Справа № 304/1143/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

04.02.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/110/2016 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Перечинського районного суду від 07.12.2015.
Цим вироком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, учень 1 курсу Великоберезнянського професійно-технічного училища, не судимий, засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн..
З посиланням на ч.1 ст. 105 КК України суд звільнив ОСОБА_8 від покарання з застосуванням примусового заходу виховного характеру у виді застереження.
Речовий доказ велосипед ухвалено повернути потерпілій ОСОБА_9 ..
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_8 31.07.2015 приблизно о 5 годині таємно викрав з двору по АДРЕСА_2 належний ОСОБА_9 велосипед марки «ВМХ Хаххіооn» вартістю 2100 грн..
Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі вказує, що суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого на порушення припису ч.3 ст. 349 КПК України. Стверджує, що показання ОСОБА_8 в судовому засіданні не дали підстави для визнання його винним у крадіжці, а тому ухвалення щодо нього обвинувального вироку є незаконним. Просить вирок скасувати і через недоведеність вини обвинуваченого в учиненні кримінального правопорушення ухвалити новий виправдувальний вирок.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, промову прокурора, яка заперечила проти апеляційних вимог, провів судові дебати, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення; форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, відповідно до ч.4 ст. 110 і ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.
На суд, відповідно до приписів ст. ст. 314 і 374 КПК України, покладається перевірка відповідності обвинувального акту вимогам цього Кодексу, а у разі ухвалення вироку - формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень частин 2 і 3 ст. 349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим, прокурором і судом першої інстанції не дотримані.
Слідчий виклав в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, правову кваліфікацію вчиненого, на його думку, кримінального правопорушення, але не сформулював в ньому обвинувачення ОСОБА_8 , чим істотно обмежив його процесуальні права, передбачені ст. 42 цього Кодексу і унеможливив правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Проте суд першої інстанції на такі порушення вимог кримінального процесуального закону уваги не звернув, чи розуміє ОСОБА_8 в чому він обвинувачується, не з`ясував, всупереч приписам ст. 314 КПК України відповідності обвинувального акту вимогам цього Кодексу не перевірив, призначив на його підставі судовий розгляд, який провів з порушенням ч.3 ст. 349 КПК України, і внаслідок ухвалив вирок, який не відповідає вимогам ст. 374 цього Кодексу. Відповідно до ст. 409 КПК України при розгляді справи в апеляційній інстанції вони утворюють підставу для скасування вироку.
Журнал судового засідання, носій інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії, не містять даних, на підставі яких можна було б дійти висновку, що суд з`ясував, які фактичні обставини учасники судового провадження не оспорюють, чи правильно вони розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції.
Згідно з приписами ч.3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
В апеляційній скарзі і під час апеляційного розгляду кримінального провадження таких клопотань не заявлено.
Ухвалити новий вирок або закрити кримінальне провадження за таких обставин Апеляційний суд не вправі, оскільки такі рішення суперечили б правилам, викладеним у ст.ст. 417 і 420 КПК України.
Відповідно до ст. 314 КПК України перевірка відповідності обвинувального акта вимогам цього Кодексу і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. В разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд в підготовчому засіданні має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Клопотань щодо запобіжного заходу Апеляційному суду не подано. З огляду на те, що при ухваленні вироку запобіжний захід щодо ОСОБА_8 не обирався, питання про нього Апеляційний суд не обговорює і не вирішує.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Перечинського районного суду від 10.11.2015 щодо ОСОБА_10 скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
СуддІ