АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1833/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 611/439/15-К
Категорія: ст. 15 ч.2 - ст.185 ч. 3 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000187 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Барвінківського районного суду Харківської області від 10 червня 2015 року, ухвалений стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ,-
В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мечебилове Барвінківського району Харківської області, гр. України, з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого 12.11.2014 року вироком Барвінківського районного суду Харківської області за ст. 15 ч.2, 185 ч. 2 КК України до одного року позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком на один рік, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_9 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одесі, гр. України, з середньою освітою, не працюючу, раніше судима 12.11.2014 року вироком Барвінківського районного суду Харківської області за ст. 15 ч.2, 185 ч. 2 КК України до одного року позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком на один рік, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_10 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Українка Барвінківського району Харківської області, без освіти, не працюючу, раніше судима 12.11.2014 року вироком Барвінківського районного суду Харківської області за ст. 15 ч.2, 185 ч. 2 КК України до одного року позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком на один рік, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки кожному.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано до покарання, призначеного за цим вироком, невідбуту частину покарання за вироком Барвінківського районного суду Харківської області від 12.11.2014 року у виді 1 місяця позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяця.

Згідно вироку, обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 4 травня 2015 року близько 23- 00 години в с. Мечебилове Барвінківського району Харківської області, діючи навмисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій за попередньою змовою групою осіб в цілях викрадення насіння соняшнику, із складу ОСОБА_11 , повторно, відігнувши низ воріт, проникли до приміщення складу потерпілого. В приготовлені раніше мішки, обвинувачені набрали 117 кг. насіння соняшнику, які винесли з приміщення складу, проте не змогли довести злочинний намір до кінця з причин які не залежали від їх волі, а саме в цей момент прибув ОСОБА_12 , який затримав обвинувачених та викликав працівників міліції.
В апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію своїх дій та фактичні обставини, що встановлені вироком, обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його суворістю та зменшити призначене йому покарання, застосувавши норми ст. 69 КК України. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що він визнав вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся, допомагав у розкритті злочину під час досудового розслідування та судового розгляду, позитивно характеризується за місцем мешкання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, мешкає разом з матір`ю, у якій десятеро дітей, двоє з яких є неповнолітніми.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Сторони кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про їх особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що викладені у вироку, та кваліфікація дій обвинувачених за ст.ст. 15 ч. 2 та 185 ч.3 КК України у апеляційній скарзі ОСОБА_8 не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , про зайву суворість покарання, призначеного за ст.ст. 15 ч. 2 та 185 ч.3 КК України, а також на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, - остаточного покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 3 роки и 1 місяць, за вчинення умисного тяжкого злочину, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом застосування норм ч. 1 ст. 69 КК України, тобто призначення його нижче від найнижчої межі, встановленої у ч. 3 ст. 185 КК України, і відповідно - його зменшення, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчинених злочинів, а твердження ОСОБА_8 щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання (арк. 188-190), як за вчинений ним злочин у співучасті, так і стосовно остаточного покарання за сукупністю вироків.
На думку колегії суддів, апеляційні доводи ОСОБА_8 щодо наявності обставин, пов`язаних з проживанням у багатодітній родині, відсутністю у нього постійного місця роботи не можуть вважатися обставинами що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого ним злочину, а так само і сукупність даних про особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, які були об`єктивно встановлені судом першої інстанції та зазначені у вироку.

Одже, апеляційне прохання ОСОБА_8 про застосування судом апеляційної інстанції норм ст. 69 КК України, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним, оскільки воно не ґрунтується на об`єктивних даних та має суто суб`єктивний характер.

Крім того, колегія суддів вважає, що посилання у апеляції обвинуваченого на визнання вини по пред`явленому обвинуваченню та щире каяття, не можуть вважатися достатньою підставою для застосування норм статті 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 за закінчений замах на вчинення тяжкого злочину повторно, за попередньою змовою групою осіб , з проникненням в приміщення.

При цьому належить взяти до уваги те, що апеляційні доводи ОСОБА_8 про визнання вини та щире каяття, - належно враховані судом першої інстанції, про що свідчить зміст відповідних висновків у мотивувальній частині вироку, які стосуються об`єктивно встановлених : події злочину, обставини що пом`якшує покарання, кваліфікації дій обвинувачених за ст.ст. 15 ч. 2 та 185 ч.3 КК України та досліджених даних про особу ОСОБА_8 , які, згідно наведених у вироку висновків, суд брав до уваги при призначені покарання за вчинений замах на злочин, так і стосовно остаточного покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі - строком на 3 роки і 1 місяць.

Твердження у апеляційній скарзі обвинуваченого ( арк. 213-215), що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 32, 34, 35, 65, 66, 67 КК України, призначивши покарання в мінімальних межах санкції ст. 185 ч. 3 КК України - 3 роки позбавлення волі, а також за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком у виді 1 місяця позбавлення волі, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши данні про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_8 раніше судимий, вчинив замах на умисний злочин під час випробування, на будь-яких обліках лікарів не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, при цьому було враховано наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст. 69 КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Барвінківського районного суду Харківської області від 10 червня 2015 року, ухвалений стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 - в той самий строк з дня вручення їм копії мотивованої ухвали.

Судді

_______________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4