АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підсудних ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_10 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Красноярського краю Російської Федерації, українець, громадянин України, із вищою освітою, одружений, працюючий постачальником УАБ «Марекас», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий в силу ст. 89 КК України,

засуджений за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки, за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців із конфіскацією всього майна, що є його власністю, крім житла.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців із конфіскацією всього майна, що є його власністю, крім житла.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Волинської області, Камінь-Каширського району, с. Хотешів, українець, громадянин України, із вищою освітою, одружений, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, приватний підприємець, який зареєстрований та проживав за адресою : АДРЕСА_2 , раніше судимий вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.07.2011 року за ч. 1 ст. 358, ч. З ст. 358 КК України, до покарання виді штрафу у розмірі 1200 грн., штраф сплачено,

засуджений за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки; за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років із конфіскацією всього майна, що є його власністю, крім житла.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання визначене ОСОБА_9 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком 5 років із конфіскацією всього майна, що є його власністю, крім житла.

Згідно з вироком суду, в невстановлений час та у невстановленому місці ОСОБА_8 вступив у злочинний зговір з ОСОБА_9 та з особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, з метою незаконного викрадення людини.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 01.06.2011 p., близько 21 год. 20 хв. ОСОБА_8 , знаходячись по вул. Оболонська набережна, буд. 11 в м. Києві та діючи згідно розподілених ролей, підійшов до ОСОБА_5 , представився працівником Служби безпеки України, пред`явивши при цьому посвідчення, та повідомив, що останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме вбивства, у зв`язку із чим запропонував останньому проїхати разом з ним, ОСОБА_9 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, до управління СБУ, на що ОСОБА_5 погодився.
Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 запропонував потерпілому сісти в автомобіль марки «Рено», і коли останні рушили з місця, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням предметів схожих на зброю (ножа та пістолета), незаконно викрали ОСОБА_5 та повезли в напрямку смт. Гостомель.

Того ж дня, близько 21 години 35 хвилин, знаходячись у салоні автомобіля марки «Рено», проїжджаючи по вулиці Вишгородській повз будинку № 150 в м. Києві, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, заздалегідь домовившись про вчинення нападу з метою заволодіння майном потерпілого, погрожуючи потерпілому предметами схожими на зброю, вчинили напад на ОСОБА_5 , у наслідок чого заволоділи його майном, а саме : мобільним телефоном марки «Нокіа 6700», вартістю 2 000 гривень, та грошима у сумі 1 950 гривень. Даним майном розпорядилися на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 3 950 гривень.

Перебуваючи у салоні автомобіля, ОСОБА_5 вмовив ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, зупинити автомобіль, з метою справити природні потреби, а коли останні зупинилися в невстановленому місці, то потерпілий вчинив спробу втечі в лісопосадку, але був наздогнаний ОСОБА_8 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, які з метою подолати його опір та уникнути подальшим спроб до втечі, поваливши ОСОБА_5 на землю, почали наносити останньому удари ногами та руками в область голови та тулубу, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, згідно висновку експерта №1 149/е від 16.08.2011 р.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 за змовою із ОСОБА_9 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, зв`язали руки та ноги потерпілого, та, поклавши останнього на підлогу біля заднього сидіння автомобіля, рушили у невідомому напрямку. Приїхавши в невстановлене місце, розташоване на узбіччі траси, підсудні та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи за попередньою змовою групою осіб, передали ОСОБА_5 особам, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, які поклавши останнього в багажник автомобіля марки «Хюндай Соната», поїхали у напрямку Рівненської області.

Перебуваючи в смт. Мізоч Здолбунівського району Рівненської області, ОСОБА_5 вдалося відкрити кришку багажнику автомобіля та втекти.

Не заперечуючи фактичні обставини справи, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляцію, в якій просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати через неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного підсудним покарання тяжкості злочину і особі засуджених внаслідок м`якості; постановити новий вирок, яким призначити покарання: ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його власністю, крім житла. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його власністю, крім житла; ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 146 КК України призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 187 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його власністю, крім житла. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_9 покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його власністю, крім житла.
На обґрунтування своїх вимог прокурор в своїй апеляції зазначає, що судом першої інстанції при призначенні строку покарання було необґрунтовано застосовано положення ст. 69 КК України та переоцінено критичне ставлення підсудних до вчинених злочинів, їх бажання відшкодувати завдану потерпілому шкоду, оскільки підсудні під час досудового слідства своєї провини не визнавали, а також не намагалися відшкодувати завдану потерпілому шкоду, що вказує на те, що вони не в повній мірі критично поставилися до вчинених злочинів щодо потерпілого. Також прокурор вказує на те, що судом недостатньо враховано стійкість злочинного умислу обвинувачених при вчиненні інкримінованих правопорушень, тяжкість правопорушення та наявність заздалегідь розробленого плану і значна тривалість у часі.

Крім того, прокурор вказує на те, що судом було неправильно застосовано кримінальній закон, бо, на його думку, положення ст. 69 КК України не підлягали застосуванню до обвинувачених, оскільки пом`якшуючі обставини, які були визнані такими судом, не знижують ступінь тяжкості вчиненого підсудними злочину.

