БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 497/2200/15-к
Провадження № 1-кп/497/173/15
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015 року м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 26 грудня 2014 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград Одеської області, болгарина за національністю, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, колишнього патрульного за рахунок посади молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія відділення логістики відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », військової частини НОМЕР_1 , солдата, особу якого встановлено згідно військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого 26.08.2014 року та паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 03.02.2006 року Болградським РВ ГУМВС України в Одеській області, -

який обвинувачується у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року №607/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації.

Обвинувачений ОСОБА_4 на виконання зазначеного Указу, 27 серпня 2014 року як солдат був призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для її проходження до військової частини НОМЕР_1 .

27 серпня 2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 292-ос солдат ОСОБА_4 призначений на посаду водія інженерно-саперного відділення оперативно-бойової прикордонної комендатури військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

03 вересня 2014 року солдат ОСОБА_4 призначений на посаду патрульного за рахунок посади молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія відділення логістики відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 »

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, п.8 ст.6, п.2 ст.23, п.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний:

- свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

- беззастережно виконувати накази командирів (начальників);

- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

- виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями;

- неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові;

- сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України;

- вважати таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком ( розкладом занять);

- дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

10 грудня 2014 року солдат ОСОБА_4 змінився з наряду та йому було надано звільнення з якого він 12 грудня 2014 року повинен був з`явитись до місця проходження служби на ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Проте, 12 грудня 2014 року солдат ОСОБА_4 діючи з прямим умислом, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, з метою ухилитися від військової служби на певний час, не з`явився вчасно на службу - на ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової служби та проводив час на власний розсуд за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, 12 грудня 2014 року солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу зі звільнення на ВПС «ІНФОРМАЦІЯ_2» військової частини НОМЕР_1 без поважних причин та ухилявся від військової служби до 09:00 години 03 вересня 2015 року.

На підставі викладеного, орган досудового розслідування обвинувачує ОСОБА_4 в тому, що своїми умисними діями він вчинив кримінальний злочин, передбачений ст.407 ч.3 КК України за ознаками: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Будучи допитаним в ході судового розгляду даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України не визнав в повному обсязі.

При цьому, суду пояснив, що в серпні 2014 року йому додому, за адресою його постійного місця проживання працівник військкомату приніс повістку, за яку він розписався та отримав її. В призначений час, він прибув до військкомату, де військовий комісар ОСОБА_6 роз`яснив йому, що мобілізація буде тривати 2-3 місяці, і служба буде проходити в м. Болград, Одеської області в прикордонному загоні. Тому він і погодився. В цей же день, він пройшов медичну комісію в Болградській ЦРЛ, де його супроводжував працівник військкомату ОСОБА_7 . За наслідками медичної комісії, у нього було виявлено підвищений тиск, однак висновок комісії був, що він приданий до військової служби. Наступного дня, він разом з тим же працівником ОСОБА_8 поїхали до м. Ізмаїл, де він також пройшов медичну комісію у військовій поліклініці. Лікар, який також виявив у нього підвищений тиск запитав, чи бажає він проходити військову службу, на що він погодився. Потім, по приїзду в прикордонний наряд, йому видали форму, та він приступив до відбування служби.

Проходив службу у ВПС «ІНФОРМАЦІЯ_2», ходив в наряди, отримував зброю, однак його заставляли прибирати двір, білити бордюри, збирати недопалки, що було принизливим для його честі і гідності, так як він мав намір охороняти кордон, а не збирати недопалки. Усвідомлював, що він призваний на військову службу для того, що б захищати і охороняти державний кордон України. Однак з годом на нього почали вчиняти тиск, примушували до виконання чорної роботи, та заставляли підписати згоду на відправку до зони АТО, на що він категорично не погоджувався. Потім прийшов наказ, в якому було зазначено 10 прізвищ військовослужбовців, в тому числі в цьому списку було і його прізвище, про те, що вони направляються в зону АТО, на що він відмовився, і перестав свідомо ходити на службу.

Пояснив, що його обманули, завіривши, що він буде проходити військову службу в АДРЕСА_1 , і в зону АТО він їхати не буде, і що мобілізація буде тривати всього три місяці. При цьому не було враховано, що на його утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей, що він є віруючим, і його віра йому взагалі не дозволяє проходити військову службу, оскільки він не може застосовувати зброю.

