Номер провадження 1-кп/754/761/15
Вирок
Іменем України
30 листопада 2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі :

судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001115 відносно обвинуваченого

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , зареєстрований АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.407ч.4 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на посаді механіка-водія у військовому званні матроса, з 28.07.2015 року разом з іншими військовослужбовцями однієї з ним військової частини у складі парадного розрахунку був відряджений для виконання службового завдання до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 ). Перебуваючи у військовій частині НОМЕР_2 ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та з метою тимчасово незаконного ухилитися від неї, в порушення вимог ст..24ч.1п.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XIV від 25.03.1992 року, ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, ст.ст. 1,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №113-VII, ст.1 Закону України «Про оборону України» №1932-XII від 06.12.1991 року та ст..1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року, 22.08.2015 року біля 16год.00хв., самовільно без дозволу командування залишив вказану військову частину та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , а потім до місця проживання родичів за адресою АДРЕСА_2 де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину НОМЕР_2 або НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних органів, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості до цього, поки 04.09.2015 року о 17.00год., з власної ініціативи прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 і заявив про себе.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним, щиро розкаявся, фактичні обставини справи не оспорював та підтвердив вищеописані встановлені судом обставини справи.

Відповідно до ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, обставини справи, дані про особу винного, який за місцем реєстрації характеризується задовільно, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, має нормальний стан здоров`я, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставинами, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 судом визнано з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Враховуючи всі обставини кримінального провадження, зокрема, враховуючи ступінь та характер сприяння ОСОБА_4 у проведенні кримінального провадження щодо нього, з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, особу обвинуваченого, який злочин вчинив вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та ні в чому протиправному помічений не був, тобто наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, характер і тяжкість обвинувачення, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.69 КК України, а саме більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4ст.407 КК України, у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, який цілком відповідає не тільки тяжкості та обставинам вчиненого злочину, але і особі обвинуваченого, є обґрунтованим, буде необхідним й достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів, буде відповідати цілям покарання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.407ч.4 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, та призначити йому покарання у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк один рік шість місяців.

Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з часу звернення вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя: