Справа № 359/6172/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1526/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 29.12.2015

УХВАЛА
іменем України
29 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0001223 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Київської області на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, працюючого на посаді кравця в МПП «Оксана» м. Київ, з вищою освітою, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого судимості відповідно до ст. 89 КК України,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 роки 6 місяців позбавлення волі; визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінальну-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінальну-виконавчу інспекцію.

Вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 03.06.2015 року близько 17 год. 15 хв. ОСОБА_7 разом з невстановленою в ході досудового слідства особою, на власному автомобілі марки «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 перебували біля будинку №46 по вул. Головатого в м. Борисполі Київської області. У цей час ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа, побачили ОСОБА_9 , яка йшла по тротуару біля будинку № 46 по вул. Головатого в м. Борисполі Київської області та вирішили вчинити відкрите викрадення ювелірної прикраси у вигляді золотого ланцюжка, яка була у неї на шиї. Реалізуючи свій умисел, спрямований на вчинення грабежу, ОСОБА_7 домовився з невстановленою слідством особою, що він підійде до ОСОБА_9 та зірве з її шиї золотий ланцюжок, а невстановлена слідством особа буде чекати його за кермом автомобілю марки «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 , щоб швидко втекти з місця вчинення злочину. На виконання досягнутої домовленості з невстановленою слідством особою, ОСОБА_7 , перебуваючи 03.06.2015 року близько 17 год. 15 хв. біля будинку № 46 по вул. Головатого в м. Борисполі, вийшов з автомобіля та підбіг ззаду до ОСОБА_9 , де зірвав рукою з шиї потерпілої золотий ланцюжок вагою 7,2 г вартістю 6383 грн. 16 коп., вчинивши тим самим відкрите викрадення чужого майна. Після вчинення грабежу, ОСОБА_7 одразу сів на заднє пасажирське сидіння автомобіля «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 та разом з невстановленою слідством особою, яка була за кермом, втік з місця вчення злочину. Цього ж дня о 18 год. 06 хв. ОСОБА_7 здав викрадений золотий ланцюжок до заставного товариства «Скарбниця», яке розташоване на бульварі Дружби народів, 25 в м. Києві.
Крім цього, 04.06.2015 року близько 17 год. 15 хв. ОСОБА_7 разом з невстановленою в ході досудового слідства особою на власному автомобілі марки «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 перебували біля будинку № 9 по вул. Головатого в м. Борисполі Київської області. У цей час ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа побачили ОСОБА_10 , яка йшла по тротуару біля будинку №9 по вул. Головатого в м. Борисполі Київської області та вирішили вчинити відкрите викрадення ювелірної прикраси у вигляді золотого ланцюжка, яка була у неї на шиї. Реалізуючи свій умисел, спрямований на вчинення грабежу, ОСОБА_7 домовився з невстановленою особою, що він підійде до ОСОБА_10 та зірве з її шиї золотий ланцюжок, а невстановлена слідством особа буде чекати його за кермом автомобілю марки «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 , щоб швидко втекти з місця вчинення злочину. На виконання досягнутої домовленості з невстановленою слідством особою, ОСОБА_7 перебуваючи 04.06.2015 року близько 17 год. 15 хв. біля будинку № 9 по вул. Головатого в м. Борисполі, вийшов з автомобіля та підбіг ззаду до ОСОБА_10 , де зірвав рукою з шиї потерпілої золотий ланцюжок вагою 2,5 г вартістю 2204 грн. 35 коп., на якому був золотий хрестик вагою 1 г вартістю 881 грн. 74 коп., вчинивши тим самим повторне відкрите викрадення чужого майна. Після вчинення грабежу, ОСОБА_7 одразу сів на заднє пасажирське сидіння автомобіля «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 та разом з невстановленою слідством особою, яка була за кермом, втік з місця вчення злочину. Цього ж дня о 17 год. 47 хв., ОСОБА_7 здав викрадений золотий ланцюжок до заставного товариства «Скарбниця», яке розташоване на бульварі Дружби народів, 25 в м. Києві. Викраденим золотим хрестиком ОСОБА_7 розпорядився у інший, невстановлений досудовим слідством спосіб.
Не погоджуючись з вироком суду та не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити в частині призначеного покарання: виключити із резолютивної частини вироку призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі; визнати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання - позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку 3 роки із покладенням обов`язків, передбачених п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України. Вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає апелянт, що відповідно до ст. 70 КК України, правила призначення покарання за сукупністю злочинів застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається. В порушення цих вимог, судом першої інстанції безпідставно двічі призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років 6 місяців та 5 років позбавлення волі, з призначенням остаточного покарання на підставі ст. 70 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого злочину, які ніким не оспорювалися, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним інкримінованого йому злочину.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах санкції статті КК що передбачає відповідальність за вчинений злочин: відповідно до положень Загальної частини КК; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При призначенні ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі суд першої інстанції врахував: характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину; особу обвинуваченого, який позитивно характеризується; обставини, що пом`якшують покарання: визнання своєї вини та щире розкаяння, відшкодування шкоди потерпілим; обставини, що обтяжують покарання: вчинення злочину щодо особи похилого віку; думку потерпілих, та дійшовши висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, звільнив його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши 3 роки іспитового строку та поклавши на нього обов`язки, передбачені п. 2, 3, 4 ст. 76 КПК України.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 33 КК України сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини КК України, за жоден з яких її не було засуджено.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Пленум Верховного Суду України своєю постановою № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (пункту 20) звернув увагу судів на те, що передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Але суд першої інстанції не звернув уваги на роз`яснення Верховного Суду України і в порушення вимог закону, за окремими епізодами грабежу, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 , які кваліфікуються за ч. 2 ст. 186 КК України, безпідставно призначив останньому покарання по кожному епізоду за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років 6 місяців та 5 років позбавлення волі, з призначенням на підставі ст. 70 КК України остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Доводи апелянта, зазначені в апеляційній скарзі, є обґрунтованими, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а вирок суду - зміні шляхом виключення із резолютивної частини вироку абзац 1 « ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України строком 4 роки» та абзац 3 «На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити у виді позбавлення волі строком на 5 років».

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Київської області задовольнити.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити із резолютивної частини вироку абзац 1:« ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України строком 4 роки» та абзац 3: «На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити у виді позбавлення волі строком на 5 років».

В решті вирок залишити без зміни.

Головуючий:

Судді: