Луцький міськрайонний суд Волинської області
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:
судді Борнос А.В.,
за участю секретаря Ющак О.А.,
прокурора Воробія О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, РФ, гр. України, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючої директором ТзОВ "Гіл-Вест", незаміжньої, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимої
1.20.10.2010 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.ст.366 ч. 2, 222 ч.2, 190 ч.3, 358 ч.2, 358 ч.3, 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України надано іспитовий термін 2 роки;
-за ст.ст. 201 ч.1, 15 ч. 2, 191 ч.5, 366 ч.1 КК України,
Підсудна ОСОБА_1, протягом 2007-2008 р.р., працюючи на посаді директора ПП "Івета" /наказ №5 від 16.08.1997 року/, будучи службовою особою, наділеною адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими обов'язками, вчинила службову недбалість.
Так, при укладенні Договору №8 від 15.12.2006 року, між фірмою «Когіто» ОСОБА_2 Дмітроца» та ПП «Івета», згідно якого імпортером кузовів автомобілів виступає ПП «Івета» в особі директора ОСОБА_1, а постачальником підприємство «Когіто» в особі директора ОСОБА_2 Дмітроци, проявила службову недбалість, зокрема маючи реальну можливість діяти так, як того вимагають інтереси служби, у протиріччі з установленим порядком, всупереч своїм службовим обов»язкам, при укладенні даного договору не встановила особу, з якою укладала даний договір та не перевірила установчі документи підприємства фірми «Когіто», що спричинило істотної шкоди державним інтересам, у виді підриву престижу та авторитету державних органів.
Окрім того, вона ж, під час укладення Договору №000014 від 28.03.2007 року, між фірмою «Альба» ОСОБА_3» та ПП «Івета», згідно якого імпортером кузовів автомобілів виступало ПП «Івета» в особі директора ОСОБА_1, а постачальником фірма «Альба» в особі директора ОСОБА_3, проявила службову недбалість, зокрема маючи реальну можливість діяти так, як того вимагають інтереси служби, у протиріччі з установленим порядком, всупереч своїм службовим обов»язкам, при укладенні даного договору не встановила особу, з якою укладала даний договір та не перевірила установчі документи підприємства фірми «Альба», що спричинило істотної шкоди державним інтересам, у виді підриву престижу та авторитету державних органів.
Допитана в судовому засіданні підсудна ОСОБА_1 вину у неналежному виконанні своїх службових обов»язків через несумлінне ставлення до них, визнала повністю та показала, що вона, згідно наказу №5 від 06.08.1997 року, працювала на посаді директора ПП "Івета", тобто була службовою особою, до її обов»язків входило здійснення загального керівництва підприємством, видання наказів та розпоряджень в межах своєї компетенції; дія від імені підприємства, укладення договорів та угод з іншими підприємствами, організаціями, установами, представлення підприємства в інших організаціях, підприємствах, установах; прийняття та звільнення працівників; підпис платіжних доручень, чеків та інших банківських і касових документів, тощо. При укладенні Договорів з підприємствами нерезидентами, зокрема, №8 від 15.12.2006 року, з фірмою «Когіто» ОСОБА_2 Дмітроца» та №000014 від 28.03.2007 року, з фірмою «Альба» ОСОБА_3», всупереч своїм посадовим обов»язкам, зважаючи на те, що з директорами цих фірм її познайомив знайомий ОСОБА_4, з яким вона тривалий час співпрацювала, тому вона, довіряючи останньому, не встановлювала осіб, з якими укладала договори та не перевіряла установчих документів цих підприємств. В подальшому, здійснюючи свою діяльність по ввезенню кузовів автомобілів з ОСОБА_5 на митну територію України, будучи впевненою у законності та легітимності вказаних договорів, при підготовці документів для митного оформлення кузовів легкових автомобілів для ПП «Івета» надавала у розпорядження працівників Волинської митниці та ТОВ «Брок-Сервіс» вищезгадані договори, а також фактури ПДВ та специфікації на кузови легкових автомобілів. В подальшому провела їх по бухгалтерському та податковому обліку та підписала документи податкової звітності.
