АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/2094/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 642/6896/15-К
Категорія: ст. 185 ч.2 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0003094 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2015 року, ухваленого стосовно ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сватове Луганської області, громадянина України, із середньою освітою, який не працює, неодружений, раніше судимого: 30.01.2008 року вироком Рубежанського місцевого суду Луганської області за ст.186 ч. 1 КК Країни до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки, згідно до ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з до 2 років, 13.12.2010 року вироком Рубежанського місцевого суду Луганської області за ст. 185 ч. 3, ст. 186 ч.2, 70 КК Країни до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки; 25 01.2012 року вироком Сватовського районного суду Луганської області за ст. 15 ст. 185 ч. 3, 70 КК Країни до покарання у виді позбавлення волі строком 6 років, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкав за адресою АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено обчислювати з 24 липня 2015 року.
Стягнуто з ОСОБА_8 : на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 8086 гр. та моральну шкоду в сумі 5000 гр., а всього в сумі 13 086 грн.; на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 9000 грн.; на користь держави судові витрати: за проведення судово-товарознавчої експертизи №3988 від 02.02.2015 року в сумі 293 грн. 40 коп., за проведення судово-товарознавчої експертизи №376 від 24.07.2015 року в сумі 245 грн. 52 коп.; за проведення судово-трасологічної експертизи в сумі 491 грн. 04 коп.
Долю речових доказів вирішено на підставі ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, в період з 17.11.2014 року по 21.11.2014 року в вечірній час, встановити точний час в ході досудового розслідування не представилось можливим, ОСОБА_8 , перебуваючи в орендованій ним квартирі АДРЕСА_3 , маючи корисливий намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, виніс, за допомогою автомобілю таксі ВАЗ 21099, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_11 , перевіз та продав останньому наступне майно: електроплиту ЄПШ 1-0.8/220, вартість якої, згідно до висновку товарознавчої експертизи №3988 від 02.02.2015 року складає 150 грн., пральну машину Whirpool AWE2214/1 вартість якої, згідно до висновку товарознавчої експертизи №3988 від 02.02.2015 року складає 3707 грн., холодильник Nord ДХ227-7-010 вартість якого, згідно до висновку товарознавчої експертизи №3988 від 02.02.2015 року складає 3786 грн., кухонний стіл, стільці, водонагрівач, дзеркало, ковдру, лампу, ключі, полку для взуття вартість, яких не була оцінена експертом, що належали потерпілій ОСОБА_9 , а виручені гроші він витратив на свої потреби.
Крім того, ОСОБА_8 15.06.2015 року, перебуваючи в будинку за адресою АДРЕСА_4 , маючи корисливий намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, виніс та за допомогою автомобілю таксі, марка та державний номер в ході досудового розслідування встановлено не було, телевізор Bravis LED 46D09, вартість згідно товарознавчої експертизи №376 від24.07.2015 року складає 7789 грн., та системний блок марки «Asus», який оцінити не представилось можливим у зв`язку з відсутністю документів, чим було спричинено матеріальний збиток потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 7789 грн.
В апеляційних скаргах:

-обвинувачений просить вирок районного суду змінити, звільнити його від відбування покарання. В обґрунтування свого апеляційного прохання обвинувачений вказують на те, що він визнав себе винним в інкримінованому йому злочині, повністю розкаявся у вчиненому, усвідомив свій вчинок, допомагав слідству у встановленні істини по справі. Крім того, ОСОБА_8 просить врахувати те, що у зв`язку з переїздом в інше місто він загубив всі свої документи, внаслідок чого був вимушений працювати неофіційно;

-захисник з уточненим апеляційним проханням просить вирок районного суду змінити, постановити ухвалу, якою звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання, на підставі ст.75 КК України, та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України. В своїх апеляційних доводах апелянт вказую на те, що його підзахисний вчинив злочини середньої тяжкості, у вчиненому повністю розкаявся, злочин вчинив через тяжке матеріальне становище, сприяв розкриттю злочину і активно допомагав в цьому слідству, що є обставиною, яка суттєво пом`якшує відповідальність обвинуваченого. Крім того, на думку захисника, слід врахувати ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, відшкодування яких в умовах ізоляції від суспільства є неможливим і ще більше порушить права потерпілих.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які просили задоволити апеляційні скарги сторони захисту, а також письмові заперечення потерпілої ОСОБА_9 щодо неможливості пом`якшення покарання ОСОБА_8 та доводи прокурора щодо законності, обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що подані апеляційні скарги обвинуваченого та захисника не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого, в тому числі стосовно повного визнання позовних вимог потерпілих та дослідження даних про його особу обвинуваченого.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочинів, що викладені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ст. 185 ч. 2 КК України у апеляційній скарзі ОСОБА_8 та його захисника не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Сутність апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_8 , підтриманих його захисником, який подав апеляційну скаргу з тотожними доводами та вимогами про зайву суворість призначеного покарання та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо необхідності зміни вироку в частині призначеного покарання, шляхом застосування норм ст. 75, 76 КК України, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки такі твердження повністю спростовуються висновками суду, що містяться у оскаржуваному вироку (арк. 62-64).

Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за два епізоди крадіжок чужого майна, у виді позбавлення волі в умовах його реального відбування, але строком на 2 роки, тобто в межах наближених до мінімального строку цього виду покарання, що передбачено санкцією ст. 185 ч. 2 КК України поряд з іншими альтернативними видами покарань. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчинених злочинів, але при цьому визнав та врахував декілька обставин, що пом`якшують покарання за вчинення злочинів середньої тяжкості, а саме щире каяття, сприяння у розкритті злочинів і повне визнання своєї провини, а також об`єктивно врахував дані про особу обвинуваченого, що має непогашені судимості за вчинення тяжких злочинів.

Крім того, твердження у апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника про те, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, не відповідає ступеню тяжкості цих злочинів та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені покарання, суд у повній мірі врахував вимоги кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 67,69-1 КК України, а саме додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також врахував дані про особу обвинуваченого, який в силу вимог ст. 89 КК України має непогашені судимості та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Разом з цим, належить врахувати, що покарання за ст. 185 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі призначено ОСОБА_8 призначено в межах санкції, тобто воно не є максимальним. При цьому судом належно враховано, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію загальної та особистої превенції. Колегія суддів, також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з урахуванням ступеню тяжкості низки вчинених ним злочинів, в сукупності з даними про особу винного, що наведені вище, - підстав для застосування норм ст.75 КК України або пом`якшення призначеного покарання не вбачається, в тому числі і з приводу його апеляційних доводів щодо наявності цивільної дружини, у якої народилася дитина, та певних змін в особистому житті ОСОБА_8 , внаслідок проведення АТО на території Луганської області.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства, тобто при позбавленні волі в мінімальних межах, необхідних для досягнення саме цих цілей, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів. За таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 та його захисника про невиправдану суворість призначеного покарання є безпідставними.

На підставі викладеного та керуючись статтями : 404, 405, 407 ч.1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2015 року, ухваленого стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії мотивованої ухвали.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_12 ОСОБА_4