справа №176/2245/15-к
провадження №1-кс/176/175/15
УХВАЛА
18 вересня 2015 р. Слідчий суддя Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Жовті Води Дніпропетровської області погоджене з старшим прокурором прокуратури м. Жовті Води ОСОБА_4 клопотання ст. слідчого СВ Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 по кримінальному провадженню, відомості про яке 18 червня 2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000692, у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Вілино Бахчисарайського району Автономної Ресупліки Крим, громадянина України, не працюючого, не одруженого, дітей не має, опікуном не являється, інвалідом не являється, державних нагород і відзнак не має, до затримання зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 23.03.2010 року Бахчисарайським районним судом АР Крим за ст. 185 ч. 2, ст. 75 КК України до позбавлення волі строком 2 роки з випробувальним терміном 2 роки; 2) 18.04.2012 року Бахчисарайським районним судом АР Крим за ст.ст. 185 ч. 2 , 187 ч. 1, 70, 71 КК України до позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців, звільнився 18.09.2015 року за відбуттям строку покарання, якому повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора прокуратури м. Жовті Води ОСОБА_4 , захисника за договором про правову допомогу ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

З матеріалів клопотання витікає, що ОСОБА_6 , будучи засудженим 18.04.2012 р. Бахчисарайським районним судом Автономної Республіки Крим за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, відбуваючи з 14.06.2012 р. покарання в Жовтоводській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№26), систематично порушував встановлений режим відбування покарання, не виконував законних вимог представників адміністрації ЖВК-26, на виховні заходи адміністрації ЖВК-26 не реагував, за що станом на 18.06.2015 р. до засудженого ОСОБА_6 адміністрацією ЖВК-26 застосовано 30 стягнень, з яких 7 стягнень у вигляді попереджень, 9 стягнень у вигляді доган, 6 стягнень у вигляді суворих доган, 7 стягнень у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятору, 1 стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу строком на 2 місяці - в період з 04.05.2015 р. до 04.06.2015 р.

Так, 04.05.2015 р. за порушення засудженим ОСОБА_6 норм, які визначають порядок і умови відбування покарання в установах виконання покарань, що виразилося у самовільному залишенні 02.05.2015 р. засудженим ОСОБА_6 строю відділення СПС №14 ЖВК-26, в якому ОСОБА_6 відбував покарання, та намаганні останнього проникнути на територію локального сектору №2, за яким не закріплене відділення СПС №14 ЖВК-26, на підставі постанови начальника ЖВК-26 полковника внутрішньої служби ОСОБА_8 від 04.05.2015 р. засуджений ОСОБА_6 переведений до приміщення камерного типу (далі по тексту - ПКТ) ЖВК-26 строком на 1 місяць, звідки звільнений 04.06.2015 р.

Згідно наказу начальника ЖВК-26 полковника внутрішньої служби ОСОБА_8 № 362 від 28.04.2015 р. засуджений ОСОБА_6 з 28.04.2015 р. відбуває покарання у відділенні СПС № 14 ЖВК-26.

17.06.2015 р. приблизно о 10 год. 00 хв. начальник відділення СПС № 14 ЖВК-26 капітан внутрішньої служби ОСОБА_9 , старший оперуповноважений ОВ ЖВК-26 капітан внутрішньої служби ОСОБА_10 , молодші інспекторі ВНіБ ЖВК-26 сержант внутрішньої служби ОСОБА_11 та старший прапорщик внутрішньої служби ОСОБА_12 з метою перевірки та підтримання санітарно-гігієнічного стану в приміщенні відділення СПС № 14 ЖВК-26 прибули до вказаного приміщення, в якому начальник відділення СПС № 14 ЖВК-26 капітан внутрішньої служби ОСОБА_9 як представник адміністрації вказаної колонії в присутності старшого оперуповноваженого ОВ ЖВК-26 капітана внутрішньої служби ОСОБА_10 , молодших інспекторів ВНіБ ЖВК-26 сержанта внутрішньої служби ОСОБА_11 та старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_12 , а також засудженого ОСОБА_13 двічі висунув засудженому ОСОБА_6 законну вимогу, а саме приступити до прибирання спального приміщення відділення СПС № 14 ЖВК-26 згідно затвердженого графіку чергувань, показавши ОСОБА_6 вказаний графік, на що засуджений ОСОБА_6 відповів категоричною відмовою, мотивуючи це тим, що він не буде прибирати спальне приміщення відділення СПС № 14 ЖВК-26, так як воно не засмічене, а також що для прибирання спальних приміщень в ЖВК-26 є «спеціальні» люди.

Того ж дня приблизно о 10 год. 15 хв. начальник відділення СПС № 14 ЖВК-26 капітан внутрішньої служби ОСОБА_9 та старший оперуповноважений ОВ ЖВК-26 капітан внутрішньої служби ОСОБА_10 доставили засудженого ОСОБА_6 до медичної частини ЖВК-26, де останній був оглянутий лікарем, який видав довідку про те, що ОСОБА_6 може виконувати роботи з благоустрою території колонії.

Того ж дня приблизно о 10 год. 40 хв. начальник відділення СПС № 14 ЖВК-26 капітан внутрішньої служби ОСОБА_9 , старший оперуповноважений ОВ ЖВК-26 капітан внутрішньої служби ОСОБА_10 та засуджений ОСОБА_6 повернулися до приміщення відділення № 14 СПС ЖВК-26, в якому начальник відділення СПС № 14 ЖВК-26 капітан внутрішньої служби ОСОБА_9 в присутності старшого оперуповноваженого ОВ ЖВК-26 капітана внутрішньої служби ОСОБА_10 зачитав засудженому ОСОБА_6 його обов`язки, передбачені ст. 107 Кримінально-виконавчого кодексу України, щодо дотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, утримання в чистоті і порядку приміщень, виконання встановлених законодавством вимог персоналу установи виконання покарань, а також текст ст. 391 КК України та попередив засудженого ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за вказаною статтею у разі його відмови приступити до прибирання спального приміщення відділення СПС № 14 ЖВК-26, після чого знову висунув засудженому ОСОБА_6 законну вимогу, а саме приступити до прибирання спального приміщення відділення СПС № 14 ЖВК-26, однак засуджений ОСОБА_6 , порушуючи вимоги п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 107 Кримінально-виконавчого кодексу України, продовжуючи свої злочинні дії, ігноруючи законну вимогу начальника відділення СПС № 14 ЖВК-26 капітана внутрішньої служби ОСОБА_9 , знову відповів категоричною відмовою, мотивуючи це тим, що він не буде прибирати спальне приміщення відділення СПС № 14 ЖВК-26, так як воно не засмічене, а також що для прибирання спальних приміщень в ЖВК-26 є «спеціальні» люди, тобто умисно злісно не виконав законні вимоги представника адміністрації ЖВК-26, хоча мав задовільний стан здоров`я був нагодований, одягнений за сезоном, забезпеченим необхідним для прибирання інвентарем, тобто міг виконати вищевказані законні вимоги представника адміністрації ЖВК-26.

Через те, що ОСОБА_6 до засудження і відбування за останнім вироком мав адресу проживання АДРЕСА_1 , то орган досудового розслідування убачає ризик, передбачений ст. 177 ч. 1 КПК України, про можливість підозрюваним переховуватися від органів досудового слідства та судуі таким чином незаконно перешкоджати проведенню досудового розслідування, то слідчим в справжньому клопотанні ставиться питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіривши наданні матеріали клопотання та дослідивши докази по цих матеріалах, заслухавши думку прокурора, який просив задовольнити клопотання, думку підозрюваного, його захисника, який вважав недостатність підозри, застосування такого запобіжного заходу надмірним та недоцільним, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований, в тому числі, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у відповідності до положень ч. 1 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст.178 ч. 1 КПК України крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Суд вважає, що в судовому засіданні не повною мірою доведена підозра у вчинені ОСОБА_6 кримінального правопорушення, що передбачене ст. 391 КК України, тобто злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарання особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

Так, суд надає оцінку і враховує у якості доказів на підтвердження доведеності підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення за ст.. 391 КК УКкраїни у вигляді протоколів допиту у якості свідків співпрацівників Жовтоводської виправної колонії №26 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , які під час виконання службових безпосередньо спілкувались з підозрюваним та які вказали, що в їх присутності останнім була висловлено непокора, засудженого ОСОБА_13 , який був присутній та особисто безпосередньо чув відмову ОСОБА_6 на пропозицію приступити до роботи, лікаря-терапевта Жовтоводської виправної колонії №26 ОСОБА_14 , який оглядав підозрюваного та видав довідку про те, що підозрюваний міг виконувати роботи з благоустрою колонії. Суд враховує посвідчену копію постанови начальника виправної колонії №26 від 04.05.2015 року, на підставі якої ОСОБА_6 як засуджений був переведений до приміщення камерного типу на один місяць за порушення правил внутрішнього розпорядку установи.

Втім, суд убачає недоведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_6 у вигляді злісної непокори законним вимогам адміністрації установи виконання покарання під час відбування покарання у виді позбавлення волі, та який був переведений до приміщення камерного типу, яка виразилась у відмові вийти на роботу з прибирання території установи згідно графіку чергування, оскільки такий графік чергування ОСОБА_6 як засудженому взагалі доведений не був, для ознайомлення під розпис не надавався, і ці обставини в судовому засіданні були підтверджені кожною з сторін прокурором в кримінальному провадженні ОСОБА_4 , та засудженим ОСОБА_6 .

Крім того, обставини можливості виконувати роботи з благоустрою колонії ОСОБА_6 , який посилався на стан здоров`я, підтверджені лише довідкою лікаря-терапевта Жовтоводської виправної колонії №26 ОСОБА_14 , а не незалежним лікарем за результатами огляду підозрюваного.

Оцінюючи наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України відносно ОСОБА_6 , які б давали підстави вважати, що останній може намагатися переховуватися від органів досудового розслідування або суду, і таким чином перешкоджати кримінальному провадженню, суд враховує останню характеристику підозрюваного за місцем відбування покарання, згідно якої за період відбування покарання характеризується посередньо, мав 30 стягнень.
Суд не знаходить достатніх підстав і вважає, що єдиний ризик за ч. 1 ст. 177 КПК України, на який посилався слідчий при зверненні клопотання та на підставі якого вважав за необхідне і доводив застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тим, до затримання мав місце реєстрації проживання за адресою АДРЕСА_1 , після його звільнення з місць позбавлення волі, що відбулося в день внесення клопотання, може виїхати саме за цією адресою, не має достатнього підґрунтя, оскільки на цю територію, яка є тимчасово неконтрольованою територією України у зв`язку з військовим конфліктом, з об`єктивних причин ОСОБА_6 вільно без ризику для життя потрапити не може.

В судовому засіданні ОСОБА_6 вказав, що він являється і лишається громадянином України, що він має місце, де він може проживати за адресою його тітки та дядька, з якими підтримував постійний зв`язок під час відбування покарання та які його запросили до себе для влаштування після звільнення з місць позбавлення волі, це АДРЕСА_2 .

Встановлення адміністративного нагляду над ОСОБА_6 після звільнення не посилює, а зменшує цей ризик, оскільки забезпечує встановлення контролю після прибуття за місцем його проживання .

У відповідності до ч. 2 ст. 183 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою як винятковий запобіжний захід може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно в разі, якщо прокурором , крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

ОСОБА_6 як до раніше судимої особи висувається підозра у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ст. 391 КК України, за який диспозицією цієї статті передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 3 років.

Прокурором у цьому випадку в судовому засіданні жодним чином не доведені і не підтверджені відносними і допустимими доказами, що ОСОБА_6 дійсно тим чи іншим чином перешкоджав цьому кримінальному провадженню або йому на цей час повідомлено про підозру у вчиненні ще іншого злочину. Останній не переховувався від органу на час досудового розслідування, оскільки до дня звільнення до 18.09.2015 року являвся засудженим і відбував покарання.

Суд не може проігнорувати ці вимоги закону і вважає у зв`язку з цим у відповідності з вимогами закону, дане подання є необгрунтовним та як таке задоволенню не підлягає.

За вищезазначеними обставинами до прибуття ОСОБА_6 , який звільнився з місць позбавлення волі та не ухиляється від явки до слідчого, відсутні підстави обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також більш м`якого у вигляді домашнього арешту.

У відповідності до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, у тому числі під час і на підставі законного арешту або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 176, 178, 183, 194, 197, 309 КПК України, -
У Х В А Л И В :

В клопотанні ст. слідчого СВ Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погодженого з старшим прокурором прокуратури м. Жовті Води ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню, відомості про яке 18 червня 2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000692, у відношенні ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Ухвала може бути оскаржена учасниками процесу безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно після її оголошення та прокурору.

Слідчий суддя