Справа № 199/4101/15-к
ВИРОК
іменем України
30 грудня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську кримінальне провадження № 0000952 відносно:

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня технічна, холостого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 12.12.2007 Довгінцевським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 307, ст. 69 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна. Звільнився: 14.07.2009 умовно-достроково на не відбутий строк: 10 місяців 9 днів;

2) 16.04.2013 Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень. Покарання не відбуте;

3) 09.09.2015 Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст.ст. 71, 72 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень виконувати самостійно,

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше вчиняла кримінальні правопорушення з корисливих мотивів, маючи не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, повторно вчинив кримінальне правопорушення з корисливих мотивів.

Так, ОСОБА_3 19.05.2015 приблизно о 08.30 годині знаходився на перехресті вулиць Пушкіна та Желябова, а саме: неподалік будинку № 20 в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, де побачив раніше йому невідому ОСОБА_6 , яка в цей час йшла на перехресті вулиць Пушкіна та Желябова, тримаючи у лівій руці мобільний телефон марки «Самсунг» моделі «Дуос» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , розмовляючи по телефону.

В цей момент у ОСОБА_3 раптово виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення майна (грабіж), що належить ОСОБА_6 , а саме: мобільного телефону марки «Самсунг» моделі «Дуос», який вона тримала у руці.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 , підбіг с заду до ОСОБА_6 , а саме з лівого боку та однією рукою схопив за мобільний телефон марки «Самсунг» моделі «Дуос», який остання тримала в лівій руці, та, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом ривку, відкрито викрав з рук ОСОБА_6 вищевказаний мобільний телефон, після чого побіг в сторону вул. Комінтерна в м. Дніпропетровську та з місця скоєння злочину з викраденим майном зник,розпорядившись їм в подальшому на власний розсуд.

Вартість викраденого майна, що належить ОСОБА_6 , а саме: мобільного телефону марки «Самсунг» моделі «Дуос» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , згідно висновку експерта № 546/38 від 26.05.2015 становить 1047,27 гривень.

Також, крім мобільного телефону ОСОБА_3 викрав флеш-карту пам`яті на 1 ГБ та дві сім картки, які були в телефоні, проте вартість цих речей не встановлена.

Умисними діями ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_6 завдано майновий збиток на суму 1047,27 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не визнав ані за обвинуваченням, підтриманим прокурором, ані за обвинуваченням, підтриманим потерпілою ОСОБА_6 та її представником ОСОБА_5 . ОСОБА_3 пояснив, що 19.05.2015 він знаходився на пл. Островського зі своїм знайомим ОСОБА_8 . До моменту його затримання він їхав на 51 маршрутці з пл. Островського, в салоні якої побачив пакет, який взяв та вийшов на зупинці «Любава» в районі вул. Березинська. Коли він звернув в арку будинку, заїхала патрульна машина міліції. Працівники міліції зупинили його та попросили вивернути кармани та показати недозволені предмети. З пакету нічого не доставав, бачив що там є речі. Коли співробітники міліції відкрили пакет, побачили светр, чохол рожевий. Після цього вони наділи на нього наручники та повезли у райвідділ, по дорозі били його та погрожували. По дорозі перед мостом, який над залізничною колією, зупинилися, там була потерпіла. Працівники міліції показали їй речі з пакету. Вона зазирнула у машину та подивилася на нього. Далі його повезли у райвідділ, постійно йому погрожували. Його постійно били, змушували зізнатися в злочині, у зв`язку з чим він дав якісь покази на ходу. Коли він підписував документи, поблизу весь час перебували співробітники міліції, які дивилися, щоб він зайвого не писав. Далі на нього надягли зелений светр, який був у пакеті та повели на впізнання. Проте, коли його затримували, він був в іншому одязі. Потерпіла з самого початку казала, що телефон забирав не він, а інша людина, але коли її не знайшли, почала казати, що саме він забрав цей телефон. Свідок також впізнала його светру, який він випадково знайшов в пакеті маршрутного таксі. Свою вину не визнає, оскільки не має ніяких прямих доказів, що це він скоїв даний злочин.

Незважаючи на невизнання своєї вини, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину за обставин, викладених у зміненому прокурором обвинувальному акті, підтверджується повністю дослідженими в судовому засіданні доказами:

- показами потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні про те, що близько 08:30 години 19.05.2015 вона направлялася до міськвиконкому. В людному місці до неї раптово підбіг раніше невідомий ОСОБА_3 , штовхнув її та вихопив з руки належний їй мобільний телефон, який, як вона вважає, передав його знайомому, який перебував поруч з ним. За нею йшла жінка, свідок у справі, яка все бачила і почала кричати на допомогу, викликала міліцію. Через деякий час ОСОБА_3 затримали працівники міліції. Після затримання ОСОБА_3 їй повернули карту пам`яті та чохол з мобільного телефону. Дві сім-карти та сам мобільний телефон їй не повернули, майновий збиток не відшкодований;
- показами свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні про те, що вона зранку 19.05.2015 йшла по вул. поблизу заводу Комінтерну. Попереду неї йшла дівчина, розмовляючи по телефону, яку обігнав хлопець, який ривком вихватив з рук дівчини телефон. Дівчина кричала, щоб він повернув телефон. Після цього вона одразу викликала міліцію та повідомила про злочин. На слідчому експерименті по одягу вона упізнала ОСОБА_3 , як хлопця, який заволодів мобільним телефоном потерпілої;
- протоколом огляду предмету від 19.05.2015, згідно якого за участю ОСОБА_3 були оглянуті чохол-панель до мобільного телефону, добровільно виданий ОСОБА_3 , який пояснив, що 19.05.2015 о 08:30 він відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Самсунг Дуос» чорного кольору, на якому знаходився вищевказаний чохол-панель. Також ОСОБА_3 добровільно видав флеш-карту пам`яті з написом «Micro SD 1 gb», яка зі слів ОСОБА_3 знаходилася у викраденому мобільному телефоні;
- протоколом огляду предмету від 19.05.2015, відповідно до якого за участі потерпілої ОСОБА_6 були оглянуті та повернуті їй на зберігання чохол-панель до мобільного телефону та флеш-карта пам`яті з написом «Micro SD 1 gb», які були видані ОСОБА_3 та визнані речовими доказами;

- протоколом пред`явлені особи для впізнання від 19.05.2015 з фото-таблицею до нього, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_6 серед чотирьох чоловіків по одягу, зрісту та рисам обличчя упізнала ОСОБА_3 , який 19.05.2015 відкрито викрав у неї мобільний телефон;
- протоколом пред`явлені особи для впізнання від 19.05.2015 з фото-таблицею до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 серед чотирьох чоловіків по одягу упізнала ОСОБА_3 , який 19.05.2015 відкрито викрав у раніше незнайомої жінки мобільний телефон;
- висновком експерта № 546/38 від 26.05.2015, згідно якого залишкова вартість мобільного телефону марки «Samsung» моделі «S7562» станом на 19.05.2015 могла становити 1047,27 гривень.
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані прокурором з урахуванням обсягу зміненого обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, як такі, що виразилися у відкритому заволодінні чужим майном (грабіж), вчинені повторно.

Суд критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні, в яких він не визнав свою вину у вчиненні даного злочину, заявивши про його обмову зі сторони потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 , оскільки як потерпіла, так очевидець вчинення даного злочину свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні послідовно і впевнено дали свої покази, відповівши на всі питання сторони захисту і без будь-яких сумнівів вказали на ОСОБА_3 , як особу, яка відкрито заволоділа майном потерпілої, що вони добре бачили і ніщо не заважало і не перешкоджало їм усвідомити протиправний характер дій ОСОБА_3 . При цьому як потерпіла ОСОБА_6 , так і свідок ОСОБА_9 раніше особисто ОСОБА_3 не бачили, не знали і відносин з ним не мали. А тому суд вважає, що будь-яких підстав для обмови обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілою і свідком не має, відповідно і не має жодних підстав ставити під сумнів їх покази в суді.

Суд також звертає увагу на те, що саме обвинувачений ОСОБА_3 видав співробітникам міліції чохол-панель до мобільного телефону і флеш-карту пам`яті з написом «Micro SD 1 gb, які зі слів потерпілої ОСОБА_6 належать їй і перебували при телефоні, викраденому ОСОБА_3 , що з урахуванням упізнання ОСОБА_3 потерпілою та свідком, як особи, яка відкрито заволоділа майном ОСОБА_6 беззаперечно спростовує покази обвинуваченого ОСОБА_3 щодо випадкового знайдення цих речей в салоні маршрутного таксі.

Суд не може погодитися з думкою обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_7 про те, що протоколи пред`явлення особи для впізнання від 19.05.2015 за участю як потерпілої ОСОБА_6 , так і свідка ОСОБА_9 , не можуть бути визнані як допустимі докази по кримінальному провадженню, оскільки, на думку ОСОБА_3 , інші чоловіки не були одягнені в светр того ж кольору, що і в нього, а також мали різний вік.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 228 КПК України особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різних відмінностей у віці, зовнішності та одязі.
З протоколів пред`явлення особи для впізнання від 19.05.2015 за участю потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 з фото-таблицями до них слідує, що поряд з ОСОБА_3 , 1982 р.н., були пред`явлені для впізнання три чоловіки, 1981, 1983 та 1985 р.н., всі середньої структури з ідентичним кольором волосся, без особливостей їх зовнішності, які були одягнені в ідентичного характеру одяг, але з деякими відмінностями у кольорі кофт, светрів та штанів, тобто які не мали різних відмінностей з ОСОБА_3 у віці, зовнішності та одязі, що вказує на відповідність цих протоколів вимогам ст. 228 КПК України.
Крім того, заяви обвинуваченого ОСОБА_3 про застосування працівниками міліції відносно нього заходів фізичного та психічного впливу під час затримання та на досудовому слідстві, фальсифікації під час його впізнання потерпілою ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_9 , свого підтвердження не знайшли, про що свідчать результати досудового розслідування по цій заяві і постанова про закриття кримінального провадження від 28.12.2015.
За таких обставин суд вважає, що всі дії обвинуваченого ОСОБА_3 були добре сплановані, мали активний і послідовний характер, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном.
Аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд знаходить їх такими, що продиктовані його бажанням уникнути персональної відповідальності за вчинене.
Усі вище перелічені докази через їх несуперечність свідчать про неспроможність доводів обвинуваченого ОСОБА_3 про нездійснення ним злочину.

В ході судового розгляду яких-небудь фактів, підстав, що підтверджували би затвердження обвинуваченого ОСОБА_3 , що кримінальне провадження відносно нього сфальсифіковане працівниками міліції (поліції) і який-небудь з доказів було здобуто незаконно, з порушенням норм КПК, судом при розгляді кримінального правопорушення не встановлено.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєнні вказаного злочину ґрунтуються на доказах, безпосередньо досліджених судом при розгляді даного кримінального провадження.

Досліджені судом і покладені в основу вироку докази у своїй сукупності і взаємозв`язку є допустимими, достовірними і достатніми для визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Потерпіла ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали обвинувачення ОСОБА_3 в раніше пред`явленому на досудовому слідстві обсязі та вважали правильним кваліфікувати умисні дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 186 КК України, як такі, що виразилися у відкритому заволодінні чужим майном (грабіж), вчинені за попередньої змовою групою осіб, повторно.

Потерпіла ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_5 вважали, що під час вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_3 діяв у групі з іншим чоловіком, якому передав викрадений у неї мобільний телефон і з яким він залишив місце вчинення злочину. Також потерпіла та її представник зазначали про те, що крім телефону було викрадено чохол для нього, сім карти, на яких малися кошти, флеш накопичувач, котрі фактично були повернуті їй на зберігання, але які матеріально не оцінені в обвинувальному акті як майно, яким заволоділи ОСОБА_3 та невстановлений чоловік.
На думку суду за наслідками судового розгляду встановлено, що обсяг обвинувачення, підтриманий потерпілою ОСОБА_6 та її представником ОСОБА_5 , не знайшов свого підтвердження наданими стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженими в суді доказами.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_6 вказала, що 19.05.2015 крім мобільного телефону ОСОБА_3 було також відкрито викрадено чохол-панель до телефону, в якому знаходилась флеш-карта пам`яті на 1ГБ та дві сім картки, які матеріально не оцінені як завданий збиток, що вказує на встановлення меншого за розміром майнового збитку, який в дійсності був завданий їй.

Проте, суд звертає увагу на те, що висновком експерта № 546/38 від 26.05.2015 встановлена лише залишкова вартість мобільного телефону марки «Самсунг» моделі «Дуос» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , яка оцінена у 1047,27 гривень. Також у висновку експерта вказано, що у зв`язку з відсутністю методичних рекомендацій щодо визначення залишкової вартості на панелі-чохли та фото флеш-картки пам`яті, відповідно до ч. 4 ст. 69 КПК України, неможливо встановити залишкову вартість вказаних предметів.

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_10 роз`яснив, що у зв`язку з тим, що мобільними операторами мобільні номери, сім картки та кошти, які перебували на рахунку, відновлюються безкоштовно, в зв`язку з тим, що відсутні методичні рекомендації з цього приводу, встановити залишкову вартість сім карток, чохлу та суму коштів на рахунку експертним шляхом не надається можливим.

Викладене свідчить про те, що органом досудового слідства були здійснені всі можливі заходи для встановлення розміру майнового збитку, завданого потерпілій ОСОБА_6 внаслідок вчинення ОСОБА_3 злочину, але вартість чохлу, флеш-карти пам`яті, двох сім карток, які були в телефоні, експертним шляхом не встановлена, а тому їх вартість не може ґрунтуватися на інших даних і не може бути поставлена у провину обвинуваченому, оскільки згідно п. 6) ч. 2 ст. 242 КПК України саме експертним шляхом визначається розмір матеріальних збитків, шкода немайнового характеру, шкода довкіллю, заподіяні кримінальним правопорушенням.

Стосовно доводів потерпілої та її представника щодо наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуючої ознаки складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою, яка була пред`явлена ОСОБА_3 в первісному обвинуваченні на досудовому слідстві та підтримана потерпілою та її представником в суді, необхідно зазначити наступне.

З показів свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні слідує, що молодий чоловік пробіг повз неї. В цей момент перед нею йшла потерпіла ОСОБА_6 та розмовляла по мобільному телефону. Молодий чоловік, який її обігнав, вирвав у ОСОБА_6 з руки мобільний телефон та побіг у невідомому напряму. На уточнююче питання прокурора чи діяв обвинувачений самостійно, свідок ОСОБА_9 пояснила, що після того, як у потерпілої ОСОБА_6 вирвали мобільний телефон, потерпіла почала кричати та звати на допомогу. За молодим чоловіком, який відкрито викрав мобільний телефон у потерпілої ОСОБА_6 , в якому ОСОБА_9 під час проведення слідчих дій упізнала обвинуваченого ОСОБА_3 , на крики потерпілої з провулку вийшов інший чоловік, який побіг за обвинуваченим.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні також зазначала про те, що, після того, як ОСОБА_3 вихопив з її руки мобільний телефон, він начебто передав його знайомому, який перебував поруч з ним.

Суд вважає, що цих показів свідка ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_6 не достатньо для підтвердження наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуючої ознаки складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою, яка була пред`явлена ОСОБА_3 на досудовому слідстві, оскільки, зазначаючи про невстановленого чоловіка, який разом з ОСОБА_3 вчинив даний злочин, слідчий та прокурор в первісному обвинувальному акті взагалі не описали суб`єктивну та об`єктивну сторони злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та не зазначили: місце і час, коли ОСОБА_3 начебто вступив в попередню змову на скоєння даного злочину з невстановленим чоловіком, як вони розподілили ролі у вчиненні злочину, які саме дії вчинив невстановлений чоловік для вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Суд вважає, що такий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, який містився в первісному обвинувальному акті і який підтримали потерпіла та її представник в судовому засіданні, не дозволяють суду та учасникам судового розгляду визначитися щодо ролі і обсягу вчинення злочину іншим співучасником, якщо співучасть у вчиненні злочину мала місце, враховуючи і те, що прокурором, потерпілою та її представником на протязі всього судового розгляду кримінального провадження так і не були надані інші додаткові докази, які б підтверджували наявність попередньої змови на вчинення даного злочину між ОСОБА_3 та невстановленим чоловіком.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 умисного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких та вчинений з корисливих мотивів; дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення тяжкого злочину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно суспільно-корисною працею не займається, характеризується задовільно, в СІЗО перебуває під амбулаторним наглядом з діагнозом: хронічний гепатит невідомої етіології в стадії компенсації, холецистопанкреатит.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає: рецидив злочинів.

З урахуванням вищевикладеного, ставлення обвинуваченого ОСОБА_3 до наслідків вчинених ним дій, приймаючи до уваги, що грабіж належить до небезпечних корисливо-насильницьких злочинів, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливо виключно в умовах ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки на час ухвалення даного вироку ОСОБА_3 засуджено 09.09.2015 вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст.ст. 71, 72 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень за попереднім вироком ухвалено виконувати самостійно.

Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 110, 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначеним покаранням поглинути покарання у виді позбавлення волі за вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.09.2015 і остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015) покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень за вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.04.2013 виконувати самостійно.

Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з 19.05.2015, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015) один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити колишній тримання під вартою.

Речові докази: чохол-панель та флеш-карту пам`яті повернути ОСОБА_6 .
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою з моменту вручення йому копії вироку, до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1