ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.11.2015 року Московський районний суд м. Харкова у складі : головуючої судді - ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003697 від 01 серпня 2015 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцям. Харкова, українця, громадянина України, маючого вищу освіту, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України ;

ВСТАНОВИВ :

22.07.2015 року, точний час не встановлено, ОСОБА_4 знаходячись у своєї знайомої ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, за раптово виниклим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав речі останньої, а саме гаманець, у якому знаходилась пластикова банківська кредитна картка ПАТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_1 . Зазначені речі він поклав у складовій шафі за вищевказаною адресою.
Вранці 23.07.2015 року о 8 годині ранку ОСОБА_4 вийшов з дому, при цьому узявши з собою пластикову банківську кредитну картку «ПриватБанку» № НОМЕР_1 , держателем якої є ОСОБА_5 , яку дістав із гаманця. Крім того, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність та караність своїх злочинних дій, розуміючи, що банківська картка є офіційним документом, з метою подальшого використання в корисливих цілях та власного збагачення, отримавши можливість розпоряджатися кредитною карткою на власний розсуд , о 8 годині 05 хвилин прибув до банкомату «ПриватБанку», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Блюхера, 29-Б, де достовірно знаючи цифровий пін-код до банківської кредитної картки, реалізуючи свій злочинний умисел, здійснив банківську операцію з кредитною карткою «Приват Банк» № НОМЕР_1 , яка належала ОСОБА_5 , знявши з її рахунку гроші в сумі 1600 грн., при цьому було знято комісію у розмірі 50 гривень 73 копійки, після чого розпорядившись грошима на свій власний розсуд та заподіявши потерпілій ОСОБА_5 матеріальні збитки, на загальну суму 1650 гривен 73 копійки.
Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, показав, що дійсно сталося так , що він посварився зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , та таємно викрав з її гаманця пластикову карту « Приватбанку» , знаючи при цьому код доступу , оскільки раніше неодноразово користувався нею з дозволу ОСОБА_6 . За допомогою картку зняв гроші 1600 грн. і витратив на власні потреби.

Вказав, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають фактичним обставинам справи, події вчинення ним злочину вірно відображені. У вчиненому щиро кається, обіцяє у майбутньому правопорушень не вчиняти.

Потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила , що обставини справи вірно викладені у обвинувальному акті та обвинуваченим ОСОБА_7 . На даний час до нього немає претензій та просить його не карати.

Оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, пояснюють мотив вчиненого, підстав для самообмови судом не встановлено.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого та інших учасників процесу. Тому, враховуючи думку прокурора, обвинуваченого, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, окрім письмових доказів та даних, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому, розгляд провадження провадився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_4 доведена повність, його дії кваліфіковані вірно за ч.1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а також за ч.1 ст.357 КК України , тобто викрадення офіційних документів .
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ; особу винного, який не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд враховує щире каяття . Обставин, що обтяжують покарання , судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання в межах санкцій статей , за якими він звинувачується .

При призначенні остаточної міри покарання для ОСОБА_4 , суд керується ч.1 ст.70 КК України та призначає остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, міркуючи, що таке покарання буде відповідатиме вчиненому обвинуваченим й достатнім для його виправлення.
У відповідності до ч.1 ст.72 КК України при складанні призначених покарань за сукупністю злочинів менш суворий вид покарання переводиться у більш суворий , виходячи з наступного співвідношення : одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
За сукупності обставин вчиненого злочину, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи особу ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за його поведінкою постійного та обов`язкового контролю, тому суд вважає можливим застосувати до ОСОБА_4 вимоги ст. ст. 75-76 КК України, тому що таке покарання буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Цивільний позов потерпілою на досудовому і судовому слідстві не заявлений .

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 та ч.1 ст.357 КК України та призначити йому покарання :
за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 ( два) роки ,
за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 ( один ) рік .
На підставі ч.1 ст.70, 72 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання 2 ( два) роки позбавлення волі .
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю два роки.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання ; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Суддя