Справа № 509/2377/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2015 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в смт. Овідіополь матеріали кримінального провадження за звинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. В. Балка, Біляївського району Одеської області, громадянина України, українця, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого, в даний час, по мобілізації проходить військову службу у званні солдата у ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 )

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

В період часу з грудня 2014 року по березень 2015 року, ОСОБА_8 , із корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами та зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_9 , видавши себе за фахівця по виготовленню мебельної продукції (кухні, передпокою, спальні), під приводом виготовлення вищевказаної мебельної продукції в нову оселю потерпілого ОСОБА_9 , перебуваючи в торгівельному приміщенні № 244 на Харківському майданчику території ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20, отримав від потерпілого 650 дол. США (еквівалент 10244 грн. за курсом НБУ, станом на 31.12.2014 р.), які витратив на свій власний розсуд та взяті на себе зобов`язання перед потерпілим не виконав.

В січні 2015 року, ОСОБА_8 , із корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами та зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_9 , видавши себе за фахівця по виготовленню мебельної продукції, під приводом виготовлення вищевказаної мебельної продукції в нову оселю потерпілого ОСОБА_9 , знаходячись на території ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20, додатково отримав від потерпілого ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 400 дол. США (еквівалент 6304 грн. за курсом НБУ, станом на 01.01.2015 р.), які витратив на власні потреби та взяті на себе зобов`язання перед потерпілим не виконав.

На початку березня 2015 року, ОСОБА_8 , із корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами та зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_9 , усвідомлюючи те, що виготовляти вищевказану мебельну продукцію на замовлення потерпілого він не збирається, додатково, нібито для придбання дзеркала до ванної кімнати в нову оселю потерпілого ОСОБА_9 , отримав від останнього 2000 грн., які також витратив на свої власні потреби, і взяті на себе зобов`язання перед потерпілим не виконав.

18 березня 2015 року, ОСОБА_8 , за усною домовленістю з потерпілим ОСОБА_9 , був повинен встановити в новій оселі потерпілого вищевказану замовлену останнім меблеву продукцію, за виготовлення якої отримав від потерпілого вищевказані грошові кошти на загальну суму 18548 грн., однак свої зобов`язання перед потерпілим не виконав і не вчинив жодних заходів для їх виконання, заволодівши шахрайським шляхом грошовими коштами потерпілого на загальну суму 18548 грн., спричинивши тим самим матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 на зазначену суму.

Свою вину ОСОБА_8 визнав повністю, показав, що скоїв злочин при викладених вище обставинах, матеріали справи він не оспорює, як і не оспорює фактичні обставини скоєного ним злочину.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі крім тих, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, ОСОБА_8 , зловживаючи довірою, заволодів майном (грошовими коштами) потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 18548 грн., а тому кримінальну відповідальність він повинен нести за ст. 190 ч. 1 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його вік, особу винного, позитивну характеристику, першу судимість, знаходження на його утриманні малолітньої дитини 2009 р.н., а також відсутність цивільного позову з боку потерпілого з приводу матеріальних претензій до обвинуваченого.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_8 повинно бути призначено у вигляді обмеження волі, однак його виправлення, на думку суду, можливо без ізоляції від суспільства, тобто із застосуванням ст. 75 КК України.

Враховуючи те, що застосування вимог ст. 76 КК України є правом, а не обов`язком суду, а також той факт, що в даний час обвинувачений ОСОБА_8 мобілізований та проходить військову службу у званні солдата в ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ), суд вважає недоцільним покладати на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Керуючись ст.ст. 368-371,373-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Одеської області на протязі 30 діб з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з дня вручення їй копії вироку.

Суддя ОСОБА_1