Дата документу Справа № 314/2937/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1516/15 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/2937/15-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 537 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2015 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 липня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні подання адміністрації Вільнянської ВК УДПтС України в Запорізькій області № 20 щодо засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Киселівка Білозірського району Херсонської області, громадянина України, який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 25.12.2012 року.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.06.2014 року йому скорочено наполовину невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, призначеного йому згідно вироку Каланчацького районного суду Херсонської області від 25.12.2012 року до 2 років 1 місяця 25 днів позбавлення волі, обчислюючи цей строк з 19.04.2014 року. Також він відбув 2/3 частини строку покарання, своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник підтримав апеляційну скаргу, а прокурор не підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду залишити без змін.

Вислухавши доповідача, прокурора, захисника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено в ухвалі суду, до Вільнянського районного суду Запорізької області від адміністрації Вільнянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20) надійшло подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 .

Згідно з поданням, ОСОБА_8 відбуває покарання у Вільнянській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 20) за вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 25.12.2012 року, яким він засуджений за ст. 307 ч. 2 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.06.2014 року на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» невідбуту частину покарання скорочено наполовину.

У поданні поставлено питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 який на день розгляду справи судом відбув 2/3 частини строку покарання, має 2 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд послався на те, що з матеріалів подання встановлено, що під час знаходження у Миколаївському слідчому ізоляторі УДПтС України в Миколаївській області з 16.04.2013 року по 17.05.2013 року характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

Під час тримання у Запорізькому слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області з 17.05.2013 року по 24.05.2013 року характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

З 24.05.2013 року по 30.07.2013 року засуджений відбував покарання у Вільнянській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 20), характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

Під час тримання у Миколаївському слідчому ізоляторі УДПтС України в Миколаївській області з 03.08.2013 року по 15.08.2013 року характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

15.08.2013 року засуджений перебуває у Вільнянській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 20), є практично здоровим та працездатним, про що свідчить медична довідка (а.с. 15). Незважаючи на це ОСОБА_8 був працевлаштований лише протягом січня-лютого, листопада-грудня 2014 року, а також безпосередньо перед вирішенням питання про умовно-дострокове звільнення протягом лютого, квітня 2015 року, що об`єктивно підтверджено довідками про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати (а.с. 8-9). При цьому норми виробітку у засудженого складають від 6 до 13 %. За весь період відбування покарання засудженому нарахована заробітна плата у загальній сумі 370,22 грн., що не дозволяє навіть покрити витрати у сумі 3145,92 грн., стягнуті з ОСОБА_8 за вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 25.12.2012 року.

Згідно з довідкою, засуджений з 15.08.2013 року залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі та поліпшення житлово-побутових умов засуджених. Тобто майже увесь строк покарання засуджений залучався до праці лише в неробочий час і не більш як на дві години на день, як це визначено ч.5 ст.118 КВК України та розділом ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань.

Таке відношення засудженого до праці вказує його на суб`єктивне відношення до вчиненого злочину та його наслідків.

Формально ОСОБА_8 дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що 1 разу заохочений правами начальника колонії та 1 разу - правами начальника відділення СПС, стягнень не мав. Однак наявність заохочень само по собі ще не свідчить про виправлення засудженого та досягнення мети покарання, визначеної у ст.50 КК України, оскільки поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання, в тому числі, що безпосередньо передує вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення, не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував на заохочення в період з 15 серпня 2013 року по 30 грудня 2014 року, тобто майже півтора року з моменту прибуття до виправної установи, протягом цього часу майже не працював.

В організації виховних заходів, які провадяться в установі, засуджений ОСОБА_8 почав приймати участь з кінця 2014 року - початку 2015 року, перед настанням передбаченої законом пільги для застосування ст. 81 КК України, що свідчить про намагання останнього передчасно вийти з місць позбавлення волі, а не про намаганням виправитися та стати на шлях право слухняної поведінки. Крім того, матеріали особової справи взагалі не містять відомостей про відвідування ОСОБА_8 програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Подолання алкогольної та наркотичної залежності».

На обґрунтування подання адміністрація Вільнянської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 20) також зазначає, що засуджений ОСОБА_8 дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом колонії, виконує їх передбачені законом вимоги. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Однак окремо вказані обставини не можна прийняти як такі, що свідчать про виправлення засудженого, оскільки відповідно до ч.3 ст.107, ст.118 КВК України та розділу III Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна установи виконання покарань і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконання покарань; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою установи виконання покарань. Тобто таких правил поведінки зобов`язаний дотримуватися кожен без виключення засуджений під час відбування покарання у відповідних установах.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_8 довів своє виправлення та перевиховання.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання, в т.ч. у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Таке звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом ст.539 КПК України, подання про звільнення особи від подальшого відбування покарання умовно-достроково розглядається згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України, та з урахуванням положень розділу VIII цього Кодексу. Суд, за вимогами закону повинен повно, всебічно і об`єктивно дослідити всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, після чого постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Ці вимоги закону узгоджуються і з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року, відповідно до яких, під час судового розгляду суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Суд першої інстанції додержався цих вимог закону і мотивуючи свою відмову у поданні про умовне дострокове звільнення послався на обставини, що характеризують засудженого і мотивовано відмовив у задоволенні подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 липня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні подання адміністрації Вільнянської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькі області (№20) про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4