впала на коліна. Забравши в неї вказану сумку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 миттєво побігли в сторону залізничної колії, що розташована на підвищенні, приблизно в 40 метрах від місця події, та зникли за вказаною залізничною колією. В цей час вона постійно кликала на допомогу. Потім вона зайшла в магазин «Тополька», що розташований поруч із вказаним лісовим насадженням та повідомила продавця про вище вказану подію. У сумці яку викрали вищевказані особи знаходились її речі, а саме: мобільний телефон марки «Samsung» в якому було вставлено сім картку оператора мобільного звязку «Київстар» на рахунку якої знаходилось близько 16 грн. 50 коп., паспорт громадянина України на її імя, свідоцтво про народження на імя її дочки ОСОБА_10, гаманець в якому знаходились кредитна картка на суму 500 грн., «Приватбанку», дисконтна картка на отримання знижки в мережі «Соціальна аптека» при купівлі товару, картка члена «Книжкового клубу», гроші в сумі 53 (пятдесят три) гривні різними купюрами. Також в даній сумці знаходився комплект платіжних доручень з її місця роботи за 30.08.2010 року. Після даної події через деякий час приїхали працівники міліції з якими вона на автомобілі поїхали на територію населеного пункту с. Дирдин, де по одній із вулиць вона побачила як рухались двоє осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3. в яких вона впізнала тих вищевказаних осіб, які викрали в неї сумку. При затриманні ОСОБА_3 втік, а в другого ОСОБА_2 в одязі знаходився її вищевказаний мобільний телефон;

- свідченнями свідка ОСОБА_7 про те, що в м. Дніпропетровськ, точної адреси вона не памятає проживає її племінник ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, який зареєстрований за адресою її постійного місця проживання. В липні 2008 року в с. Хлистунівка, Городищенського району, померла мати останнього і з того часу ОСОБА_3, працевлаштувався на роботу у м. Дніпропетровськ та часто приїздить до неї до дому де гостює протягом декількох днів або близько одного тижня.01 вересня 2010 року близько 15 години до неї на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_3, який попросив її, щоб вона разом із своїм чоловіком, на автомобілі приїхали в м. Городище, Черкаської області та забрали його з даного міста до дому. Потім вона в телефонній розмові запитала ОСОБА_3, що трапилось. На що останній відповів, що це не телефонна розмова. Приблизно о 17 год. 20 хв. вона разом із чоловіком приїхали в м. Городище, де поблизу центрального ринку зустрілись із ОСОБА_3, якого на автомобілі привезли до них до дому. По приїзду до дому ОСОБА_3, розповів їй особисто, що 29 серпня 2010 року він разом із своїм товаришем на імя ОСОБА_2 виїхали потягом із м. Дніпропетровськ та доїхали до м. Городище і мали намір відвідати могилу його матері, що знаходиться на цвинтарі с. Хлистунівка. Також ОСОБА_3, розповів, що під час перебування в м. Городище в нього із його товаришем ОСОБА_2 закінчились гроші, тому 01 вересня 2010 року перебуваючи в м. Городище вони в двох вирішили здійснити напад на якусь жінку та викрасти в неї гроші. Після чого 01 вересня 2010 року з ранку він разом із ОСОБА_2 в м. Городище здійснили напад на жінку, яка проходила повз них, в якої вирвали із рук сумочку в якій знаходились документи, гроші в сумі близько 50 грн., та мобільний телефон. Після чого вони відправились пішим ходом до с. Хлистунівка та проходячи по с. Дирдин, Городищенського району їх намагались затримати працівники міліції, але той втік від останніх. Потім в бесіді із нею ОСОБА_3, плачучи розповів їй, що він в скоєному сильно розкаюється. 02 вересня 2010 року з ранку вона разом із останнім приїхали в м. Городище, де пішли в міліцію із щиросердечним каяттям;

- свідченнями свідка ОСОБА_11 про те, що 1 вересня 2010 року, близько о 8 годині 30 хвилин, коли він перебував в магазині «Тополька», що розташований по вул. Шполянська, м. Городище, Черкаської області, то зустрів свою знайому ОСОБА_4, яка була схвильована та повідомила йому, що за декілька хвилин до цього, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вирвали в неї з рук сумочку, та побігли в сторону залізничного шляху, що проходить паралельно вулиці. Після цього вони викликали працівників міліції. Коли останні приїхали, то оглянули місце пригоди, після чого він разом з потерпілою та працівниками міліції сіли до автомобіля та поїхали шукати злочинців. Поїхавши по трасі, вони приїхали в с. Дирдин, Городищенського району, почали їздити по вулицям. Коли проїжджали по якомусь провулку, то побачили ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які йшли по ньому. Коли підїхали ближче, та потерпіла побачила їхні обличчя, та впізнала їх. Після цього працівники міліції зупинили автомобіль та хотіли затримати ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про те ті почали тікати. Незабаром одного із них вдалося затримати, а інший втік. Коли ОСОБА_2 надав свій письмовий дозвіл на проведення його особистого огляду, то в присутності нього як понятого, та ще одного громадянина, в кишені того штанів було виявлено мобільний телефон марки «Samsung», який ОСОБА_4 відразу ж впізнала, та його було вилучено. Після чого даний громадянин, в їхній присутності вказав на те місце де вони з ОСОБА_3 викинули сумку з особистими речами потерпілої, яку також було вилучено. ОСОБА_2 в скоєному зізнався, та вказав на те місце, де вони із ОСОБА_3 залишили викрадені ними документи;

- свідченнями свідка ОСОБА_12 про те, що 1 вересня 2010 року, близько о 10 години 30 хвилин, коли він перебував вдома та займався власними справами, то був запрошений працівниками міліції бути присутнім в якості понятого, на що він погодився. Так, по провул. Черкаський, с. Дирдин, Городищенського району, Черкаської області, працівники міліції затримали громадянина який назвав себе ОСОБА_2. Працівники міліції пояснили йому, що даний громадянин, близько години тому назад, разом із ще одним громадянином ОСОБА_3, якому вдалося втекти, в жінки, яка знаходилася тут же, та назвалася ОСОБА_4, відкрито викрали сумку з особистими речами;

- протоколом огляду місця пригоди від 1.09.2010 року /а.к.с.9-10/;

- протоколом огляду місця пригоди від 1.09.2010 року /а.к.с.15-16/;

- явкою з повинною ОСОБА_2В./а.к.с.17/;

- явкою з повинною ОСОБА_3Г./а.к.с.20/;

- протоколом огляду предметів /а.к.с.26-27/;

- протоколом огляду предметів /а.к.с.30-31/;

- висновком експерта №191 від 2.09.2010 року /а.к.с.42/.

Таким чином, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що предявлене підсудному ОСОБА_2 обвинувачення доказане повністю. Поскільки підсудний ОСОБА_2 скоїв своїми навмисними діями, які проявилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров»я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, то його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст.186 КК України.

Таким чином, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що предявлене підсудному ОСОБА_3 обвинувачення доказане повністю. Постільки підсудний ОСОБА_3 скоїв своїми навмисними діями, які проявилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров»я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, то його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст.186 КК України.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» рекомендовано судам при розгляді кримінальних справ, досліджуючи дані про особу підсудного з»ясовувати вік, стан здоров»я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи, минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім»ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан.

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_2 суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують його покарання, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку.

Суд бере до уваги те, що підсудній має молодий вік; йому виповнився 21 рік; мати його померла, батько перебуває у місцях позбавлення волі; перебуває на утриманні своєї сестри; визнав свою вину; розкаюється і активно сприяв розкриттю злочину; за місцем проживання характеризується позитивно; до кримінальної відповідальності притягується вперше; вчинив тяжкий злочин; офіційно не працює; не одружений і не має на утриманні неповнолітніх дітей; не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра за місцем проживання; заподіяну злочином шкоду потерпілій відшкодував; зі сторони потерпілої претензій матеріального та морального характеру до нього не має.

Обставинами, що пом»якшують покарання підсудного ОСОБА_2 є визнання вини та щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання підсудному ОСОБА_2 судом не встановлено.

За таких обставин суд, вважає, що виправленню та перевихованню підсудного ОСОБА_2 може сприяти покарання не пов»язане з його ізоляцією від суспільства і призначає йому покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, призначивши покарання із випробуванням.

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують його покарання, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку.

ОСОБА_3 має вік 26 років; не має сім»ї, мати померла, батько залишив сім»ю і проживає у Росії, ним опікується тітка ОСОБА_7; за місцем проживання характеризується з позитивної сторони; не одружений і не має на утриманні неповнолітніх дітей; вину у вчиненні злочину визнав; на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває; до кримінальної відповідальності притягується не вперше, останній раз судимий 07.05.2004 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ст.296 ч.2 КК України до 1 року 9 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання з 1 рік 9 місяців іспитового строку; вчинив тяжкий злочин; офіційно не працює; заподіяну злочином шкоду потерпілій відшкодував; зі сторони потерпілої претензій матеріального та морального характеру до нього не має.

Обставиною, що пом"якшує покарання підсудному ОСОБА_3 суд визнає щире каяття та визнання вини.

Обставин, що обтяжують покарання підсудному ОСОБА_3 судом не встановлено.

За таких обставин суд, вважає, що виправлення та перевиховання підсудного ОСОБА_3 можливі без ізоляції від суспільства та вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, призначивши покарання із випробуванням.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судових витрат по справі не має.

По справі маються речові докази: мобільний телефон марки «Samsung» з стартовим пакетом мобільного оператора «Київстар»; сумка; паспорт;, свідоцтво про народження; кредитна карточка АБ «Приватбанк»; платіжні доручення;гаманець, гроші в сумі 53 гривні, які повернуті за належністю власнику ОСОБА_4, а тому підстав для вирішення питання про повернення за належністю суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ :

визнати ОСОБА_2 винним в скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначити йому покарання по даній статті 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

На підставі ст. 76 п. 3,4 КК України покласти на ОСОБА_2 обовязки повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та періодично, зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_2 утримання під вартою скасувати, звільнивши останнього з під варти із зали судового засідання негайно. До вступу вироку у законну силу, обрати засудженому ОСОБА_2 міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

Визнати ОСОБА_3 винним в скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначити йому покарання по даній статті 5 (п»ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.

На підставі ст. 76 п. 3,4 КК України покласти на ОСОБА_3 обовязки повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та періодично, зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 утримання під вартою скасувати, звільнивши останнього з під варти із зали судового засідання негайно. До вступу вироку у законну силу, обрати засудженому ОСОБА_3 міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судових витрат по справі не має.

Речові докази по справі повернути за належністю ОСОБА_4.

Вирок суду може бути оскаржено учасниками до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області протягом 15 днів з моменту його проголошення, а засудженими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з моменту вручення їй копій вироку.

Суддя ОСОБА_13