У вчиненому підсудна щиро розкаялася та просила суд суворо її не карати.
Крім визнання своєї вини самою підсудною, її винність у службовому недбальстві підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими в судовому засіданні доказами.
З установчих та реєстраційних документів ПП «Івета», вбачається, що ОСОБА_1 була засновником та очолювала ПП «Івета» протягом 2007-2008 років. (Т.2 а. с.318-401). Вказані документи стверджують ту обставину, що підсудна була службовою особою ПП «Івета».
Будучи допитаною під час досудового слідства в якості свідка ОСОБА_1 давала аналогічні показання, що і в судовому засіданні, зокрема, що вона, як службова особа ПП «Івета» укладала договори з підприємствами нерезидентами, зокрема, №8 від 15.12.2006 року, з фірмою «Когіто» ОСОБА_2 Дмітроца» та №000014 від 28.03.2007 року, з фірмою «Альба» ОСОБА_3» по ввезенню з території ОСОБА_5 кузовів до легкових автомобілів бувших у вжитку, при цьому осіб не встановлювала та перевіряла їх установчі документи, оскільки з вказаними особами її познайомив знайомий поляк ОСОБА_4, з яким вона співпрацювала тривалий час. (Т.4 а.с.6-10, 11-14, 15-19; 135-137).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дала показання, що вона працювала на посаді головного бухгалтера ПП «Івета» з весни 2006 року до листопада 2008 року. До її обовязків входило ведення бухгалтерського та податкового обліку, оформлення відповідних бухгалтерських документів, складання та подання податкової звітності, контроль за відповідністю даних, що містилися в первинних документах, даним, внесеним у податкову звітність. Податкову звітність підписувала разом з директором ПП «Івета» ОСОБА_1 Відповідальність за фінансово-господарську діяльність підприємства несла директор ОСОБА_1, зокрема вона особисто визначала напрямки господарської діяльності підприємства, займалась пошуком ділових партнерів, постачальників та покупців, укладала та підписувала від імені ПП «Івета» договори та контракти з контрагентами, зокрема з підприємствами-нерезидентами. Також, лише ОСОБА_1 мала право підпису банківських документів підприємства та доступ до печатки ПП «Івета».
Окрім того, показала, що протягом 2006-2008 р.р. ПП «Івета» здійснювало діяльність по ввезенню в Україну з території ОСОБА_5 бувших у вжитку кузовів до легкових автомобілів. Цією діяльностю займалась виключно ОСОБА_1 Підприємства-нерезиденти - «Когіто» ОСОБА_2 Дмітроца» та «Альба» ОСОБА_3» фігурували в документах митного оформлення кузовів, придбаних ПП «Івета» протягом 2007-2008 року, однак про обставини укладення даних договорів їй нічого не відомо. Всі документи, що стосувались поставок в Україну для ПП «Івета» кузовів до легкових автомобілів від зазначених польських фірм, ОСОБА_6 надавались особисто ОСОБА_1, після їх митного оформлення, вона проводила їх по бухгалтерському обліку і формувала, з врахуванням цих документів, дані податкової звітності. Сумнівів щодо достовірності вказаних документів у неї не виникало, тому вважає, що усі документи подавались ними у відповідності до вимог чинного законодавства.
Допитані в судовому засіданні свідки - директор ТОВ «Брок-Сервіс» ОСОБА_7 та митний брокер ТОВ «Брок-Сервіс» ОСОБА_8 показали, що ТОВ «Брок-Сервіс» надавало ПП «Івета» послуги по підготовці документів для їх митного оформлення. ПП «Івета» подавали документи на ввіз кузовів до легкових автомобілів, бувших у використанні, при цьому серед пакету необхідних документів були оригінали договорів №8 від 15.12.2006 року, з фірмою «Когіто» ОСОБА_2 Дмітроца» та №000014 від 28.03.2007 року, з фірмою «Альба» ОСОБА_3», будь-яких сумнівів у їх достовірності не виникало, рішення судів щодо їх фіктивності (недійсності) не було.