Стверджував, що військовий комісар ОСОБА_6 його обманним шляхом призвав на військову службу, що на нього вчиняли постійний тиск: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , тому він, обвинувачений ОСОБА_4 боявся за своє життя, боявся, що його можуть якимось чином підставити, за спокій своєї сім`ї, тому перестав ходити на службу, потім хворів, займався самолікуванням, однак в Болградській ЦРЛ йому відмовили видати лікарняний. З огляду на Указ Президента України № 1614-7, який звільняє від мобілізації осіб, у яких троє і більше дітей, то на його думку, він взагалі не мав бути призваний на військову службу, зазначені дії вчинені відносно нього є незаконними.

З метою припинити тиск, він телефонував на гарячу лінію прем`єр міністру ОСОБА_11 , після чого прийшовши на наступний день на службу, начальник прикордонної застави змусив його написати документ, що жодних претензій до командування він особисто не має.

На запитання прокурора, ОСОБА_4 пояснив, що заяву у військкоматі він не писав, також повідомляв військовому комісару, що він є віруючим, що на його утриманні знаходяться троє дітей, більше десяти років працював в охоронному агенстві « ІНФОРМАЦІЯ_6 », здійснював спостереження на моніторах. Його батьки є бабтистами, він також ходить на зібрання, віра йому не заважає проходити військову службу, він не може лише використовувати зброю. За час проходження військової служби він разів п`ятнадцять отримував військову зброю, однак її не використовував У разі, якщо виникла б така необхідність, він би відповів відмовою. З обов`язками військовослужбовця він не знайомився, статут не читав, все що йому давали підписувати, він підписував. В розібранні та чистці автомата, військових навчаннях - він участь приймав.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні вищевказаного кримінального злочину, його вина підтверджується наданими стороною обвинувачення наступними доказами, які визнані судом належними та допустимими, зокрема поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків, а саме:

Свідок ОСОБА_10 , начальник відділу ВПС «ІНФОРМАЦІЯ_2», майор (а.с.67), суду пояснив, що він прийшов на службу до ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в жовтні 2014 року, де колишній солдат ОСОБА_4 вже проходив військову службу на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії-водія відділення логістики ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », під час проходження якої було виявлено факт не прибуття на службу, а саме: 12 грудня 2015 року ОСОБА_4 не прибув на службу, причини неявки не повідомив, про що він, ОСОБА_10 повідомив начальника Ізмаїльського прикордонного загону. Було проведено службове розслідування в зв`язку з не явкою ОСОБА_4 на службу протягом трьох діб. Так як, ОСОБА_4 і надалі не з`являвся на службу, було проведено службове розслідування в зв`язку з його неявкою протягом десяти днів. Спілкувався з ОСОБА_4 по телефону, приїжджав до дому, на що ОСОБА_4 пояснював, що ходити на службу не буде через свої релігійні переконання. Також ходили за місцем роботи дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_12 , з якою проводили бесіду, та пояснювали про необхідність чоловіку прибути на службу, і про наслідки не прибуття. Свідок також звернув увагу суду на те, що ОСОБА_4 був призваний на службу добровольцем, проходив службу в прикордонних нарядах «Військовий патруль по охороні військового містечка». ОСОБА_4 заступаючи в наряд за № 189 як солдат, отримував зброю: АКС-74, пістолет Макарова та спецзасоби, про що є відмітка в журналі видачі зброї, не відмовлявся від отримання зброї. Інструктаж по використанню зброї ОСОБА_4 проходив, про що відображено у відповідному журналі. Усі необхідні навчання, тренування ОСОБА_4 також проходив, перебував на стрільбах. У разі, якби ОСОБА_4 не пройшов необхідне навчання, він не був би допущений до несення служби зі зброєю. За весь період служби від ОСОБА_4 скарг, викладених в рапортах не надходило. Крім того, відразу після призову на службу, заступником начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_9 складався щоденник на солдата ОСОБА_4 , та даючи відповіді на запитання, останній повідомив, що він одружений, має двох дітей: сина ОСОБА_14 , 2006 року народження та доньку ОСОБА_15 , 2008 року народження, готовий зі зброєю обороняти державний кордон, категорично не відмовився виїжджати на Східний кордон держави.

