УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про повернення обвинувального акта
09 грудня 2015 року м. Мукачево Справа №303/6481/15-к
1- кп/303/557/15
номер рядка стат. звіту 18
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ;
за участі:
прокурора ОСОБА_3 ;
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 20 січня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000208 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною першою ст. 185 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
07.10.2015 до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт по вищевказаному кримінальному провадженню.
Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчі судові засідання, призначені на 13, 20, 27 жовтня, 03, 10, 24 листопада, 02, 03 та 09 грудня 2015 року не з`явився, судові повістки обвинуваченому про розгляд даного провадження не вручені, у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 41, 42, 46, 47, 48, 49, 53, 54).
У процесі з`ясування питань щодо відповідності обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону, зокрема в частині, що стосується даних про особу обвинуваченого, прокурор зазначив, що місцезнаходження обвинуваченого на даний час йому не відомо, тому просив відкласти розгляд кримінального провадження та повторно застосувати привід.

Вислухавши думку представника сторони державного обвинувачення, поставивши при цьому на обговорення питання щодо повернення обвинувального акту прокурору, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, суд констатує наступне.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України).
Одними із загальних засад кримінального провадження є верховенство права, його законність та розумність строків (п.п. 1, 2, 21 частини першої ст. 7 Кримінального процесуального кодексу України), поняття яких законодавцем визначено у ст.ст. 8, 9, 21 названого Кодексу.
Згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Із зазначеними положеннями Основного Закону у повній мірі кореспондуються також і приписи частини першої ст. 9 Кримінального процесуального кодексу України, якими передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Пунктом 3 частини третьої ст. 314 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Згідно з вимогами частини першої статті 291 Кримінального процесуального кодексу України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.
Обвинувальний акт має містити, зокрема (серед іншого) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) (п. 2 частини другої ст. 291 КПК України).
Під час підготовчого судового засідання судом встановлено, що обвинувальний акт складений з порушенням вищевказаних норм Кримінального процесуального кодексу України.
В переданому на розгляд суду обвинувальному акті вказано адресу місця проживання обвинуваченого, а саме: АДРЕСА_1 .
З метою належного повідомлення ОСОБА_4 про судові засідання по справі, судом були здійснені виклики обвинуваченого за вищевказаною адресою, проте судові повістки не були вручені йому, у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 41, 42, 46, 47, 48, 49, 53, 54).
Поряд з цим, на підставі електронних листів (а.с. 16, 21, 26, 27) та письмового клопотання (а.с. 34) обвинувачений просив відкласти підготовче судове засідання у зв`язку з його періодичним лікуванням та перебуванням у різних лікарських установах та військових частинах. При цьому у вищевказаних листах та клопотанні обвинувачений не вказував даних про його фактичне місце проживання чи перебування.
За таких обставин прокурор взяв на себе зобов`язання забезпечити явку обвинуваченого у самостійному порядку, звернувшись до керівних осіб військової частини, де проходить службу ОСОБА_4 , а також надати суду документальні докази, які б підтверджували хворобу обвинуваченого для можливості зупинити кримінальне провадження.
У судових засіданнях по справі представники військової частини НОМЕР_1 повідомляли суд, що їм не відоме фактичне місце перебування обвинуваченого, оскільки ОСОБА_4 , при наближенні часу судового засідання постійно кудись зникав не повідомляючи їх про це.
Не було виконано також і ухвали суду від 03.12.2015 про привід обвинуваченого. Представник поліції у судовому засіданні 09.12.2015 зазначив, що за результатами вжитих заходів не вдалося встановити фактичне місце перебування обвинуваченого, що також підтвердив і командир військової частини.
Контроль за виконанням ухвали суду від 03.12.2015 року про застосування до обвинуваченого приводу було покладено на прокурора.
Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини по даному кримінальному провадженню суд також виходить з наступного.
У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Частиною першою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що: «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».
Аналогічні положення щодо забезпечення розгляду справи у розумні строки зазначено також у частині першій ст. 21 Кримінального процесуального кодексу України.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 22.11.2005 по справі «Антоненков та інші проти України" (Заява N 14183/02)» (п. 39, 41) зазначив, що: «…період часу, який має бути взятий до уваги для визначення тривалості кримінального провадження, починається з дня, коли особу «обвинувачено» в автономному або матеріальному розумінні цього терміна та закінчується у день, коли обвинувачення остаточно визначено або провадження припинено; розумність тривалості провадження має бути оцінена в світлі конкретних обставин справи з врахуванням критеріїв, напрацьованих Європейським судом, зокрема складності справи та поведінки заявника і відповідних державних органів».
Аналогічний висновок Європейського суду з прав людини щодо причин порушення розумних строків розгляду справ, пов`язаних з поведінкою державних органів міститься й у рішенні від 09.11.2006 по справі «Білуха проти України» (Заява №33949/02) (п.п. 61, 64) та «Плєшков проти України» (рішення 19.02.2011, Заява № 37789/05, п. 49) та в інших рішеннях, загальна кількість яких становить понад 120. У вказаних рішеннях Європейським судом з прав людини було констатовано порушення розумних строків розгляду справ з вини державних органів.
Ситуація, яка склалася по даному кримінальному провадженню в жодному разі не може свідчити про можливість додержання судом розумних строків його розгляду, регламентованих частиною першою ст. 6 Конвенції та частиною першою ст. 21 Кримінального процесуального кодексу України, в зв`язку не можливістю призначення судового розгляду по справі за відсутності обвинуваченого, участь якого є обов`язковою.
Матеріали справи свідчать про формальний підхід як слідчого так процесуального керівника щодо встановлення дійсного місця проживання чи перебування обвинуваченого по даній справі, що, в свою чергу, позбавляє суд можливості розглянути справу в розумні строки та встановити об`єктивну істину по ній. Такий стан справи порушує також і права потерпілого.
Формальне зазначення в обвинувальному акті адреси проживання ОСОБА_4 не може вважатися належним виконанням вимог ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України.
Незважаючи на вжиті судом заходи щодо виклику обвинуваченого у судові засідання по справі, яких було дев`ять, не вдалося за можливе забезпечити його явку до суду та встановити його фактичне місце перебування. Також, незважаючи на взяті на себе зобов`язання, представником сторони державного обвинувачення, на надано суду також і документальних доказів, які б свідчили про тривале захворювання ОСОБА_4 , для можливості вирішення питання про зупинення кримінального провадження.
За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору на підставі п. 3 частини третьої ст. 314 Кримінального процесуального кодексу України.
Вказаний висновок суду ґрунтується на тому, що прокурором, при направленні обвинувального акту до суду, не було забезпечено дотримання обов`язкових при складанні обвинувального акту вимог закону.
Аргументи та доводи прокурора про те, що зазначені невідповідності обвинувального акту не є перешкодою для відкладення розгляду справи та, в подальшому, призначення її до судового розгляду, судом відхиляються, оскільки суд не може виконувати функції органів досудового слідства та усувати недоліки у їх роботі, так як на судову гілку влади, в законодавчому порядку, покладено функцію щодо здійснення правосуддя, а не збереження у суді нерозглянутих кримінальних проваджень, в зв`язку з відсутністю в обвинувальному акті відомостей про фактичне місце проживання чи перебування обвинуваченого.
Суд, з урахуванням процесуальної природи судового провадження, позбавлений можливості усунути вищевказані порушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 7, 8, 9, 21, 110, 291, 293, 314, 369, 370, 372, Кримінального процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 20 січня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000208 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною першою ст. 185 Кримінального кодексу України повернути прокурору прокуратури м. Мукачево ОСОБА_3 .
2. Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1