АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3356/15-к Номер провадження 11-кп/786/779/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання.

Згідно ухвали суду, до Ленінського районного суду м. Полтави надійшла заява засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України. У заяві засуджений вказував, що він відбув ? строку покарання, має дружину інваліда та малолітнього сина, тому вважає себе таким, що довів своє виправлення.

Відмовляючи в задоволенні заяви засудженого суд вказав, що за час відбування покарання останній не має заохочень, а має не зняті та не погашені стягнення, не змінив свою поведінку в позитивний бік після накладення на нього стягнень, що свідчить про недоведеність засудженим свого виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу районного суду скасувати, а його заяву про умовно-дострокове звільнення задовольнити посилаючись на працевлаштованість у Полтавській виправній колонії № 64, наявність заохочень, за час відбування покарання здобув професійну освіту на виробництві, має малолітню дитину та цивільну дружину, яка є інвалідом та потребує допомоги.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи засудженого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про залишення ухвали суду без зміни, вивчивши матеріали клопотання та особової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув певний строк покарання, призначений судом, в залежності від ступеня тяжкості скоєного ним злочину.

Отже, відбуття певної частини покарання є лише формальною умовою умовно-дострокового звільнення. Фактичною або матеріальною обов`язковою підставою є доведеність виправлення засудженого - поведінка ув`язненого в місцях позбавлення волі та його ставлення до праці.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Машівського районного суду Полтавської області від 26.06.2014 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України на 4 роки позбавлення волі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 21.05.2015 року згідно ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» невідбутий строк покарання скорочено наполовину. Та встановлено новий строк покарання засудженму ОСОБА_7 1 рік 11 місяців 25 днів, який рахувати з 19.04.2014 року. На час розгляду місцевим судом заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є таким, що відбув більше 2/3 строку призначеного покарання за злочин, що само по собі не є достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до наявних у особовій справі документів, за період відбуття покарання у виправній колонії засуджений ОСОБА_7 характеризується негативно, допускав порушення режиму, має п`ятнадцять стягнень, із яких один раз поміщався до ДІЗО, які при цьому не зняті та не погашені. Останні два стягнення у вигляді попередження та догани були накладені на нього 07 і 16 вересня 2015 року вже після звернення ОСОБА_7 з даною заявою до суду. За час відбування покарання заохочень не мав (а.о.с.146).

Вищевикладене свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 належним чином не довів свого виправлення.

Доводи апеляції ОСОБА_7 про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення, так як він працевлаштований та має заохочення, дружину-інваліда та малолітню дитину, не дають підстав для застосування до нього такого звільнення, оскільки для цього засуджений повинен довести своє виправлення як сумлінною поведінкою, так і ставленням до праці.

Разом з цим слід відмітити, що ОСОБА_7 не одружений та в свідоцтві про народження дитини, на яку він посилається, не записаний її батьком.

Таким чином, на даний момент підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання відсутні.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання засудженого є законною і підстав для її скасування немає. Відповідно доводи апеляційної скарги засудженого про необхідність умовно-дострокового звільнення її від відбування покарання є безпідставними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2015 року, якою засудженому ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення - без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4