На запитання прокурора свідок пояснив, що жодного наказу про направлення ОСОБА_4 в зону АТО - не було, і з цього питання ніяких документів ОСОБА_4 не підписував. Крім того, ніякого прискіпливого відношення до ОСОБА_4 з його сторони не було, ніяких наказів, які могли б принизити честь чи достойність солдата ОСОБА_4 ним не надавалось.

Свідок ОСОБА_16 , старший офіцер відділу персоналу Ізмаїльського прикордонного загону, майор (а.с.69), суду пояснив наступне. Солдат ОСОБА_4 в 2014 році проходив військову службу у відділі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія відділення логістики. Починаючи з 12 грудня 2014 року солдат ОСОБА_4 перестав ходити на військову службу, в зв`язку з чим по цьому факту проводилось п`ять службових розслідувань. Перше розслідування по факту неявки ОСОБА_4 на службу протягом трьох днів, друге розслідування по факту його неявки до десяти днів, після чого було повідомлено військову прокуратуру. Третє службове розслідування по факту звернення ОСОБА_4 на гарячу урядову лінію. Четверте службове розслідування по факту неявки ОСОБА_4 на службу протягом одного місяця, і п`яте службове розслідування по факту звернення ОСОБА_4 на гарячу лінію Прикордонної служби України. З ОСОБА_4 проводили неодноразово бесіди, роз`яснення, повідомляли про наслідки не виходу на службу та кримінальну відповідальність. Зі слів ОСОБА_4 він не ходив на службу через свої релігійні переконання, які не дозволяють йому брати зброю до рук. Про своє віросповідання ОСОБА_4 повідомив лише після не виходу на службу. Однак, жодних підтверджуючих документів не представив, рапортів про звільнення не подавав.

На запитання прокурора, свідок повідомив, що жодних наказів про відбуття на службу ОСОБА_4 в зону АТО - не було.

Свідок ОСОБА_9 , заступник начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з персоналом Ізмаїльського прикордонного загону (а.с.70), пояснив суду, що ОСОБА_4 прибув на військову службу по мобілізації до ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія відділення логістики. Він особисто 30 серпня 2014 року проводив бесіду з ОСОБА_4 та заповнював щоденник індивідуального вивчення військовослужбовця мобілізованого до Ізмаїльського прикордонного загону. На його запитання ОСОБА_4 повідомив, що він одружений, дружина ОСОБА_12 , має двох дітей: сина ОСОБА_14 , 2006 року народження, та доньку ОСОБА_15 , 2008 року народження, категорично не відмовився проходити службу на Східному кордоні держави. Також на запитання чи бажає продовжити військову службу і підписати контракт, ОСОБА_4 відповів, що можливо. При цьому ОСОБА_4 нічого не повідомляв про своє віросповідання, а також те, що він має не двоє, а більше дітей. Під час проходження служби солдат ОСОБА_4 залучався до служби в прикордонних нарядах по охороні військового містечка. Починаючи з 12 грудня 2014 року ОСОБА_4 не виходив на військову службу без поважних причин, в зв`язку з чим було призначено цілий ряд службових розслідувань. Оскільки він, свідок, несе відповідальність за особовий склад військовослужбовців, він виїжджав за адресою місця проживання ОСОБА_4 , однак останній не виявив бажання до спілкування, за місцем роботи його дружини, з якою проводив бесіду, пояснював про наслідки неявки її чоловіка ОСОБА_4 на військову службу. Згодом, ОСОБА_4 пояснив, що він не ходить на військову службу в зв`язку зі своїм віросповіданням, однак раніше, за весь період несення служби, він жодного разу не повідомляв будь-кому про належність до будь-якої віри, про наявність на його утриманні трьох неповнолітніх дітей. Під час проходження військової служби ОСОБА_4 отримував зброю, набої до зброї, екіпірування. Жодного рапорту чи заяви від ОСОБА_4 на ім`я безпосереднього його начальника - старшину, начальника відділення логістики, щодо звільнення його зі служби, чи з інших підстав - не надходило, про що свідчать записи в Журналі обліку рапортів. Після надходження такого рапорту начальник відділення логістики звертається з клопотанням на ім`я начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який в свою чергу звертається і передає рапорт на ім`я начальника Ізмаїльського прикордонного загону, в зв`язку чим здійснюється реєстрація в діловодстві відділу прикордонної служби. В обов`язки ОСОБА_4 входило несення служби в прикордонному наряді по охороні певної території. ОСОБА_4 командири по службі могли зробити зауваження щодо підтримання порядку на місці несення служби, втім ніякого тиску чи погроз ніхто не вчиняв і не висказував, не примушував до виконання чорної роботи. Графік несення служби: одна доба через дві вихідних доби. Слід зазначити, що від початку призову на військову службу ОСОБА_4 в його військовому квитку на стр.8 було зазначено посаду «ОБПК (оперативна бойова прикордонна комендатура), водій, де він спочатку і проходив службу, і яка у подальшому була вислана для проходження служби в зоні АТО. За період несення служби в ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ніяких наказів про направлення ОСОБА_4 до зони АТО не видавалось.

Свідок ОСОБА_17 , старший офіцер мобілізованого відділу Болградського районного військового комісаріату (а.с.71), пояснив, що ОСОБА_4 подав власноручно написану заяву про прийняття його добровольцем на військову службу по мобілізації до Болградського районного військового комісаріату. Після чого лише було видано відповідний наказ, заповнено облікову картку. Ще раніше, ОСОБА_4 надав згоду добровільно бути призваним на службу, про що було внесено запис до журналу реєстрації добровольців, за порядковим номером 69 (надав копію витягу з журналу та копію облікової картки).Згідно облікової картки ОСОБА_4 має правовий статус військовозобов`язаний.

Свідок ОСОБА_18 , військовий пенсіонер, станом на 2014 рік займав посаду військового комісара Болградського військового комісаріату (а.с.122), суду пояснив, що ОСОБА_4 в 2014 році прибув до військкомату, виявивши бажання бути добровольцем, про що було здійснено відповідний запис в журналі реєстрації добровольців. Після початку третьої хвилі мобілізації, ОСОБА_4 було надіслано повістку, по якій він прибув до військкомату. Після проведення з ОСОБА_4 особистої бесіди, він підтвердив свою згоду бути мобілізованим, при цьому строк служби взагалі не обговорювався, оскільки на цей час, попередні військовослужбовці, що були мобілізовані вже проходили службу п`ять місяців. При цьому, ніяких відомостей, які могли б перешкодити призвати ОСОБА_4 на службу він не повідомив. Не повідомляв він, що на його утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей, що він має певне віросповідання, яке перешкоджає йому проходити військову службу, що має незадовільний стан здоров`я, тощо. ОСОБА_4 за своїм віком є військовозобов`язаним. Так, в 2002 році йому виповнилося 25 років, тобто сплив крайній призовний вік, і він був переведений в запис, як військовозобов`язаний, який придатний до проходження військової служби. В 2007 році була здійснена заміна військового квитка на номерний документ, тоді ж заповнена облікова картка, в якій було вказано про наявність у ОСОБА_4 лише двох неповнолітніх дітей. Під час розмови з ОСОБА_4 , йому було роз`яснено, що у разі виникнення будь-яких проблем, конфліктів, він може звертатися до нього, ОСОБА_18 з метою їх вирішення, може подати рапорт про звільнення.

Свідок також зазначив, що коли ОСОБА_4 перебував в Ізмаїльському загоні при проходженні медичної комісії, психолога він виразив яре бажання служити в зоні АТО, чим дуже сильно вразив усіх присутніх. ОСОБА_19 , який супроводжував добровольців, зателефонував йому ОСОБА_18 та повідомив про це. Навіть під час телефонної розмови з ОСОБА_4 , він підтвердив свою згоду, тому і був залишений для проходження військової служби в оперативно-бойовій прикордонній комендатурі військової частини НОМЕР_1 .

Жодного тиску на ОСОБА_4 під час призову по мобілізації на нього не вчинялось.

Свідок ОСОБА_19 , військовослужбовець ВПС «ІНФОРМАЦІЯ_2», начальник відділення інспекторів прикордонної служби, раніше в 2014 році займав посаду начальника відділу офіцерів запасу і кадрів Болградського РВК (а.с.124). Пояснив, що ОСОБА_4 був добровольцем, з`явився до військкомату та самостійно подав заяву про призив по мобілізації. Він, ОСОБА_19 супроводжував ОСОБА_4 після проходження останнім медичної комісії в Болградській ЦРЛ, до Ізмаїльського прикордонного загону, де його також обстежив військовий лікар, дав медичний висновок про придатність до військової служби. Під час бесіди з психологом, ОСОБА_4 у його присутності, та у присутності цілого ряду інших осіб, висказав бажання проходити службу в зоні АТО, чим усі присутні були дуже вражені, і про що він, ОСОБА_19 доповів відразу ж військовому комісару ОСОБА_18 .. Саме з цих обставин, йому дуже запам`ятався солдат ОСОБА_4 .. У подальшому він був призначений на службу в оперативно-бойову прикордонну комендатуру військової частини НОМЕР_1 .

