АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/7492/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/350/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.336 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Тернополі апеляційну скаргу прокурора прокуратури м. Тернополя ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 17 липня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, громадянина України, з вищою освітою, жителя АДРЕСА_1 , одруженого, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, має на утриманні неповнолітню дитину - сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох років) позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік 6 (шість) місяців іспитового строку.

Зобов`язано ОСОБА_7 у період дії іспитового строку, відповідно до ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально - виконавчу інспекцію.

Долю речових доказів вирішено.

Згідно вироку суду, з 07 лютого 2006 року ОСОБА_7 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 як військовозобов`язаний, у зв`язку з чим являється суб`єктом часткової мобілізації та не має передбачених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав, які б його звільнили від призову за мобілізацією.

На виконання Указу Президента України № 15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», 10 березня 2015року до Тернопільського ОМВК для проходження медичного огляду прибув військовозобов`язаний ОСОБА_7 та згідно довідки ВРК визнаний придатним до військової служби.

В подальшому, 10 березня 2015 року близько 14 год. 30 хв., працівник Тернопільського ОМВК вручив повістку ОСОБА_7 та роз`яснив про необхідність прибути 11 березня 2015року у Тернопільський ОМВК Тернопільської області за адресою: м. Тернопіль, вул. Тролейбусна, 5, для відправки у ВОС № 900 для подальшого проходження служби за мобілізацією, однак ОСОБА_7 від отримання повістки відмовився про що, особисто розписався.

11 березня 2015 року ОСОБА_7 всупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України № 15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», з метою ухилитися від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином попередженим про прибуття, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, не з`явився без поважних причин до призовного пункту, а саме до Тернопільського ОМВК Тернопільської області, що по вул. Тролейбусній, 5 у м. Тернополі, для подальшого проходження служби в Збройних силах України.

В апеляційній скарзі прокурор прокуратури м. Тернополя просить вирок Тернопільського міськрайонного суду від 17 липня 2015 року скасувати і постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 за ст. 336 КК України і призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі, у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого.

Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції є неправильним і таким, що грубо порушує вимоги п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 65 КК України, оскільки при призначенні покарання не в повній мірі враховано загострено суспільно-політичну ситуацію на сході та півдні Україні, ставлення особи до вчиненого, обов`язок особи обвинуваченого перед батьківщиною, та як наслідок особі, яка вчинила злочин,не призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Також вказує, що у суду не було достатніх підстав для призначення ОСОБА_7 покарання у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільняти його від відбування покарання із встановленням 1 року 6 місяців іспитового строку.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що апеляційна скарга прокурора є безпідставною, не відповідає нормам процесуального та матеріального права, а тому не підлягає до задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просить вирок суду скасувати, призначивши більш суворе покарання обвинуваченому, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які вважають вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Винність ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, при обставинах, викладених у вироку, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні доказами, і вірно кваліфіковано за ст. 336 КК України, що в апеляційній скарзі прокурором не оспорюється.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання вимогам ст. 65 КК України у зв`язку із звільненням його від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК України є безпідставними і не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

Згідно вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про невідповідність призначеного покарання суспільній небезпечності вчиненого злочину та те, що воно не є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 не містять достатніх даних про призначення покарання без застосування ст. 75 КК України та спростовуються встановленими під час судового розгляду обставинами.

Зокрема, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, віднесеного законом до злочинів середньої тяжкості, обставини справи та дані про особу ОСОБА_7 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-ох років, а саме сином ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім цього, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, судом враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, врахувавши усі вказані обставини, суд першої інстанції призначив покарання в межах санкції статті, вмотивувавши належним чином прийняте рішення про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Також колегія суддів враховує, що прокурором ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду не надано належних доказів щодо неможливості виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому підстав для його скасування не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 17 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора прокуратури м.Тернополя - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками апеляційного розгляду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2