Засуджені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_7 подали заперечення на апеляцію прокурора, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляцію та просив її задовольнити, доводи засуджених та захисника одного з них, які заперечували проти апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, доводи потерпілого та його представника, які також заперечували проти апеляції прокурора і просили вирок суду залишити без зміни, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово засуджених, вивчивши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, підтверджуються зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:

показаннями підсудних, які вони надали в судовому засіданні, і наполягали саме на цих показаннях;

показаннями потерпілого про обставини його викрадення підсудними та заволодіння його майном і коштами, про роль кожного з них, які він давав при відтворенні обстановки і обставин події з його участю під час досудового слідства, та підтвердив у судовому засіданні;

показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також оголошеними в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про обставини втечі потерпілого від викрадачів в смт Мізоч Здолбунівського району Рівненської області;

даними, які містяться в протоколах пред`явлення фотознімків осіб для впізнання ( т.2, а.с. 165-166, 194), згідно до яких потерпілий ОСОБА_5 серед цих фотознімків впізнав та вказав як на осіб, які вчинили його викрадення, на ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження;

даними, що містяться в протоколі пред`явлення предметів для впізнання ( т.6, а.с. 71-76), з яких слідує, що потерпілий вказав на автомобіль „Хюндай Соната державний номерний знак НОМЕР_1 як на автомобіль, у багажнику якого його перевозили під час викрадення особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження;

даними, що містяться у висновках експерта № 1149/е від 16.08.2011 року, з яких слідує, що у потерпілого виявлені тілесні ушкодження, що відносяться за ступенем тяжкості до легких тілесних ушкоджень, утворилися від дії тупих предметів, не виключено, внаслідок ударів руками або взутими ногами, можливо 01.06.2011 року;

даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 02.06.2011 ( т.5, а.с. 47-53), згідно до яких при огляді ділянки проїзної частини дороги по вул. Б. Хмельницького в смт. Мізоч Здолбунівського району Рівненської області було вилучено мішок, на якому містився напис «Snoop Dogg» та шнурок з полімерного матеріалу;
даними, що містяться у висновках експертів № 443мб від 08.06.2011 та № 444мб від 14.07.2011, з яких слідує, що при дослідженні мішка виявлена кров людини та клітини з ядрами, які за генетичними ознаками походять за рахунок однієї особи чоловічої генетичної статі і повністю співпадають з генетичними ознаками потерпілого ОСОБА_5 ;

даними, що містяться у висновках експерта № 441 мб від 08.06.2011 та № 442мб від 12.07.2011, з яких убачається, що при дослідженні хомута ( в постанові слідчого шнурок) виявлені клітини з ядрами, генетичні ознаки яких належать особі чоловічої генетичної статі та повністю співпадають з генетичними ознаками потерпілого ОСОБА_5 ;

даними, що містяться в протоколі обшуку від 06.12.2011 року ( т.3, а.с. 107-109), згідно до яких за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , були виявлені та вилучені туфлі чоловічі чорного кольору марки «Балдініні»;

даними, що містяться у висновках експерта № 1064мб від 20.12.2011 ( т.1, а.с. 148) та № 1065мб від 23.12.2011 ( т.1, а.с. 160-162), з яких слідує, що при дослідженні помарки речовини темно-коричневого кольору з маркуванням «Baldinini»та помарки речовини темно-коричневого кольору на лівому черевику чорного кольору з маркуванням «Baldinini» виявлено кров людини, яка за генетичними ознаками належить одній особі чоловічої генетичної статі і співпадає з генетичними ознаками потерпілого ОСОБА_5 ;
даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 07.09.2011 ( т.6, а.с. 146-147), згідно з якими при огляді салону автомобіля « Тойота Ленд Крузер» чорного кольору державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 , була вилучена обгортка службового посвідчення червоного кольору « Служба безпеки України».

Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав належну оцінку доказам в їх сукупності і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили умисні дії, які виразилися в незаконному викраденні людини за попередньою змовою групою осіб із застосуванням зброї, а також вчинили умисні дії, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном ( розбій), поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

За вказаними ознаками суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 187 КК України та ОСОБА_9 за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 187 КК України.

Висновки суду та правильність кваліфікації дій підсудних ніким із учасників судового розгляду не оспорюються.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, один з яких за класифікацією відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття підсудного, а також його вік.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд першої інстанції, враховуючи особу винного, який не має судимості в силу ст. 89 КК України, характеризується позитивно, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання і істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_8 за ч.2 ст. 187 КК України покарання із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України. При цьому суд врахував позицію потерпілого, який просив не призначати підсудному надмірно суворе покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, один з яких за класифікацією відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав його щире каяття, а також наявність на утриманні останнього двох неповнолітніх дітей та батьків похилого віку.

Обставин, що обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, а також позицію потерпілого, суд визнав можливим призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст. 187 КК України покарання із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України.

Відповідно до положень ч.2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Визнання судом інших, не зазначених у ч.1 ст. 66 КК обставин, як таких, що пом`якшують покарання, здійснюється за розсудом суду з посиланням у вироку на ч.2 ст. 66 КК України.

Судом першої інстанції ці вимоги закону дотримані, а тому посилання апелянта на неправильне застосування положень ст. 66 КК України, колегія суддів уважає надуманими.

В судовому засіданні апеляційної інстанції підсудні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнали свою провину, висловили жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційної інстанції, як і суді першої інстанції, прийняв вибачення підсудних і наполягав на тому, що призначене підсудним судом першої інстанції покарання є достатнім та необхідним для їх виправлення, а призначення більш суворого покарання, на його думку, не буде справедливим.

Крім того, потерпілий повідомив, що тільки завдяки показанням підсудних і йому, і органам досудового розслідування стало відомо прізвище особи, яка була замовником його викрадення, і такі дії підсудних є активним сприянням розкриттю злочину, хоч ця обставина і не визнана такою, що пом`якшує покарання, але має бути врахована.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 судом першої інстанції призначено у відповідності до положень ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчинених ними злочинів, даних про особу кожного з них та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і саме таке покарання за його видом і строком є достатнім для їх виправлення і попередження вчинення ними нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів не убачає підстав для задоволення апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК 1960 року, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, - залишити без задоволення.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без зміни.

С У Д Д І:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11/796/279/2015 Категорія КК: ч. 2 ст. 181
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_17
Доповідач ОСОБА_1