Свідок ОСОБА_20 , старший офіцер з організації діяльності дільничних інспекторів прикордонної служби штабу ІНФОРМАЦІЯ_7 , раніше в 2014 році займав посаду начальника відділу ВПС «ІНФОРМАЦІЯ_2» (а.с.126), суду повідомив, що ОСОБА_4 проходив службу спочатку в оперативно-бойовій прикордонній комендатурі військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), оскільки виявляв бажання служити в зоні АТО. Потім у вересні був призначений на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія відділення логістики ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». 12 грудня 2014 року ОСОБА_4 не вийшов на службу спочатку на три дні, потім десять днів, потім більше одного місяця. Намагаючись з`ясувати причини нез`явлення ОСОБА_4 на службу, неодноразово телефонував йому, їздив за адресою його постійно місця проживання, розмовляв з дружиною за місцем її роботи. Зі слів ОСОБА_4 він перестав ходити на службу через свої релігійні переконання, про що він повідомив, лише після того, як перестав ходити на службу, до цього жодного разу не обмовився, що він належить до якоїсь релігійної касти.

Свідок зазначив, що під час несення служби ОСОБА_4 ходив у різні наряди: по охороні військового містечка, Прикордонний патруль, отримував зброю і спецзасоби, до цього проходив інструктажі та навчання по користуванню зброєю. Від ОСОБА_4 жодного разу не надходило відмови від отримання зброї. За весь час служби ОСОБА_4 ніяких рапортів не подавав. Крім того, ніхто з командирів не примушував ОСОБА_4 і не віддавав йому наказів на миття туалетів, на виконання якоїсь іншої роботи. Однак, під час служби в День проведення парко-господарської діяльності, усі військовослужбовці залучались до прибирання території військового містечка, в тому числі і ОСОБА_4 з метою підтримання статутного порядку на території військового містечка.

Крім цього, вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння також повністю доведена наступними дослідженими та проаналізованими судом письмовими доказами, зокрема:

Згідно заяви від 14.08.2015 року від імені ОСОБА_4 на ім`я військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що ОСОБА_4 просив призвати його на військову службу по мобілізації згідно Указу Президента України від 22.07.2014 року № 607/2014 року «Про часткову мобілізацію до лав Збройних Сил України в добровільному порядку (а.с.36).

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив, що дана заява була написана ним власноручно, що він мав намір проходити військову службу в прикордонному загоні в АДРЕСА_1 , без виїзду до зони АТО.

Крім того, ОСОБА_4 раніше був зареєстрований в Журналі обліку добровольців Болградського РВК за порядковим номером 69 (а.с.92-94).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) № 72 від 27.08.2014 року ОСОБА_4 згідно Указу Президента України від 21.07.2014 року № 607/2014 «Про часткову мобілізацію» та мобілізаційного плану призваний для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1

АДРЕСА_3 заведено облікову картку до військового квитка на ім`я ОСОБА_4 , де значиться вся необхідна інформація на військовозобов`язаного, в тому числі про наявність чотирьох дітей, двоє з яких були неповнолітніми на час призиву (а.с.96).

Наказом начальника 17 прикордонного загону (І категорії) Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України № 292-ос від 27 серпня 2014 року солдат ОСОБА_4 був зарахований до особового складу загону, поставлений на всі види забезпечення, призваний на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначений на посаду водія інженерно-саперного відділення оперативно-бойової прикордонної комендатури, ВОС-837037Р, вважати таким, що приступив до виконання службових обов`язків з 27.08.2014 року (а.с.107).

03 вересня 2014 року згідно наказу начальника 17 прикордонного загону (І категорії) Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України № 292-ос від 27 серпня 2014 року солдат ОСОБА_4 був призначений патрульним за рахунок посади молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія відділення логістики відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІІ категорії (тип Б), ВОС-НОМЕР_5, звільнивши з посади водія інженерно-саперного відділення оперативно-бойової прикордонної комендатури (а.с.108).