З матеріалів виконаних міжнародних клопотань вбачається, зокрема:
Свідок ОСОБА_9 вказав, що його діяльність полягала у ремонті та розбиранні транспортних засобів для громадян України, при цьому жодних документів українцям він не видавав. Підприємство «Івета» йому знайоме зі слів українців, які розбирали транспортні засоби. ОСОБА_10 ОСОБА_4, який провадить господарську діяльність та надавав допомогу українцям, які розбирали автомобілі при митному оформленні (Т.9 а.с.29).
З відповіді Окружної Прокуратури в Щетині РП вбачається, що підприємство «Альба», ОСОБА_3 не фігурувало в реєстрі господарської діяльності, в м.Барлінку не проживає особа, яка носить прізвище та ім»я ОСОБА_3, відсутня нумерація вул.Вильотова, 11/2 (Т.9 а.с.35-36, 37-38).
З протоколу допиту свідка ОСОБА_2 Дмітроца вбачається, що підприємство «Когіто», яким він керував, фактично не здійснює діяльності з 2003 року, у 2005 році під час його проживання в ІНФОРМАЦІЯ_5 зникли документи та печатки його фірми «Когіто», у поліцію про цей факт не повідомляв (Т.9 а.с.46-51, 64-65).
З протоколу допиту свідка ОСОБА_4 вбачається, що ПП «Івета» йому не знайоме, з ОСОБА_1 не знайомий, а тому не міг її познайомити з особою на ім»я ОСОБА_3 (Т.9 а.с.23-25). Тоді як з копії відповіді, отриманої від компетентного органу ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_4 укладав контракт №7 від 10.07.2006 року з ПП «Івета» стосовно продажу кузовів автомобілів, моторів та сільськогосподарських машин. Можливість виконання даного контракту на даний час не виключається (Т.1 а.с.177-179).
Таким чином, показання даного свідка суперечать в частині укладення будь-яких договорів з ПП «Івета» та знайомства з гр.ОСОБА_1, а також не здійснення діяльності ним з 2003 року. Вказані розбіжності не усунуті як в ході досудового, так і в ході судового слідства, оскільки вказаний свідок не допитаний в судовому засіданні, в зв»язку з невиконанням судового доручення.
Окрім того, злочини, у вчиненні яких обвинувачується підсудна ОСОБА_1 передбачають умисний характер її дій.
При дослідженні доказів по справі судом не встановлено доказів, які б підтверджували прямий умисел підсудної на вчинення контрабанди та заволодіння чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем.
Сама підсудна заперечила свою вину у внесенні завідомо неправдивих відомостей до договорів з підприємствами-нерезидентами та до інших документів, що надавались нею державним органам як для розмитнення кузовів, так і до податкових органів. Ствердила, що дійсно укладала такі договори, однак, всупереч своїм посадовим обов»язкам, при їх укладенні не встановила осіб та не перевірила установчі документи підприємств-нерезидентів, хоча мала реальну можливість виконати свої обов»язки належним чином. В подальшому вносила дані про укладення договорів, будучи впевненою у їх законності та реальності, оскільки повністю проводила розрахунки з даними підприємствами. Таким чином, судом встановлено, що підсудна безвідповідально, неякісно поставилась до своїх службових обов»язків. Її дії характеризуються злочинною самовпевненістю, оскільки вона повинна була і могла передбачити, що внаслідок неналежного виконання нею своїх службових обов»язків може бути завдано шкоду інтересам держави, але легковажно розраховувала на те, що особи, з якими вона уклала договори є директорами підприємств-нерезидентів, довіряючи особі, яка їх познайомила (ОСОБА_4).
Таким чином, суд приходить до висновку, що дії підсудної підпадають під ознаки злочину, що передбачає відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов»язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло істотної шкоди державним інтересам, а тому її дії слід перекваліфікувати із ст.366 ч.1 КК України на ст.367 ч.1 КК України.
Істотна шкода, спричинена підсудною, полягає у заподіянні небезпечних наслідків нематеріального характеру, що виразилось у порушенні нормальної діяльності державних органів (працівників митниці, працівників ТОВ «Брок-Сервіс») та підриві їх престижу та авторитету.
Таким чином, враховуючи зібрані та досліджені докази, в їх сукупності, а також ст.62 Конституції України, суд приходить до висновку, що підсудна ОСОБА_1 своїми умисними діями, які виразились у службовому недбальстві, тобто невиконанні або неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов»язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло істотну шкоду державним інтересам, вчинила злочин, передбачений ст.367 ч.1 КК України.
Досудовим слідством підсудній ОСОБА_1 інкримінувалось вчинення злочинів, передбачених ст.ст.201 ч.1, 15 ч.2, 191 ч.5, 366 ч.1 КК України.
Так, вона, будучи власником, та перебуваючи протягом 2007-2008 років, згідно наказу №5 від 06.08.1997 року, на посаді директора ПП «Івета», яке є платником податку на додану вартість, згідно свідоцтва №02575242 від 23.07.1997 року, будучи службовою особою, здійснюючи на замовлення фізичних осіб перевезення з-за кордону на митну територію України кузовів легкових автомобілів, з метою створення видимості, що кузови автомобілів ніби-то були придбані приватним підприємством «Івета» у фірми «Альба» ОСОБА_3» (Республіка Польща, м.Барлінек, вул.Вильотова, 11/2) та «Когіто» ОСОБА_2 Дмітроца» (Республіка Польща, м.Томашов Любельські, вул.Гловацького, 2), достовірно знаючи, що вона не укладала угод із зазначеними підприємствами-нерезидентами, з метою введення в оману працівників Волинської митниці і працівників ТОВ «Брок-Сервіс», які здійснювали підготовку документів для митного оформлення кузовів легкових автомобілів для ПП «Івета», склала, особисто підписала та надала в розпорядження останніх копії договорів №000014 від 28.03.2007 року та №8 від 15.12.2006 року, ніби-то укладених між фірмами «Альба» ОСОБА_3», «Когіто» ОСОБА_2 Дмітроца та ПП «Івета», а також специфікації на кузови легкових автомобілів від імені зазначених фірм-нерезидентів.
Усвідомлюючи неправдивість зазначених вище документів, з метою незаконного заволодіння державними коштами, шляхом отримання завідомо безпідставного відшкодування податку на додану вартість з бюджету на рахунок керованого нею підприємства, ОСОБА_1 в період з листопада 2007 року по березень 2008 року надала вказані завідомо підроблені документи головному бухгалтеру ПП «Івета» ОСОБА_6, для проведення цих документів по бухгалтерському та податковому обліках. В подальшому підписала документи податкової звітності, тим самим внісши завідомо неправдиві відомості в офіційні документи ПП «Івета», які в період з грудня 2007 року по квітень 2008 року були подані до Луцької ОДПІ, чим вчинила службове підроблення.
В подальшому, усвідомлюючи про завідому неправдивість вищезазначених документів, протягом 2007-2008 р.р., здійснюючи на замовлення фізичних осіб перевезення з-за кордону на митну територію України бувших у використанні кузовів легкових автомобілів, при розмитненні працівниками ТОВ «Брок-Сервіс», ОСОБА_1 були подані вантажно-митні декларації на ввезення в Україну з ОСОБА_5 кузовів автомобілів, в яких завідомо неправдиво були вказані продавець (відправник) таких кузовів автомобілів фірма «Альба» ОСОБА_3» та підприємство «Когіто «ОСОБА_2 Дмітроца», чим вчинила контрабанду 368 кузовів легкових автомобілів загальною вартістю 4919000 грн.
Окрім того, підсудна ОСОБА_1, до складу податкового кредиту включила суму податку на додану вартість, сплачену митним органам при проведенні операцій з імпорту бувших у вжитку кузовів на митну територію України для подальшої реалізації, по операціях з фірмою «Альба» ОСОБА_3», а також подала у податковий орган завідомо підроблені документи, з метою незаконного заволодіння державними коштами, шляхом отримання завідомо безпідставного відшкодування податку на додану вартість з бюджету на рахунок керованого нею підприємства, а саме в порушення вимог пп.7.2.7 п.7.2, пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР (із змінами та доповненнями) завищила суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника в банку за листопад 2007 року на 117681 грн., за січень 2008 року на 105488 грн., за березень 2008 року на 191225 грн.
Однак, вказаний злочин не було доведено до кінця з незалежних від ОСОБА_1 причин, оскільки ДПА у Волинській області та Луцькою ОДПІ за фактами заявлення ПП «Івета» до бюджетного відшкодування податку на додану вартість було проведено документальні перевірки та винесено податкові повідомлення-рішення, якими зменшено заявлене приватним підприємством «Івета» бюджетне відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 414 394 грн., тому Луцькою ОДПІ не було дозволене заявлене ОСОБА_1 бюджетне відшкодування.
На думку суду, враховуючи наявні докази у справі, вказане обвинувачення не знайшло свого підтвердження під час розгляду даної справи.
Твердження органів досудового слідства про те, що угоди, укладені підсудною з підприємствами-нерезидентами є завідомо підробленими не підтверджено в ході судового слідства. Встановлено, що підсудна ОСОБА_1, будучи директором ПП «Івета», уклала договори з підприємствами-нерезидентами, зокрема, №8 від 15.12.2006 року, з фірмою «Когіто» ОСОБА_2 Дмітроца» та №000014 від 28.03.2007 року, з фірмою «Альба» ОСОБА_3». Органами досудового слідства не наведено беззаперечних доказів, які б спростовували доводи підсудної про дійсність укладання договорів з підприємствами-нерезидентами, оскільки навіть матеріали виконаних міжнародних клопотань містять суттєві розбіжності щодо факту знайомства та ділових стосунків між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, вказані суперечності не усунуті з об»єктивних причин, як органами досудового слідства, так і в судовому засіданні.
У матеріалах кримінальної справи відсутні достатні докази того, що договори з підприємствами-нерезидентами є фіктивними або ж підробленими останньою, оскільки відсутній висновок криміналістичної експертизи, який би підтвердив факт підробки вказаних договорів, в судовому порядку недійсними (фіктивними) вони не визнавались, не встановлено, що вказані договори є такими, що не відповідають вимогам закону.
Вказані обставини не спростовані ні досудовим слідством, ні в ході судового розгляду, оскільки органами досудового слідства взято до уваги лише матеріали виконаних міжнародних клопотань, які є суперечливими, зокрема, в частині показань свідка ОСОБА_4, іншими беззаперечними доказами факту недостовірності укладення договорів не підтверджено, а тому в суду немає підстав вважати їх завідомо недостовірними. Тому дане твердження досудового слідства є припущенням.
Згідно ст.62 Конституції України усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.
Окрім того, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих злочинів спростовується наступними доказами.
Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від 3 червня 2005 року № 8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» незаконне переміщення предметів із приховуванням від митного контролю (ст. 201 КК) це їх переміщення через митний кордон України з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів чи способів, що утруднюють їх виявлення, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи одержаних незаконним шляхом або таких, що містять неправдиві дані.
Підробленими слід вважати як фальшиві документи, так і справжні, до яких внесено неправдиві відомості чи окремі зміни, що перекручують зміст інформації щодо фактів, які ними посвідчуються, а також документи з підробленими підписами, відбитками печаток та штампів.
Документами, що містять неправдиві дані, є, зокрема, такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості товарів, а також їх відправника чи одержувача, держави, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, не відповідають дійсності. Окрім того, коли вчинення контрабанди пов»язане з підробленням документів, печаток, штампів або бланків або з використанням підроблених документів, то дії особи належить кваліфікувати за сукупністю злочинів за ч.1 чи ч.2 ст.201 та відповідною частиною ст.358 КК України. Однак органами досудового слідства, дії підсудної, за відповідною частиною ст.358 КК України не кваліфіковано.
Підставою для переміщення предметів через митний кордон України є передбачені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митниці на пропуск предметів через митний кордон.
Так, вилученими з Волинської митниці вантажно-митними деклараціями та деклараціями митної вартості, рахунками-фактурами та специфікаціями, що були подані ПП «Івета» на Волинську митницю під час ввезення кузовів легкових автомобілів стверджується законність підстав для переміщення кузовів через митний кордон України. (Томи №10-32).
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, Анур»єв Є.О., ОСОБА_14, ОСОБА_15, ствердили, що протягом 2007-2008 р.р. здійснювали перевезення кузовів з території ОСОБА_13 на територію України, при цьому вони виконували і ті замовлення, які поступали від ПП «Івета», однак договорів по перевезенню вони не укладали, діяли на підставі усної домовленості. Вказане стверджується і оголошеними в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_16 (Т.4 а.с.63).
Свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, Дерев»янчук О.О., ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 підтвердили показання вищевказаних свідків з приводу надання ними послуг по перевезенню автомобілів з території ОСОБА_13 на територію України протягом 2007-2008 р.р., однак зазначили, що робили це на замовлення осіб, які телефонували їм по телефону. Однак вони не цікавились, чи є ці особи представниками будь-яких фірм. Вказане стверджується і оголошеним в судовому засіданні протоколом допиту свідка ОСОБА_25 (Т.5 а.с.59).
Таким чином, з огляду на те, що кузови автомобілів були ввезені на митну територію України на підставі поданих у встановленому законом порядку документів, в судовому засіданні не доведено умислу підсудної на внесення у документи завідомо неправдивої інформації, тому суд приходить до висновку про відсутність умислу ОСОБА_1 на переміщення кузовів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів. Її дії по укладенню договорів з підприємствами-нерезидентами та переміщення кузовів через митний кордон України не можуть, на думку суду, створювати складу злочину, передбаченого ст.201 ч.1 КК України, а тому суд виправдовує ОСОБА_1 за ст.201 ч.1 КК України.
Твердження органу досудового слідства про вчинення дій з боку ОСОБА_1 спрямованих на порушення вимог податкового законодавства України з метою заволодіння державними коштами шляхом незаконного формування ПП «Івета» податкового кредиту та відшкодування з державного бюджету сум податку на додану вартість спростовується наступним.
Відповідно до підпункту 7.4.5. п.7.4 ст.7 Закону України №168/97-ВР від 03.04.1997 року (в редакції на момент інкримінованих злочинів) - не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.
Підпунктом 7.2.1 статті 7 цього ж Закону встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками:
а) порядковий номер податкової накладної;
б) дату виписування податкової накладної;
в) назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;
г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);
д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;
е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);
є) повну назву отримувача;
ж) ціну продажу без врахування податку;
з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні;
и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.
Випадки визнання податкової накладної недійсною у виключній формі визначені п. 5 Наказу ДПА України Про затвердження форм податкової накладної, книги обліку придбання та книги обліку продажу товарів (робіт, послуг), порядку їх заповнення № 165 від 30.05.97, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 р. за № 233/2037, згідно з яким податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, яка не зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій не присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість. Інших випадків визнання податкової накладної поза межами судового розгляду чинним законодавством України не передбачено.
Наявні у матеріалах справи податкові накладні оформлені у повній відповідності з вимогами п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість, в судовому порядку недійсною не визнавалась.
В свою чергу, порядок віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, передбачений п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.97 № 168/97-ВР (зі змінами та доповненнями). Згідно названої норми Закону субєкти підприємництва мають право віднести суми ПДВ, сплачені (нараховані) у звітному періоді у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг), до податкового кредиту за таких умов:
-продавець і покупець товарів (робіт, послуг) мають бути платниками податку на додану вартість, зареєстрованими у встановленому законодавством порядку;
-придбані товари (роботи, послуги) відносяться до складу валових витрат виробництва (обігу), а основні фонди чи нематеріальні активи підлягають амортизації згідно із Законом України Про оподаткування прибутку підприємств від 28.12.94 № 334/94-ВР ( у редакції Закону України від 22.05.97 № 283-97-ВР, з наступними змінами і доповненнями);
-придбані товари (роботи, послуги) використовуються лише в оподатковуваних операціях, а не звільнених від оподаткування ПДВ, чи тих, що не є обєктом оподаткування (відповідно до ст. 5 , п. 3.2 ст. 3 Закону України № 168/97-ВР);
-за наявності належним чином оформлених податкових накладних.
При придбанні товарів ( робіт, послуг) покупцем робиться запис у книзі обліку придбання товарів (робіт, послуг), форма та порядок заповнення якої затверджено наказом ДПА України від 30.05.97 року.
Підсумки за відповідний податковий (звітний) період операцій, які щодня реєструються в книзі обліку придбання товарів (робіт, послуг), відображаються в розділі ІІ декларації з ПДВ за цей звітний період, форму та порядок заповнення та подання якої затверджено наказом ДПА України від 30.05.97 № 166.
Матеріалами кримінальної справи та доказами, здобутими в ході судового засідання, порушення вищенаведених норм законодавства при заповненні та поданні податкових декларацій ПП «Івета» з податку на додану вартість в листопаді 2007 року, січні 2008 року, березні 2008 року не доведено.
Таким чином, виходячи з аналізу норм податкового та цивільного законодавства в їх сукупності, доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, про відсутність умислу підсудної на порушення вимог податкового законодавства України з метою заволодіння державними коштами шляхом незаконного формування ПП «Івета» податкового кредиту та відшкодування з державного бюджету сум податку на додану вартість.
З огляду на те, що суд не знаходить достатніми докази обвинувачення з приводу складання завідомо неправдивих офіційних документів та їх використання, тому перекваліфіковує дії підсудної ОСОБА_1 з ч.1 ст.366 КК України на ч.1 ст.367 КК України та виправдовує останню за відсутністю в діянні складу злочинів, передбачених ст.ст.15 ч.2, 191 ч.5, 201 ч.1 КК України.
Таким чином, підсудна ОСОБА_1 своїми умисними діями, які виразились у службовому недбальстві, тобто невиконанні або неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов»язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло істотну шкоду державним інтересам, вчинила злочин, передбачений ст.367 ч.1 КК України.
При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, всі обставини справи та дані про особу винної.
До обставин, що помякшують покарання, суд відносить щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.
Підсудна ОСОБА_1 судима вироком Луцького міськрайонного суду від 20.10.2010 року, вину у вчиненому фактично визнала, щиро розкаялася, має постійне місце проживання та роботи, де характеризується виключно позитивно, на її утриманні знаходиться дитина, яка є студенткою платної форми навчання Волинського національного університету ім.Лесі Українки та ніде не працює, а тому суд приходить до висновку, що перевиховання та виправлення підсудної можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання у межах санкції ст.367 ч.1 КК України, у виді штрафу з застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права займати відповідні посади на певний строк.
На думку суду, обрана міра покарання є необхідною та достатньою для виправлення підсудної та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки, - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Згідно ст.12 КК України вчинений ОСОБА_1 злочин, що передбачений ст.367 ч.1 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Перебіг давності зупиняється, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин, вироком суду від 17.03.2011 року ОСОБА_1 засуджена за злочини, вчинені 12.11.2007 року, а тому до неї слід застосувати ст.49 КК України.
Речові докази, (Т.6 а.с.154-156, 157-158, 159-161, 162-163, 165-167, 196-170, 172-173, 175-176, 178-179, 181-182, 184-185, 187-188, 190-191, 193-194, 201, 203, 205, 207, 209-210, 212, 214-215, 217, 219-220, 222), згідно ст.81 КПК України, залишити за належністю, знявши заборону відчуження.
Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд, -
ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 367 ч.1 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в сумі 8500 (вісім тисяч п»ятсот) грн. з позбавленням права обіймати адміністративні та організаційно-розпорядчі посади строком на 2 (два) роки.
ОСОБА_1, на підставі вимог ст.ст. 74 ч.5, 49 ч.1 п.2 КК України звільнити від призначеного за даним вироком покарання, в звязку із закінченням строків давності.
Запобіжний захід підписку про невиїзд - скасувати.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області протягом 15 діб з моменту його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: