Справа №295/179/16-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомир у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження № 0005022 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростишева Житомирської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючий, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 24.12.2007 року Богунським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , після засудження за ч.2 ст. 186 КК України, повторно вчинив злочин при наступних обставинах.

10 жовтня 2015 року приблизно о 08 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в дворі між будинками АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , побачив раніше незнайомого ОСОБА_5 , який перебував за вище вказаною адресою, в якого знаходився мобільний телефон торгівельної марки «LG», моделі КР-105 разом з навушниками. В цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на відкрите, повторне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_5 , а саме мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите, повторне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_5 , побачивши, що потерпілий дістав телефон, обвинувачений ОСОБА_4 одразу попросив у потерпілого телефон подзвонити і, не отримавши дозволу, вихопив з руки останнього мобільний телефон з навушниками торгівельної марки «LG», моделі КР-105, ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартість якого становить 178 грн. 50 коп., в якому знаходилась сім-карта оператора «Київстар» № НОМЕР_2 , яка матеріальної вартості для потерпілого не становить, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 178 грн. 50 коп.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав частково в частині викрадення майна, однак заперечував проти того, що викрадення було здійснено відкрито. Пояснив, що, у вказану дату і час йшов біля сміттєвих баків у дворі між будинками АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 на зустріч з братом, побачив раніше невідомого йому чоловіка потерпілого ОСОБА_5 . Підійшов до ОСОБА_5 цілеспрямовано попросити мобільний телефон. Підійшовши, попросив потерпілого скористатись його мобільним телефоном під приводом здійснення телефонного дзвінка брату, після чого збирався віддати назад потерпілому мобільний телефон. На прохання обвинуваченого потерпілий надав йому свій мобільний телефон з навушниками. Взявши вказаний телефон, обвинувачений відвернувся від потерпілого, відійшов на декілька кроків від нього, роз`єднав навушники з телефоном, повісивши їх собі на руку, набрав мобільний номер телефону брата та, утримуючи телефон з руці, автоматично швидко пішов в напрямку вул. Східної в м. Житомирі, очікуючи відповіді брата. При цьому у нього загальмувалось мислення з приводу того, що потрібно буде віддати телефон потерпілому. В слухавку він чув гудки, брат не відповідав на дзвінок, а тому він передзвонив разів зо три. Що в цей час робив потерпілий він не бачив і не чув, оскільки не обертався і не цікавився ним, а зосередився на своїх діях. Прийшовши на перехрестя вулиць Небесної сотні та Київська (це місце знаходиться приблизно на відстані одного кілометра від місця події) він схаменувся, однак не пішов повертати мобільний телефон, оскільки не запам`ятав зовнішність потерпілого, а продав мобільний телефон з навушниками за 40 гривень одному з чоловіків в районі Житнього ринку. Він не хотів придбавати телефон, але обвинувачений його вмовив. На що витратив отримані кошти не пам`ятає. Не пам`ятає точно, чи вживав він перед цим алкогольні напої, навіть якщо і вживав, то небагато. Після вчиненого гуляв по вул. Київській, не маючи жодних планів і справ. Приблизно через кілька годин біля нього зупинився міліцейській автомобіль, в якому був потерпілий і вказав на нього як на особу, що викрала мобільний телефон. Після чого він разом із співробітниками міліції проїхав до відділу міліції.

Оцінюючи показання обвинуваченого, надані ним у ході судового засідання, щодо того, що він не мав наміру заволодіти майном потерпілого, взяв телефон подзвонити і забув повернути, а згадавши - продав, суд вважає неправдивими і надуманими. Суд оцінює їх критично, оскільки дії обвинуваченого свідчать про наявність наміру відкрито заволодіти майном потерпілого. Він відкрито забрав у потерпілого мобільний телефон із навушниками, після чого швидко пішов від потерпілого і пройшов приблизно кілометр, не зупиняючись, не обертаючись і не звертаючи на реакцію потерпілого.

Обвинувачений стверджував, що потерпілий добровільно віддав його телефон під приводом телефонного дзвінка після якого обвинувачений зобов`язався одразу ж повернути телефон (що було фактичним обманом по відношенню до потерпілого). Дана версія обвинуваченого не спростовує висновку суду про наявність в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України. Так, після того, як обвинувачений швидко пішов від потерпілого з телефоном, останній звертався до нього з проханням повернути телефон. Доводи обвинуваченого, що він не чув прохання потерпілого, і не звертав на нього увагу суд не приймає як надані з метою уникнути відповідальності за злочин, що інкримінується.

Навіть якщо б дії обвинуваченого спочатку мали характер обману, то після виявлення обману потерпілим його дії набули б відкритого характеру (потерпілий зрозумів, що в нього викрадене майно і став кричати та наздоганяти обвинуваченого), обвинувачений не зупинився і продовжив дії, направлені на викрадення майна, вже відкритим способом. Як він пояснив, він не цікавився поведінкою потерпілого і тим, як він реагував на поведінку обвинуваченого.

Визначальною ознакою грабежу є суб`єктивна сторона цього злочину, тобто психічне ставлення винної особи до вчинюваних нею дій. Така особа розуміє, що заволодіває чужим майном, усвідомлює, що воно належить конкретному власнику і що вона обертає його на свою користь протиправно шляхом відкритого викрадення.

Зміст суб`єктивної сторони цього діяння розкривається через предмет і об`єктивну сторону цього злочину, зокрема через його зовнішні поведінкові ознаки місце, час, спосіб та обставини скоєння злочину.

Із фактичних обставин цієї справи, встановлених судом, засвідчується, що:

-обвинувачений, отримавши телефон та навушники, швидко покинув місце події і попрямував на Житній ринок, де одразу ж продав телефон незнайомій особі;

-покидаючи місце події, обвинувачений не обертався, не зупинявся і не звертав увагу на реакцію потерпілого на його дії;

-обвинувачений стверджував, що хотів здійснити телефонний дзвінок, а сам швидко подолав велику відстань (приблизно 1 кілометр) з даним телефоном, перед тим, як зупинився;

-навушники, які були непотрібні для здійснення дзвінка, обвинувачений не віддав потерпілому, а забрав разом із телефоном;

-розуміючи, що в нього чужий телефон та навушники, обвинувачений не здійснив жодних дій задля повернення майна його власнику: не повертався на місце події, не звертався до органів державної влади із повідомленням, не здійснив заходів щодо розміщення оголошення на вулиці, в газеті, телебаченні та ін. про розшук власника майна;

-одразу після події обвинувачений прийняв заходи щодо негайного збуту телефону з навушниками, вмовляв покупця придбати в нього телефон.

Всі ці обставини в сукупності спростовують твердження обвинуваченого про відсутність у нього наміру здійснити відкрите викрадення чужого майна.

Про умисел на викрадення майна з аналізованих підстав може свідчити поведінка винної особи під час та після злочину. Навіть якщо ця особа до виявлення майна мала якийсь свій порядок дій, після його виявлення відмовляється від своїх планів, заволодіває майном і зникає з місця події. (висновок Верховного суду України, викладений в постанові від 28.03.2014 року № 5-2кс 14):

після виявлення мобільного телефону у потерпілого, обвинувачений, незважаючи на свій намір йти на зустріч із братом, змінив свій порядок дій, вчинив викрадення майна потерпілого, одразу ж продав телефон в районі Житнього ринку і після цього гуляв по вулиці Київський, як він пояснив, не маючи ніяких планів.

Незважаючи на фактичне невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України у здійсненні відкритого викрадення майна потерпілого, його вина у скоєнні інкримінованого йому злочину повністю доведена зібраними по кримінальному провадженню доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що 10.10.2015 року близько 08.30 год. він знаходився біля сміттєвих баків в дворі між будинками АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . В цей час до нього підійшов раніше невідомий ОСОБА_4 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Останній спитав, що за музика грає в потерпілого, на що ОСОБА_5 витягнув з куртки мобільний телефон з навушниками і пояснив, що це грає телефон. Після чого обвинувачений попросив мобільний телефон і не дочекавшись відповіді, вихватив в нього з руки телефон із навушниками. Після цього обвинувачений відійшов на 2-3 шаги, набрав на клавіатурі телефону якийсь номер і, взявши слухавку до вуха, почав від нього швидко відходити. Якщо обвинувачений вважав, що потерпілий надав йому мовчазну згоду на те, щоб взяти телефон для здійснення телефонного дзвінка, то після цього потерпілий просив обвинуваченого повернути телефон, але той лише висловив погрози. Після чого, ОСОБА_4 з телефоном та навушниками швидко пішов від нього в напрямку вулиць Небесної Сотні - Київська в м. Житомирі. Потерпілий деякий час йшов слідом, кричав, звертався до перехожих про допомогу, але ніхто не допоміг. Лише співробітники приватної охоронної служби рекомендували викликати міліцію. Після чого потерпілий викликав міліцію, та при приїзді співробітників міліції надав пояснення. Згодом, при наданні пояснень, побачив як по вул. Київській біля будинку № 35 йшов ОСОБА_4 . Потерпілий одразу вказав на нього працівникам міліції про те, що цей чоловік викрав у нього мобільний телефон. Працівники міліції одразу підійшли до ОСОБА_7 та затримали його. Зазначив, що телефон йому повернуто, просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Оцінюючи покази потерпілого ОСОБА_5 , суд не вбачає підстав їм не довіряти враховує, що його пояснення конкретні і правдиві, підтверджуються іншими доказами по справі. У суду немає сумнівів щодо правдивості наданих ними пояснень у судовому засіданні, тому суд їх приймає.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердив, що у 10.10.2015 року приблизно в обідній час, точно не пам`ятає, в районі Житнього ринку придбав у незнайомого йому раніше ОСОБА_4 мобільний телефон торгівельної марки «LG» з навушниками. Телефон був у поганому стані, без зарядного пристрою та документів, а тому він дав за нього 30-40 грн., не більше. Він взагалі не хотів придбавати телефон, але ОСОБА_4 умовив його.

Крім того, вчинення обвинуваченим вказаного злочину за обставин, наведених у вироку підтверджується наступними доказами:

- витягом з кримінального провадження № 0005022 (а.с. 34-36), відповідно до якого кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України було розпочато внесенням відомостей до ЄРДР 10.10.2015 року за зверненням ОСОБА_5 ;

- протоколом огляду місця події від 10.10.2015 року (а.с. 42), проколом огляду місця події від 27.10.2015 року (а.с. 77-83), відповідно до яких встановлено місце скоєння злочину;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.с. 44-46), відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_4 як особу, яка викрала у нього мобільний телефон (а.с. 44-46);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.с. 47-49), відповідно до якого свідок ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_4 як особу, яка продала йому мобільний телефон;

- постановою про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів (а.с. 50), відповідно до якої мобільний телефон марки «LG», моделі КР-150 чорного кольору IMEI № НОМЕР_1 та навушники визнані речовими доказами та приєднані до даного кримінального провадження;

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 27.10.2015 року (а.с. 62-67), відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав з пред`явлених йому до огляду мобільних телефонів свій телефон марки «LG», моделі КР-150 чорного кольору, IMEI № НОМЕР_1 ;

- протоколом огляду предмета від 27.10.2015 року (а.с. 68-75), відповідно до якого був оглянутий речовий доказ мобільний телефон марки «LG», моделі КР-150 чорного кольору IMEI № НОМЕР_1 та переданий під розписку (а.с. 76) потерпілому ОСОБА_9 ;

- копією вироку Богунського районного суду м.Житомира від 24.12.2007 року, який ухвалою Апеляційного суду Житомирської області був залишений без змін (а.с. 93-96), відповідно до якого ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, який підтверджує кваліфікацію злочину, вчиненого ОСОБА_4 , а саме частину 2 (повторність) статті 186 КК України;

- висновком експерта НД ЕКЦ УМВС України в Житомирській області від 20.10.2015 року № 5/579 (а.с. 54-60), відповідно до якого залишкова вартість мобільного телефону «LG», моделі КР-150 чорного кольору IMEI № НОМЕР_1 складає 178,50 гривень.

Суд не приймає до уваги доводи сторони захисту про ймовірну меншу вартість мобільного телефону марки «LG», моделі КР-150 чорного кольору, IMEI № НОМЕР_1 . В судовому засіданні стороні захисту роз`яснювалось право надати інший висновок про вартість мобільного телефону, але доказів іншої вартості вказаного майна суду надано не було.

Таким чином, аналізуючи зібрані по кримінальному провадженню докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні даного злочину доказана повністю.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого про те, що злочину, кваліфікованого за ч. 2 ст. 186 КК України він не вчиняв з викладених вище підстав. Суд не погоджується із доводами сторони захисту, що в діях обвинуваченого відсутній склад грабежу, а можливий лише склад шахрайства, виходячи з наступного.

Шахрайство полягає у заволодінні майном шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий добровільно передає майно винній особі.

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього. Добровільність при шахрайстві має уявний характер, оскільки вона обумовлена обманом.

Потерпілий в судовому засіданні повідомив, що не здійснював добровільного передання телефону із навушниками обвинуваченому, останній взяв їх без дозволу. Навіть якщо б обвинувачений помилково оцінив би мовчання потерпілого як мовчазну згоду, то після того, як потерпілий попросив повернути йому мобільний телефон, а обвинувачений не віддав, ОСОБА_4 зрозумів би (не міг не зрозуміти), що його дії набули відкритого характеру (потерпілий зрозумів, що в нього викрадене майно і став кричати та наздоганяти обвинуваченого) обвинувачений не зупинився і продовжив дії, направлені на викрадення майна, вже відкритим способом.

Аналогічну позицію висловив Пленум Верховного суду України в постанові від 06.11.2009 за № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності». Зазначивши, що дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і , незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

При цьому в судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи сторони обвинувачення, що ОСОБА_4 здійснив викрадення мобільного телефону із навушниками потерпілого, вихопивши ривком руки їх з карману жилетки потерпілого, суд виключає дані обставини з обвинувачення, оскільки в судовому засіданні встановлено наступне. ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_5 , побачивши, що потерпілий дістав телефон, обвинувачений ОСОБА_4 одразу попросив у потерпілого телефон подзвонити і, не отримавши дозволу, вихопив з руки останнього мобільний телефон з навушниками.

Таким чином, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, вчинив відкрите викрадення чужого майна, тобто злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України.

При обранні міри покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність. Так, обвинувачений ОСОБА_4 скоїв тяжкий злочин. За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за умисний корисливий злочин.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого часткове визнання вини.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суд враховує, що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (а.с.90), однак після звільнення з місць позбавлення волі певних висновків не зробив, не працевлаштувався, міцних соціальних зв`язків не має, після звільнення з місць позбавлення волі знову умисно вчинив новий тяжкий корисливий злочин, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Суд приймає до уваги, що хоча розмір шкоди, завданої злочином, і невеликий, однак характер дій обвинуваченого і спрямованість умислу не свідчить про бажання викрасти телефон невеликої вартості, а свідчить про бажання викрасти будь-який телефон з корисливою метою.

З врахуванням викладеного, а також предмета посягання, характеру діянь, способу, місця, часу та тяжкості злочину; форми, виду та ступеню вини, мотивів та мети злочину; обставин, що характеризують поведінку винного до здійснення злочину; обставин, безпосередньо пов`язаних зі здійсненням злочину; обставин, що характеризують поведінку винного після вчинення злочину; індивідуальних особливостей особи: його молодий вік, нормальний стан здоров`я, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, сімейний стан, спосіб життя; його ставлення до вчиненого ним діяння; загальних засад призначення покарання, що призначене покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів, суд приходить до твердого переконання, що виправлення і перевиховання ОСОБА_4 неможливо без ізоляції його від суспільства, а тому обирає йому покарання у виді позбавлення волі і строк позбавлення волі визначає в мінімальних межах, передбачених санкцією статті.

Враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші, зазначені у вироку обставини справи, суд дійшов висновку про неможливість виправлення засудженого без відбування покарання, тобто відсутність підстав застосуванням ст. 75 КК України.

З урахуванням того, що обвинувачений може ухилитися від суду та правоохоронних органів під страхом тяжкості покарання, то суд вважає за необхідне залишити обвинуваченому запобіжний захід в виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Речові докази - мобільний телефон з навушниками торгівельної марки «LG», моделі КР-105, ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартість якого становить 178 грн. 50 коп. залишити власнику ОСОБА_5 .

Судові витрати по кримінальному провадженню на проведення судово-товарознавчої експертизи мобільного телефону «LG», моделі КР-150 чорного кольору IMEI № НОМЕР_1 вартістю 245,52 грн. слід стягнути на користь держави з обвинуваченого.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати із моменту затримання, тобто з 11.12.2015 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в сумі 245,52 гривень.

До набрання вироком у законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 залишити у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати із моменту затримання, тобто з 11.12.2015 року.

Зарахувати ОСОБА_4 на підставі ст. 72 ч. 5 КК України строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1