Телеграмою № 42 від 15.12.2014 року на ім`я начальника Ізмаїльського прикордонного загону було повідомлено про неприбуття на службу 12.12.2014 року молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія відділення логістики солдата ОСОБА_4 , який на телефонні дзвінки відповідав, пояснював, що на службу ходити не буде через свої релігійні переконання (а.с.97).

15 грудня 2014 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 призначено службову перевірку з приводу неприбуття на службу молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія відділення логістики солдата ОСОБА_4 з метою встановлення обставин та причин, що сприяли даному факту та покарання винних (а.с.100).

18 грудня 2015 року начальник Ізмаїльського прикордонного загону, підполковник ОСОБА_21 листом № 32/6570 проінформував прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України про неприбуття 12.12.2014 року в підрозділ молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія відділення логістики солдата ОСОБА_4 , який станом на 17.12.2014 року, так і не прибув на службу (а.с.99).

Телеграмою № 58 22 грудня 2015 року було повідомлено начальника Ізмаїльського прикордонного загону ОСОБА_21 про неприбуття на службу з 12.12.2014 року по 22.12.2014 року, тобто протягом десяти днів молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія відділення логістики ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » солдата ОСОБА_4 , який на телефонні дзвінки відповідає, пояснюючи, що на службу ходити не бажає (а.с.98).

Згідно висновку № 150 від 25.12.2014 року службового розслідування по факту не прибуття на службу протягом трьох днів молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія відділення логістики ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » солдата ОСОБА_4 , вбачається, що в ході зібраних за результатами проведеного службового розслідування доказів встановлено, що молодший інспектор прикордонної служби 2 категорії - водій відділення логістики солдат ОСОБА_4 , дійсно з 12.12.2014 року по теперішній час (24.12.2014 року більше десяти днів) не прибув в підрозділ, на телефонні дзвінки відповідав не завжди, пояснював, що службу проходити не бажає, поважних причин для не виходу на службу він не має.

Також в ході проведення службового розслідування стали відомі факти систематичного не прибуття на службу та в підрозділ солдата ОСОБА_4 , та на протязі останнього місяця було призначено та проведено два службових розслідування, за результатами яких факти неприбуття в підрозділ та не виходу на службу з боку солдата ОСОБА_4 були підтверджені (а.с.109-119, 120-137).

Даний факт став можливим внаслідок відсутності адекватного реагування солдата ОСОБА_4 на уроки та висновки, що висвітлюються в матеріалах інформування про негативні прояви, що стосуються порядку проходження військової служби, які мали місце в інших підрозділах прикордонної служби України (а.с.101-103).

Під час проведення названих службових перевірок були відібрані письмові пояснення у: ОСОБА_10 22.12.2014 року (а.с.105), ОСОБА_9 23.12.2014 року (а.с.106) про обставини неявки солдата ОСОБА_4 на службу.

Згідно журналу видачі зброї та боєприпасів ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_4 вбачається, що за період несення служби з 12.09.2014 року по 08.11.2014 року ОСОБА_4 16 (шістнадцять) разів отримував зброю та боєприпаси (а.с.37-52).

З планів охорони державного кордону зміною прикордонних нарядів, затверджених начальником ВПС «ІНФОРМАЦІЯ_2» вбачається графік несення служби ОСОБА_4 , який має особистий номер 189 (а.с.127), вид наряду, ділянка служби, час служби, тобто його фактичне перебування в нарядах по несенню військової служби в період з 21.09.2014 року по 08.11.2014 року (а.с.53-64)

При дослідженні в судовому засіданні щоденнику індивідуального вивчення військовослужбовця мобілізованого до Ізмаїльського прикордонного загону солдата ОСОБА_4 , заповненого 30 серпня 2014 року вбачається, що ОСОБА_4 повідомив, що він одружений, його дружина - ОСОБА_12 , має двох дітей: сина ОСОБА_14 , 2006 року народження, доньку НОМЕР_4 , готовий зі зброєю обороняти державний кордон, та виїхати на Східний кордон держави, категорично не заперечував, та можливо виявить бажання продовжити військову службу та підписати контракт (а.с.66).

Відповідно до Журналу № 2-26 том № 4 обліку рапортів Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_8 - відсутній запис реєстрації будь-якого рапорту від імені ОСОБА_4 за період з 10.09.2014 року по 30.01.2015 року (а.с.72-91).

Таким чином, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що вони у відповідності до вимог ст. 85-86 КПК України є належними та допустимими, оскільки кожний окремо, а також в сукупності підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

За таких обставин, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази кожний окремо, а також в своїй сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України повністю доведена.

Також суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч.3 ст.407 КК України, за ознаками: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При цьому, доводи обвинуваченого проте, що він був призваний на військову шлюбу внаслідок обману, застосованого відносно нього, спростовуються його ж, ОСОБА_4 поясненнями, про те, що він прибув до військового комісаріату по повістці, висказав згоду на військову службу, при цьому нікого він не повідомляв, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, що за своїм віросповіданням не може проходити військову службу. Крім того, заявою про призов його на військову службу по мобілізації згідно Указу Президента України від 22.07.2014 року № 607/2014 року «Про часткову мобілізацію до лав Збройних Сил України в добровільному порядку (а.с.36), яку він написав власноручно, і не заперечував цього факту в судовому засіданні, поясненнями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 .

Твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що його незаконно призвали на військову службу по мобілізації, не врахувавши наявність у нього п`ятьох дітей, його віросповідання, яке не дозволяє йому проходити військову службу і використовувати зброю, посилаючись на Указ Президента № 1614-7, суд визнає такими, що спрямовані на уникнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено поясненнями самого обвинуваченого, свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , щоденником індивідуального вивчення військовослужбовця мобілізованого до Ізмаїльського прикордонного загону солдата ОСОБА_4 , заповненого 30 серпня 2014 року, під час заповнення якого обвинувачений не повідомив, що на його утриманні перебуває більше двох неповнолітніх дітей, що він є віруючою особою, і що віра забороняє йому використовувати зброю. Крім того, з досліджених доказів вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 за період несення служби з 12.09.2014 року по 08.11.2014 року 16 (шістнадцять) разів отримував зброю та боєприпаси, жодного разу не висказав відмови від отримання зброї через своє віросповідання.

Крім того слід зазначити, що стаття 23 Закону України від 21.10.1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зі змінами внесеними Законом України від 25.07.2014 року N 1614-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення захисту прав дітей» визначає положення щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. А саме, відповідно до абзацу четвертого ч.1 ст.23 - не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років (такі чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди тільки за місцем проживання).

З огляду на викладене, обвинувачений ОСОБА_4 добровільно виразив згоду бути мобілізованим на військову службу, про наявність на його утриманні трьох дітей нікого не повідомив, та свідоцтв про народження дітей не представив, довідку Пастера про принадлежність до певної конфесії не надав, свідоцтва про своє хрещення також не представив.

Тобто, ОСОБА_4 під час мобілізації скористався своїм правом, передбаченим Конституцією України, на власний розсуд, виявивши бажання як громадянин України виконати свій обов`язок перед державою.

З метою перевірки посилань обвинуваченого ОСОБА_4 на те, що

- на військову службу по мобілізації він був призваний обманним шляхом, оскільки військовий комісар ОСОБА_18 повідомив йому неправдиву інформацію, умовивши таким чином йти на службу;

- під час проходження військової служби у прикордонному загоні, до нього було дуже погане ставлення: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 його примушували виконувати чорну роботу, підмітати двір, білити бордюри, збирати недопалки, мити туалети, що сильно впливало на його психологічний стан, принижувало його честь і гідність;

- посилаючись на приналежність до ОСОБА_22 -евангелістського віросповідання, він неодноразово писав заяви на звільнення на ім`я капітана ОСОБА_9 , які передавав йому особисто, однак рішення не приймалися;

- після його, ОСОБА_4 телефонного дзвінка на гарячу урядову лінію з приводу неправомірних дій відносно нього, начальник ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », майор ОСОБА_20 вчиняв на нього тиск, висказував на його адресу погрози, та під примусом наполягав на написанні заяви, що у нього, ОСОБА_4 не має жодних претензій до командирів, судом було призначено перевірку названих обставин, оскільки на думку суду вони мають істотне значення для прийняття рішення по даному кримінальному провадженні.

За наслідками проведеної перевірки встановлено, що зазначені доводи обвинуваченого ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження, та спростовуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами перевірки (а.с.131-224), поясненнями свідків: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 ..

Щодо зауважень обвинуваченого ОСОБА_4 , в тій частині, що судом не приймаються до уваги його докази, що спростовують його винуватість в інкримінованому йому кримінальному злочині, що є прямим порушенням прав обвинуваченого та норм чинного кримінального процесуального законодавства, то суд визнає їх безпідставними, оскільки усі заяви, що були надані обвинуваченим під час судового розгляду (а.с.32-35), судом прийняті, та долучені до матеріалів обвинувального акту, копії свідоцтв про народження дітей (а.с.24-27) також долучені до справи, які судом відповідно до вимог ст.ст.23, 94 КПК України безпосередньо досліджувалися в суді кожен окремо, так в сукупності, і відповідно, не носять жодного доказового значення з приводу невинуватості ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині за ст. 407 ч.3 КК України, а саме нез`явлення на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Слід зазначити, що жодна із заяв ОСОБА_4 (а.с.32-35) не відповідають а ні формі, а ні змісту, втім судом було проаналізовано їх зміст та надано відповідну правову оцінку, про що викладено вище.

Згідно свідоцтв про народження дітей вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 є батьком: ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (а.с.24-27).

Як пояснив обвинувачений ОСОБА_4 , і підтверджується довідкою виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області від 14.12.2015 року № 2810, на його утриманні знаходяться ОСОБА_27 та ОСОБА_28 (а.с.128). На час мобілізації серпень 2014 року ОСОБА_29 також була неповнолітньою. Однак, в обліковій картці до військового квитка ОСОБА_4 зазначено про наявність дітей: ОСОБА_30 , 1995 року народження, ОСОБА_31 , 1992 року народження, ОСОБА_32 , 1997 року народження, ОСОБА_14 , 2006 року народження (а.с.96), інша інформація ОСОБА_4 не була повідомлена у військкоматі. Тоді як в щоденник індивідуального вивчення військовослужбовця мобілізованого до Ізмаїльського прикордонного загону (а.с.65-66), взагалі зі слів ОСОБА_4 було внесено відомості лише щодо двох дітей: сина ОСОБА_14 , 2006 року народження та доньки ОСОБА_15 , 2008 року народження.

Дані обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_4 на власний розсуд повідомляв інформацію про наявність у нього дітей як посадовим особам військкомату, так і офіцерам ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Крім того, інших доказів, окрім тих, які були зібрані стороною обвинувачення, та надані самим обвинуваченим, судом не досліджувалось і відповідно обвинуваченим та стороною захисту інших доводів щодо спростування належності, достовірності, законності, наданих прокурором доказів, суду не наведено і не надано.

Суд звертає увагу на те, що суб`єктивна сторона злочину, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 характеризується вчиненням таких діянь: а) самовільне залишення військової частини або місця служби, б) нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що військовослужбовець у законному порядку залишив розташування частини або місце служби та не повертається в зазначений час для подальшого несення військової частини.

Поважними причинами нез`явлення вчасно на службу є хвороба військовослужбовця або його родичів, перешкоди стихійного характеру, поломка транспортного засобу тощо. Питання щодо наявності поважних причин нез`явлення вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин справи.

Однак, за весь час розгляду даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_4 не посилався на будь-які поважні причини не з`явлення його на військову службу, доказів поважності причини - суду не надав, не встановлено таких і під час судового розгляду.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 виду та міри покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, зокрема те, що він відноситься до категорії злочину середньої тяжкості.

Також суд враховує особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_4 за місцем проходження служби характеризується опосередковано (а.с.104), стан здоров`я задовільний (а.с.110), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.с.113), на час вчинення злочину на утриманні мав трьох неповнолітніх дітей, що підтверджується їх свідоцтвами про народження (а.с.25-27), а також те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.153).

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, як і обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України - судом не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, суд враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального злочину, відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих обставин покарання, приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, і вважає за можливе призначити йому покарання в межах санкції ч.3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Саме такий вид покарання на погляд суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних злочинів.

Процесуальні витрати по справі - відсутні.

Речові докази - також відсутні.

Шкода нікому завдана не була, потерпілих не має, цивільний позов - не заявлявся.

Обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.65-67 КК України, ст.ст.368, 369-371, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України і на підставі санкції цієї статті призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення можуть бути подані апеляційні скарги до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1