Справа № 738/1559/15-к
№ провадження 1-в/738/390/2015
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

головуючого суддi ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника установи виконання покарань ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в м. Мена Менського району Чернігівської області в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_4 до Менської виправної колонії №91 Управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області про визнання неправомірним та скасувати рішення комісії при Менській ВК -91 з питань застосування до засуджених пільг від 28 серпня 2015 року про відмову у застосуванні до засудженого пільги, передбаченої статтями 100, 101 КВК України; зобов`язати комісію при Менській ВК -91 з питань застосування до засуджених пільг, повторно розглянути матеріали про застосування пільги ,

В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Менського районного суду з заявою до Менської виправної колонії №91 Управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області про визнання неправомірним та скасувати рішення комісії при Менській ВК -91 з питань застосування до засуджених пільг від 28 серпня 2015 року про відмову у застосуванні до засудженого пільги, передбаченої статтями 100, 101 КВК України; зобов`язати комісію при Менській ВК -91 з питань застосування до засуджених пільг, повторно розглянути матеріали про застосування пільги передбаченої ст. 100 , 101 КВК України.

Заяву мотивовано тим, що відбув 1/3 частину призначеного строку покарання , характеризується позитивно , має право на застосування пільги, передбаченої ст. 101 КВК України. 28 серпня 2015 року рішенням комісії при Менській ВК -91 з питань застосування до засуджених пільги , йому відмовлено у переведенні для подальшого відбування покарання до колонії з мінімальним рівнем безпеки , на невідбутий строк покарання. Вважає, що рішення комісії є необґрунтованим та таким, що порушує його конституційні права та свободи. Просить суд визнати неправомірним та скасувати рішення комісії при Менській ВК -91 з питань застосування до засуджених пільг від 28 серпня 2015 року про відмову у застосуванні до нього пільги, передбаченої статтями 100, 101 КВК України , зобов`язати комісію повторно розглянути матеріали , врахувавши його позитивні характеристики, відсутність стягнень, добросовісне відношення до праці, та перевести до іншої виправної установи з полегшеними умовами утримання.

Відповідно до ст. 336 КПК України судове засідання здійснювалось в режимі відеоконференції під час трансляції з Менської виправної колонії Управління ДПтС України у Чернігівській області № 91.

Засуджений ОСОБА_4 посилаючись на обставини викладені в заяві просив її задовольнити, посилаючись на вимоги ст. 55 Конституції України , зазначивши, що рішення комісії є незаконним , підлягає скасуванню та нового розгляду.
Представник установи виконання покарань заперечував проти задоволення заяви засудженого. Адміністрація установи вважає , що засуджений ОСОБА_4 потребує подальшого контролю за його поведінкою та особистістю, працювати на виробництві установи не виявляє бажання, а тому не заслуговує на застосування пільги.
Заслухавши думку представника установи виконання покарання, засудженого, дослідивши матеріали клопотання та вивчивши матеріали особової справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 7 КВК України визначені основи правового статусу засуджених. Цією статтею визначено , що держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.
Положеннями ст. 537 КПК України визначено перелік питань, що вирішуються судом під час виконання вироків, які, здебільшого, стосуються початку відбування покарання, зміни його порядку і умов, закінчення, інші питання про будь - які сумніви і протиріччя, що можуть виникнути під час виконання вироку.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконання вироку.

Питання щодо зміни умов тримання засуджених та їх переведення врегульовано ст.ст. 100, 101 КВК України. Зокрема, положеннями ч. 3 ст. 100 КВК України визначено, що зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником управління (відділу) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві та Київській області.
Згідно з п. 3.1 розділу ІІІ «Інструкції про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарань осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року № 222/5, зміна умов тримання засудженого шляхом його переведення до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється Апеляційною комісією за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником територіального органу ДПтС України. За результатами розгляду Апеляційною комісією ДПтС України видається відповідний дозвіл на переведення в межах регіону чи персональний наряд на переведення.
Згідно з положеннями п.п. 6.1, 6.3, 6.4, 6.5, 6.8 розділу VI «Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 червня 2012 року № 847/5, для розгляду питання про подання до Апеляційної комісії матеріалів щодо переведення засуджених на підставах, встановлених частинами першою і третьою статті 101, в установі створюється комісія у такому складі: голова комісії - начальник установи; члени комісії - заступники начальника установи, начальник оперативного підрозділу, начальник медичної частини та начальник підрозділу, який є секретарем комісії. На засудженого, щодо якого комісією прийнято рішення про переведення , матеріали надсилаються на розгляд Апеляційної комісії.
Жодним із вищевказаних нормативно-правових актів не визначено можливість та порядок оскарження рішення комісії при установі у випадку відмови засудженому у поданні до Апеляційної комісії матеріалів щодо переведення до виправної колонії іншого рівня безпеки.
Водночас, за приписами ст.ст. 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.
Відповідно до статті 4 Кримінально-виконавчого кодексу України підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також Закон України про амністію та акт помилування.

Питання, пов`язані з розподілом, направленням та переведенням для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, до установ виконання покарань регламентуються статтями 64, 65 Кримінального кодексу України та статтями 11, 18, 19, 86, 87, 92, 93, 101, 138, 140, 147 Кримінально-виконавчого кодексу України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Ялтинським міським судом АР Крим від 11 червня 2012 року за ст. 121 ч.2 КК України до 8 років 6 міс. позбавлення волі. Строк відбування покарання рахується з 14 березня 2012 року.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 вбачається, що рішення комісії Менської виправної колонії №91 від 28 серпня 2015 року засудженому ОСОБА_4 відмовлено в застосуванні ст. 100, 101 КВК України, так як не стає на шлях виправлення , не заслуговує на застосування до нього переведення для відбування покарання до колонії з мінімальним рівнем безпеки на невідбутий строк покарання ( аркуші особової справи № 46-47).

Із характеристики засудженого ОСОБА_4 від 28.08.2015 року слідує , що він потребує подальшого контролю за його поведінкою та особистістю з боку представників адміністрації . До роботи відноситься посередньо , завдання виконував під контролем , працював не тривалий час. За неналежне виконання обов`язків хліборіза , був звільнений . Бажання працювати на виробництві установи не виявляв ( арк. особової справи № 48-49).

Відповідно до Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює нагляд за додержанням законів в органах і установах виконання покарань при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Письмові вказівки прокурора щодо додержання встановлених законодавством порядку і умов тримання осіб у місцях, зазначених у частині першій цієї статті, а також письмові вказівки прокурора, надані іншим органам, які виконують судові рішення у кримінальних справах, є обов`язковими і підлягають негайному виконанню (ст. 22 КВК України). Із досліджених матеріалів особової справи засудженого відсутні дані , що ОСОБА_4 з цих питань звертався до прокуратури.
Відповідно до положень ст. 23 КВК України, за діяльністю органів і установ виконання покарань здійснюється відомчий контроль вищестоящими органами управління і посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Вимогами ст. 86 КВК України визначено, що вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.
Відповідно до ст. 100 КВК України, зміна умов тримання засуджених до позбавлення волі, здійснюється залежно від поведінки засудженого і ставлення до праці, в разі її наявності, та навчання умови відбування покарання змінюються в межах однієї колонії або шляхом переведення до колонії іншого виду. Зміна умов тримання в межах однієї колонії здійснюється за клопотанням начальника відділення соціально-психологічної служби постановою начальника колонії. У випадках, якщо така постанова передбачає переведення засудженого у більш суворі умови тримання або збільшує обсяг встановлених правообмежень, вона обов`язково погоджується із спостережною комісією. Зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником управління (відділу) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві та