Суддя ОСОБА_1
Провадження № 1-кп/644/29/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2015 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова кримінальне провадження № 0000680 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України в тому, що він 09.08.2014 року, близько 22.30 години, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ- 2109», державний номер НОМЕР_1 , рухався по проспекту Московському у місті Харкові на території Орджонікідзевського району зі сторони вулиці 12-го Квітня в напрямку вулиці Роганської зі швидкістю близько 50 км/год. Під час руху по вказаній автодорозі, в районі станції метро «Пролетарська», ОСОБА_4 не врахував дорожню обстановку і при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно виявляв, а саме знаходження пішохода в небезпечній близькості від полоси руху транспортного засобу, яким він керував, не вжив заходів для зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , чим порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України згідно з якими:

- п. 1.5 «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, заподіювати матеріальний збиток»;

- п. 2.3 б) «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення і кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування їм у дорозі»;

- п. 12.3 "у випадку виникнення небезпеки для руху чи перешкоди, яку водій об`єктивно здатний був виявити, він повинний негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;" Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у лікарні. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 263-Ат/14 від 01.09.2014 року, смерть ОСОБА_8 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, що ускладнилася в своїй течії набряком-набуханням головного мозку. Порушення п. 12.3 Правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 , відповідно до висновку авто технічної експертизи № 858/14 від 24.09.2014 року, знаходяться у причинному зв`язку з подією та її наслідками дорожньо-транспортної пригоди, і виразилися в тому, що він, рухаючись у темний час доби, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно виявляв, а саме знаходження пішохода в небезпечній близькості від полоси руху транспортного засобу, яким він керував, не вжив заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу та скоїв наїзд на пішохода, що спричинило вищевказані наслідки.

Згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 349 КПК України докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу.

Стороною обвинувачення в підтвердження пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України для дослідження під час судового розгляду були надані: висновок експерта №263-АТ/14 від 01.09.2014 року щодо характеру, тяжкості тілесних ушкоджень і причин смерті ОСОБА_7 ; висновки проведеної в ході досудового розслідування авто технічної експертизи № 858/14 від 24.09.2014 року; протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.08.2014 року і схеми дорожньо-транспортної пригоди від 09.08.2014 року; протокол проведення слідчого експерименту від 11.09.2014 року.

Допитана в ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_5 показала, що вона не була очевидцем подій дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.08.2014 року за участі обвинуваченого і її померлого чоловіка ОСОБА_7 , проте винним у скоєнні кримінального правопорушення вважає ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи допитаним в ході судового розгляду, свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не визнав та показав, що Правил дорожнього руху він не порушував, в конкретній дорожній ситуації вжив всі необхідні дії для запобігання наїзду на пішохода, прийняв екстрені заходи до гальмування автомобіля. Окремо ОСОБА_4 не погодився з авто технічною експертизою № 858/14 від 24.09.2014 року, в частині використання експертом в якості вихідних даних моменту виникнення небезпеки для його руху, який співпадає з моментом видимості пішохода на проїзній частині зустрічної смуги руху, де стояв пішохід до початку перетинання дороги. Як пояснив обвинувачений, пішохода він побачив приблизно за 100-150 метрів, пішохід в цей час стояв на смузі зустрічного руху в 0,3 м від осьової подвійної смуги дорожньої розмітки, зустрічних автомобілів в цей час не було. Його автомобіль рухався з ближнім світлом фар по своїй смузі руху, протилежній тій, де стояв пішохід, який не створював йому небезпечну обстановку, томущо не перешкоджав його руху в прямому напрямку, пішохід стояв і дивився по сторонам, по зовнішньому виду неможливо було передбачити, що пішохід знаходився в нетверезому стані; стоячий пішохід бачив його автомобіль і мотоцикл, який рухався попереду автомобіля ВАЗ-2109 в попутному напрямку. Коли мотоцикл проїхав мимо стоячого пішохода, останній раптово почав перетинати дорогу зліва направо по ходу руху автомобіля ВАЗ на відстані 10-15 метрів від автомобіля і вийшов на його смугу руху, він ОСОБА_4 застосував екстрене гальмування, але прийнятими заходами не мав можливості запобігти наїзду.

Оцінюючи безпосередньо досліджені під час судового розгляду докази надані суду сторонами кримінального провадження, та обставини, що були встановлені під час розгляду справи в сукупності, суд дійшов висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що кваліфікується, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, визнається судом недоведеним, оскільки стороною обвинувачення не було надано достатніх належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_4 у скоєнні цього злочину, а тому обвинуваченого необхідно виправдати за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, виходячи з наступного.

Так, за пред`явленим ОСОБА_4 обвинуваченням за ч. 2 ст. 286 КК України останньому інкримінується, що він під час руху керованим ним автомобілем не врахував дорожню обстановку і при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно виявляв, а саме знаходження пішохода в небезпечній близькості від полоси руху транспортного засобу, яким він керував, не вжив заходів для зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , чим порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України.

Порушення п. 12.3 Правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 , відповідно до висновку авто технічної експертизи № 858/14 від 24.09.2014 року, знаходяться у причинному зв`язку з подією та її наслідками дорожньо-транспортної пригоди, і виразилися в тому, що він, рухаючись у темний час доби, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно виявляв, а саме знаходження пішохода в небезпечній близькості від полоси руху транспортного засобу, яким він керував, не вжив заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу та скоїв наїзд на пішохода, що спричинило тяжкі наслідки.

Пленум Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено ст. 286 КК України суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та суспільно небезпечними наслідками.

Судом в якості доказу наданого стороною обвинувачення, досліджено висновок експерта №263-АТ/14 від 01.09.2014 року. На підставі судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 , експерт прийшов до висновків:

У зв`язку з подією, можливо, 09.08.14 року у ОСОБА_7 мала місце мала місце травма голови з наявністю забійної рани лобової області, синців м`яких тканин тім`яно-потиличної області, крововиливів під тверду та у м`яку мозкові оболонки, великих осередків забиття-розтрощення речовини головного мозку, забиття головного мозку, трьохпроменевого перелому потиличної кістки.

Причиною смерті ОСОБА_7 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 12.30 годині в лікарні швидкої допомоги, стала відкрита черепно-мозкова травма, що ускладнилась своїм плином набряком-набуханням головного мозку.

Травма голови утворилась від дії тупих твердих предметів, не виключено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, при обставинах, викладених в постанові, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

При госпіталізації в стаціонар в крові потерпілого виявлений етиловий спирт в кількості 2,240 ‰, що по офіційній таблиці відповідає алкогольному сп`янінню середньої ступеню.

Зазначений доказ, як і обставини того, що тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких настала смерть ОСОБА_7 , останній отримав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за його участю 09.08.2014 року, сторонами кримінального провадження під час судового розгляду не оспорювались.

На досудовому слідстві по кримінальному провадженню була призначена і проведена авто технічна експертиза № 858/14 від 24.09.2014 року.

Зазначений висновок авто технічної експертизи стороною обвинувачення серед інших, був наданий, для дослідження суду, як доказ в підтвердження пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Оцінюючи зазначений висновок експертизи відповідно до ст. 101 КПК України суд не приймає його до уваги як допустимий доказ з наступних міркувань.

Так, при призначенні авто технічної експертизи №858/14 від 24.09.2014 року момент виникнення небезпеки для водія ОСОБА_4 у вихідних даних для експерта був визначений слідчим, а саме з моменту видимості пішохода, який знаходився на зустрічній для автомобіля «ВАЗ 2109» смузі, на відстані 0,3 м від осьової подвійної смуги дорожньої розмітки.

За результатами дослідження, в тому числі з урахуванням визначеного слідчим моменту виникнення небезпеки, а саме з моменту видимості пішохода, який знаходився на зустрічній для автомобіля «ВАЗ 2109» смузі, на відстані 0,3 м від осьової подвійної смуги дорожньої розмітки експерт прийшов до висновку:

- в даній дорожній обстановці, водій автомобіля «ВАЗ-2109» ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 12.3 і 12.9 п/п «б» Правил дорожнього руху України, а також відповідно до вимог п. 3.29 Додатка 1 до даних Правил.

- водій автомобіля «ВАЗ-2109» ОСОБА_4 , в даній дорожній обстановці, мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода вживанням своєчасного гальмування, тобто виконанням вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

- в даній дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «ВАЗ-2109» ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

- дії водія автомобіля «ВАЗ-2109» ОСОБА_4 , які не відповідали вимогам п. 12.9 п/п «б» Правил дорожнього руху України, а також вимогам п. 3.29 Додатка 1 до даних Правил, в даному випадку, з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з ДТП.

При цьому, суд звертає увагу, що за пред`явленим ОСОБА_4 обвинуваченням за ч. 2 ст. 286 КК України обставиною вчиненого кримінального правопорушення зазначено не врахування ним під час руху дорожньої обстановки і при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно виявляв, а саме знаходження пішохода в небезпечній близькості від полоси руху транспортного засобу, яким він керував, не вжиття заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу та скоєння наїзду на пішохода, що спричинило вищевказані наслідки.

Термін «зміна дорожньої обстановки», відповідно до визначення термінів наведених у п.1.10 ПДР України, відносить до існування у водія в даній дорожній обстановці саме небезпеки для руху, яку він об`єктивно виявляв, тобто існування обставини зміни дорожньої обстановки, а саме знаходження пішохода в небезпечній близькості від полоси руху транспортного засобу що загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися.

Відповідно до Правил безпеки дорожнього руху України :

- п. 1.5 «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, заподіювати матеріальний збиток»;

- п. 2.3 б) «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну ..»;

- п. 12.3 "у випадку виникнення небезпеки для руху чи перешкоди, яку водій об`єктивно здатний був виявити, він повинний негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;"

Згідно з п.1.10 ПДР України небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися.

Для вирішення питання про наявність у водія технічної можливості запобігти ДТП необхідно насамперед встановити, в який момент виникла небезпечна ситуація, тобто в який момент водій повинен був прийняти необхідні заходи для запобігання події.

Моментом виникнення небезпеки визначається початок необхідних дій водія, щодо попередження наслідків.

Встановлення моменту виникнення небезпеки носить правовий характер і відноситься виключено до компетенції суду або досудового органу.

Відповідно до п.1.4 ПДР кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники дорожнього руху виконують вимоги ПДР.

Виходячи з цього поняття, при встановленні моменту виникнення небезпеки для водія, треба мати за увагу, що водій ОСОБА_4 в даній дорожній обстановці мав перевагу для руху порівняно з пішоходом і вправі був припускати, що стоячий пішохід пропустить його і не буде перетинати дорогу в безпосередній близькості від автомобіля в місці, де відсутній пішохідний перехід при наявності суцільної осьової лінії горизонтальної розмітки, після того, як пішохід пропустив мотоцикліста, який рухався попереду автомобіля ОСОБА_4 .

З урахуванням встановлених, як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні, конкретних обставин дорожньої обстановки, які передували події дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до переконання - поки пішохід знаходився без руху біля полоси руху транспортного засобу, яким керував ОСОБА_4 , в місці де відсутній пішохідний перехід при наявності суцільної осьової лінії горизонтальної розмітки, тобто поза межами його смуги руху - він не створював небезпеки для руху водію ОСОБА_4 , а як наслідок неспроможними є посилання обвинувачення при визначенні виникнення моменту небезпеки про наявність загрози для безпеки руху для водія ОСОБА_4 , а саме з моменту попадання потерпілого ОСОБА_7 в поле зору водія ОСОБА_4 , адже попадання в поле зору водія відповідно до абзацу 14 п.1.10 ПДР України - це видимість у напрямку руху, тобто максимальна відстань, на якій з місця водія можна чітко розпізнати межі елементів дороги та розміщення учасників руху, що дає змогу водієві орієнтуватися під час керування транспортним засобом, зокрема для вибору безпечної швидкості руху та здійснення безпечного маневру.

Суд вважає, що зазначення слідчим при призначенні експертизи в вихідних даних виникнення моменту небезпеки для водія ОСОБА_4 саме з моменту видимості пішохода, який знаходився на зустрічній для автомобіля «ВАЗ- 2109» смузі, на відстані 0,3 м від осьової подвійної смуги дорожньої розмітки було визначено без урахування, як вимог ПДР України, так і оцінки конкретних фактичних обставин дорожньої обстановки.

Таким чином, при призначенні зазначеної експертизи експерту органом досудового розслідування слідчим зазначені вихідні дані, які не відповідають дійсним обставинам дорожньої обстановки.

Оскільки, на переконання суду, момент виникнення небезпеки для водія ОСОБА_4 в конкретній дорожній обстановці слідчим зазначений в вихідних даних при призначенні експертизи саме з моменту видимості пішохода, який знаходився на зустрічній для автомобіля «ВАЗ 2109» смузі, на відстані 0,3 м від осьової подвійної смуги дорожньої розмітки визначений без урахування, як вимог ПДР України, так і конкретних фактичних обставин дорожньої обстановки - висновок авто технічної експертизи №858/14 від 24.09.2014 року судом оцінюється як недопустимий доказ оскільки експертом при проведенні експертизи були використані визначені саме слідчим вихідні дані, щодо моменту виникнення небезпеки для водія ОСОБА_4 в конкретній дорожній обстановці, які не відповідали фактичним обставинам подій ДТП.

В процесі судового розгляду, відповідно до положень ст. 332 КПК України, за клопотанням сторони захисту, судом була призначена і проведена авто технічна експертиза № 12466 від 27.01.2015 року.

Момент виникнення небезпеки за клопотанням захисника, ухвалою суду про призначення експертизи в вихідних даних був зазначений як - «небезпека для водія виникла з моменту початку руху пішохода. Пішохід стояв на зустрічній смузі на відстані 0,3 м від подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки».

За результатами експертного дослідження № 12466 від 27.01.2015 року, в тому числі, з урахуванням зазначеного в ухвалі суду моменту виникнення небезпеки, а саме з моменту початку руху пішохода експерт прийшов до висновків:

З мотивів, вказаних в дослідницькій частині висновку, при умові, що автомобіль ВАЗ 2109 після наїзду на пішохода в загальмованому стані до зупинки долав 13,2 м (згідно даних слідчого експерименту), питання про те, чи мав водій ОСОБА_4 технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, та чи вбачаються в діях водія ОСОБА_4 невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з пригодою, не вирішувалися.

При умові, що автомобіль ВАЗ 2109 після наїзду на пішохода в загальмованому стані до зупинки долав 11,2 м, водій ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода.

При умові, що автомобіль ВАЗ-2109 після наїзду на пішохода в загальмованому стані до зупинки долав 11,2 м, в діях водія ОСОБА_9 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з пригодою, не вбачається.

Оцінка дій пішохода не потребує спеціальних технічних знань, у зв`язку з чим, питання про те, чи знаходилися дії пішохода ОСОБА_8 в причинному зв`язку з пригодою, може бути вирішене судом самостійно, виходячи з вимог розділу IV «Обов`язки і права пішоходів» Правил дорожнього руху України.

Авто технічна експертиза № 12466 від 27.01.2015 року проведена судовим експертом фахівцем, який має спеціальну експертну підготовку за спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди», При проведенні експертизи експертом, окрім іншого, використана методика «Дослідження наїзду транспортних заходів на пішохода або інші перешкоди» .

Клопотань стосовно повноти і об`єктивності проведеної по справі додаткової авто технічної експертизи, сторонами кримінального провадження в процесі судового розгляду заявлено не було.

Висновок авто технічної експертизи № 12466 від 27.01.2015 року суд вважає науково обґрунтованим, зробленим на підставі ретельного аналізу наданих на експертне дослідження матеріалів кримінального провадження, а також узгоджується з зібраними в процесі досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні фактичними даними, як то протоколом проведеного слідчого експерименту, протоколом огляду місця події та зафіксованими у ньому даними.

В процесі судового розгляду, в зв`язку зі зміною прокурором обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, за клопотанням сторони захисту, судом була призначена додаткова авто технічна експертиза. За висновком додаткової судової технічної експертизи № 4967 від 20.05.2015 року, в даній дорожній ситуації пішохід ОСОБА_10 знаходився на безпечному інтервалі від смуги руху автомобіля.

В даній дорожній ситуації перевагу на рух мав водій автомобіля ВАЗ 2109 ОСОБА_11 . В даній дорожній ситуації водій ОСОБА_4 повинен був діяти згідно з вимогами п. п. 12.3 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України.

При виникненні небезпеки з моменту, який був заданий слідчим в постанові від 17.09.2014 про призначення авто технічної експертизи №858/14, водій ОСОБА_9 мав технічну можливість своєчасним гальмуванням, тобто виконанням ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, уникнути наїзду на пішохода.

При виникненні небезпеки з моменту, який був заданий слідчим в постанові від 17.09.2014 про призначення авто технічної експертизи №858/14, дії водія ОСОБА_9 не Відповідали вимогам п. п. 12.3 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, а невідповідності його дій вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з пригодою.

При виникненні небезпеки для водія ОСОБА_9 , згідно прийнятих в експертній практиці методичних рекомендацій, та при умові, якщо автомобіль ВАЗ-2109 після наїзду на пішохода в загальмованому стані до зупинки долав 11,2 м (згідно схеми ДТП), водій ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода.

При виникненні небезпеки для водія ОСОБА_9 , згідно прийнятих в експертній практиці методичних рекомендацій, та при умові, якщо автомобіль ВАЗ-2109 після наїзду на пішохода в загальмованому стані до зупинки долав 11,2 м, в діях водія ОСОБА_9 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з пригодою, не вбачається.

Момент виникнення небезпеки зазначений ухвалою суду при призначенні експертиз під час судового розгляду в вихідних даних за клопотанням захисника, а саме як «небезпека для водія виникла з моменту початку руху пішохода. Пішохід стояв на зустрічній смузі на відстані 0,3 м від подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки» суд вважає таким, що дійсно відповідає конкретним фактичним обставинам подій, встановленим як в ході досудового слідства, так і під час судового розгляду.

Дорожньо-транспортна пригода сталася в місці, де відсутній пішохідний перехід при наявності осьової подвійної смуги дорожньої розмітки, яку перетинати заборонено (в місці дорожньо-транспортної пригоди мається підземний пішохідний перехід), пішохід і автомобіль ВАЗ під керуванням водія ОСОБА_4 завчасно знаходилися у взаємному полі зору - на досить великій відстані - приблизно 150 метрів і така відстань не вимагала від водія негайно приймати засоби до гальмування, оскільки пішохід знаходився і стояв поза смуги руху автомобіля, пропускаючи транспортні засоби, і вони не перешкоджали рух один одному до того моменту, коли пішохід почав перетинати дорогу в безпосередній близькості від автомобіля ВАЗ 2109. Саме з цього моменту об`єктивно виникає небезпека для руху автомобіля, про яку йдеться мова у тексті пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. Під час проведення на досудовому слідстві на місці пригоди слідчого експерименту цей момент виникнення небезпеки також встановлювався слідчим, і як вказано в протоколі експерименту від 11.09.2014 року «з моменту початку руху до моменту наїзду пішохід здолав відстань 1,8 м за 1,3 секунд».

Моментом виникнення небезпеки слід вважати несподіване продовження руху потерпілим проїжджій частині смуги руху водія транспортного засобу, так як водій має право переважного проїзду по своїй смузі руху.

Зазначений, за клопотанням сторони захисту в вихідних даних при призначенні на підставі ухвал суду експертиз, момент виникнення небезпеки для водія ОСОБА_4 в конкретній дорожній обстановці узгоджується висновком додаткової авто технічної експертизи № 4967 від 20.05.2015 року за висновками якої: при виникненні небезпеки для водія ОСОБА_9 , згідно прийнятих в експертній практиці методичних рекомендацій, та при умові, якщо автомобіль ВАЗ 2109 після наїзду на пішохода в загальмованому стані до зупинки долав 11,2 м (згідно схеми ДТП), водій ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. При виникненні небезпеки для водія ОСОБА_9 , згідно прийнятих в експертній практиці методичних рекомендацій, та при умові, якщо автомобіль ВАЗ 2109 після наїзду на пішохода в загальмованому стані до зупинки долав 11,2 м, в діях водія ОСОБА_9 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з пригодою, не вбачається.

Додаткова авто технічна експертиза проведена судовим експертом фахівцем, який має спеціальну експертну підготовку за спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди», При проведенні експертизи експертом використана методика «Дослідження наїзду транспортних заходів на пішохода або інші перешкоди» (реєстраційний код 10.1.07).

Будь-яких заяв, клопотань стосовно повноти і об`єктивності проведеної по справі додаткової авто технічної експертизи, сторонами кримінального провадження в процесі судового розгляду заявлено не було.

Висновок додаткової авто технічної експертизи № 4967 від 20.05.2015 року суд вважає науково обґрунтованим та зробленим на підставі ретельного аналізу наданих на експертне дослідження матеріалів кримінального провадження, а також узгоджується з іншими зібраними в процесі провадження досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні доказами, як то протоколом проведеного слідчого експерименту, що об`єктивно узгоджується з протоколом огляду місця події та зафіксованим у ньому даними.

Натомість, з наявних в матеріалах справи доказів та обставин, що були встановлені під час розгляду справи, в діях потерпілого пішохода ОСОБА_7 суд вбачає порушення Правил дорожнього руху України, грубе невиконання яких знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Відповідно до п.1.10 ПДР України пішохід - це особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу (учасник дорожнього руху), а пунктом 1.4 ПДР України визначено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила, то водій ОСОБА_4 на законних підставах міг розраховувати на те, що потерпілий не буде в безпосередній близькості переходити перед автомобілем проїзну частину дороги.

Так, у відповідності до п. п. 4.1 Правил дорожнього руху України, пішоходи повинні рухатись по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому по краю проїзної частини на зустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху.

Відповідно до п. 4.4 ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості, мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху.

Пунктом 4.7 ПДР України визначено, що пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, а у разі їх відсутності, на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Підпунктами «а», «б», «г», «ґ» п. 4.14 Правил дорожнього руху України передбачено, що пішоходам забороняється: виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід, переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга, затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху.

З дослідженого під час судового розгляду доказу протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.08.2014 року і схеми ДТП від 09.08.2014 року вбачаються зафіксовані технічні параметри, встановлені під час огляду місця ДТП, в тому числі напрямки руху по проїзній частині дороги проспекту Московського в місті Харкові в районі станції метро «Пролетарська» із зазначенням двох смуг напрямку руху з наявністю подвійної суцільної роздільної полоси напрямків руху. Будь-яких клопотань, щодо допустимості і належності зазначеного доказу сторонами кримінального провадження під час судового розгляду не заявлялось.

Судом також встановлено, що на досудовому слідстві проводився слідчий експеримент, хід і обставини якого були зафіксовані в протоколі проведення слідчого експерименту від 11.09.2014 року. Із дослідженого під час судового розгляду зазначеного доказу, наданого стороною обвинувачення встановлено, що пішохід ОСОБА_7 стояв на зустрічній смузі на відстані 0,3 м від подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки. З моменту початку руху до місця наїзду пішохід долав відстань 1,8 м, з урахуванням відстані між подвійними лініями дорожньої розмітки 0,3 м, за час 1,3 секунди з урахуванням часу на розворот в місці наїзду. Пішохід контактував передньою частиною тіла з переднім правим габаритом автомобіля. Після наїзду до зупинки автомобіль долав 13,2 м в загальмованому стані (із протоколу слідчого експерименту) та 11,2 (згідно схеми ДТП).

За пред`явленим ОСОБА_4 обвинуваченням за ч. 2 ст. 286 КК України обставиною вчиненого кримінального правопорушення зазначено не врахування ним під час руху дорожньої обстановки при виникненні небезпеки для руху, а саме знаходження пішохода ОСОБА_7 в небезпечній близькості від полоси руху транспортного засобу, яким він керував, і не вжиття заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу та скоєння наїзду на пішохода, що спричинило вищевказані наслідки.

Так, згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху України, визначено термін «безпечний інтервал» - відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

Висновком додаткової судової авто технічної експертизи № 4967 від 20.05.2015 року встановлено, що, в даній дорожній ситуації пішохід ОСОБА_10 знаходився на безпечному інтервалі від смуги руху автомобіля, оскільки перевищував відстань більше одного метра.

Як слідує із проведеного експертом розрахунку, інтервал між перешкодою та бічною стороною автомобіля, який перевищує 1 м, є безпечним.

В дорожній ситуації що розглядається, пішохід ОСОБА_7 стояв на відстані 0,3 м від подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки. Відстань між лініями подвійної суцільної розмітки складала 0,3 м. Автомобіль рухався на відстані 0,7 м від лінії дорожньої розмітки. Інтервал між пішоходом та лівим габаритом автомобіля складав 1,3 м (0,3+0,3+0,7=1,3 м), тобто перевищував 1 м, що дає підстави прийти до висновку про те, що автомобіль рухався з безпечним боковим інтервалом до пішохода, який стояв на зустрічній для автомобіля смузі руху.

Таким чином, посилання сторони обвинувачення на обставину знаходження пішохода ОСОБА_7 в небезпечній близькості від полоси руху транспортного засобу, яким керував ОСОБА_4 є безпідставним, таким, що не відповідає як вимогам ПДР України, так і спростованим висновком експерта, щодо руху автомобіля, яким керував ОСОБА_4 з безпечним боковим інтервалом.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_4 на те, що рухався він саме по лівій полосі напрямку свого руху, оскільки права частина дороги була зайнята запаркованими справа іншими автомобілями, суд вважає таким, що не було спростоване стороною обвинувачення належними і допустимими доказами.

За висновком додаткової експертизи № 4967 від 20.05.2015 року - в даній дорожній ситуації, з моменту виникнення небезпеки водій ОСОБА_4 повинен був застосувати гальмування, тобто діяти згідно з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

При роз`їзді автомобіля повз пішохода, який стояв на зустрічній смузі руху, водієм ОСОБА_4 був обраний безпечний інтервал (1,3 м). На даній дільниці дороги перевагу на рух мав водій ОСОБА_4 , а пішохід взагалі не мав права перетинати проїзну частину в місці пригоди. Іншими словами, до моменту початку руху пішохода водію ОСОБА_4 не виникала небезпека для руху, однак, з моменту початку руху пішохода в небезпечному напрямку, водій ОСОБА_4 повинен був застосувати гальмування, тобто діяти згідно з вимогами п. п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

При виникненні небезпеки в момент коли пішохід ОСОБА_7 , який знаходився на зустрічній для автомобіля ВАЗ 2109 смузі, на відстані 0,3 м від осьової подвійної смуги дорожньої розмітки, несподівано продовжив рух, водій ОСОБА_4 вживав необхідних заходів для зупинки свого транспортного засобу, а як наслідок діяв у точній відповідності з ПДР України і ніяким чином їх не порушив.

Згідно положень ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. При висуненні, в тому числі, під час судового розгляду зміненого обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, останньому не інкримінувалось в вину порушення саме вимог п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України (перевищення максимальної швидкості руху...).

Проте, зважаючи на посилання потерпілої на обставину перевищення обвинуваченим швидкості руху, як на її думку складову вини ОСОБА_4 , суд з метою ухвалення справедливого судового рішення вважає за необхідне зазначити наступне.

За висновком додаткової авто технічної експертизи № 4967 від 20.05.2015 року водій ОСОБА_4 рухаючись зі швидкістю 58 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» до 40 км/год, повинен був також діяти і згідно з вимогами п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України. Окрім, іншого, приймаючи момент виникнення небезпеки для водія ОСОБА_4 , відповідно до методичних рекомендацій, прийнятих в експертній практиці, тобто з моменту початку руху пішохода в напрямку смуги руху автомобіля, експерт провів додаткові дослідження можливості для водія ОСОБА_4 уникнути наїзду на пішохода при русі з обраною водієм швидкістю.

Порівнюючи зупинковий шлях автомобіля ВАЗ при обраній водієм швидкості руху (34,6 м), з його віддаленням від місця наїзду, в момент початку руху пішохода (19,8 м), як зазначив експерт, слід прийти до висновку про те, що водій ОСОБА_4 при обраній швидкості руху автомобіля, з моменту початку руху пішохода в небезпечному напрямку, не міг зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду. При умові, якби водій ОСОБА_4 рухався з дозволеною на даній ділянці дороги швидкістю (40 км/год), зупинковий шлях автомобіля складав 19,8 м, що співпадає з його віддаленням від місця наїзду в момент виникнення небезпеки (S0=19,8 м = Sa=l9,8 м). За таких умов слід прийти до висновку, що водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості своєчасним гальмуванням та вибором допустимої швидкості руху, тобто виконанням вимог п. п. 12.3 та 12.9 б) Правил дорожнього руху України, уникнути наїзду на пішохода. При вказаних обставинах в діях водія ОСОБА_4 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з пригодою, не вбачається.

Тому, саме дії пішохода ОСОБА_7 який порушив вимоги п. 4.7, підпунктів «а», «б», «г», «ґ» п. 4.14 Правил дорожнього руху України, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе вийшов на проїзну частину дороги напереріз автомобілю під керуванням ОСОБА_4 і є причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи, що висновком судово-медичної експертизи в крові потерпілого ОСОБА_7 виявлений етиловий спирт в кількості 2,240 ‰, що по офіційній таблиці відповідає алкогольному сп`янінню середньої ступеню, така поведінка пішохода може бути притаманна потерпілому, який знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, водій ОСОБА_4 , не маючи обов`язку передбаченого ПДР України, маючи згідно ПДР України перевагу руху, на законних підставах міг розраховувати на те, що стоячий пішохід пропустить його і не буде перетинати дорогу в безпосередній близькості від автомобіля в місці, де відсутній пішохідний перехід при наявності суцільної осьової лінії горизонтальної розмітки, після того, як пішохід пропустив мотоцикліста, який рухався попереду автомобіля ОСОБА_4 не передбачав і не міг передбачити виникнення аварійної обстановки, і за висновками додаткової авто технічної експертизи не мав технічної можливості запобігти дорожньо-транспортній пригоді, тому склад кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 286 КК України в його діях відсутній.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 286 КК України, включає сукупність таких обов`язкових ознак як: а) порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту; б) суспільно небезпечні наслідки; в) причинний зв`язок між порушенням і суспільно небезпечними наслідками. Порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту полягає в дії або бездіяльності, пов`язаній з невиконанням однієї чи кількох вимог ПДР або інших нормативних актів, що регламентують безпеку руху та експлуатацію транспорту, з боку особи, яка керує транспортним засобом, при цьому необхідно встановити причинний зв`язок між порушенням правил безпеки руху та експлуатації транспорту і наслідками, що настали. Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху та наслідками, що настали. Якщо такого зв`язку немає, водій не може нести кримінальну відповідальність за ті наслідки, що настали. Іншими словами, необхідно встановити, чи були дії водія причиною пригоди або умовами, які створили можливість її виникнення, чи дії водія взагалі не знаходяться у причинному зв`язку з ДТП.

У даному випадку, наїзду на пішохода ОСОБА_7 , який почав перетинати дорогу в безпосередній близькості від автомобіля в місці, де відсутній пішохідний перехід при наявності суцільної осьової лінії горизонтальної розмітки, коли водій не встиг привести в дію гальма, причиною дорожньо-транспортної пригоди є дії пішохода, які не відповідають ПДР України. При такій поведінці пішохода, ДТП було невідворотним, а рух автомобіля навіть з перевищенням швидкості буде не чим іншим, як порушенням ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність.

Таким чином, дана ДТП сталася внаслідок власної необережності самого потерпілого ОСОБА_7 , який діяв всупереч вимогам п. п. 4.7, 4.8 ПДР України, згідно яких пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. Якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки.

Вимогами ст. 370 КПК України, передбачено, що судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Виправдувальний вирок згідно ч. 1 ст. 373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З урахуванням встановлених при судовому розгляді фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, стороною обвинувачення не доведена, а обвинувачений ОСОБА_4 підлягає виправданню.

Суд, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності, прийшов до переконання, що вони не обґрунтовують та не доводять вину ОСОБА_4 за пред`явленим йому обвинуваченням, а тому обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно виправдати в інкримінованому йому кримінальному правопорушенню за ч. 2 ст. 286 КК України з підстав передбачених п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, тобто за недоведеністю наявності в його діяннях складу кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 286 КК України оскільки зібрані стороною обвинувачення по справі докази не підтверджують вказаного обвинувачення, всі можливості зібрання додаткових доказів поза розумним сумнівом вичерпані, а сумніви щодо доведеності обвинувачення усунути неможливо, а тому суд тлумачить їх на користь обвинуваченого.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди заявлений до обвинуваченого ОСОБА_4 в сумі 18029,87 гривень та моральної шкоди в сумі 200000 гривень, суд, на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України, вважає за необхідне залишити без розгляду. При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити потерпілій, що залишення заявленого в кримінальному провадженні позову без розгляду не перешкоджає зверненню до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

Судові витрати по проведенню експертизи підлягають віднесенню за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.17, ст. ст. 373, 374, 375 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_12 за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України визнати невинуватим, та за ч. 2 ст. 286 КК України виправдати за відсутністю в його діях складу злочину.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди заявлений в сумі 18029,87 гривень та моральної шкоди в сумі 200000 гривень, на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України - залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1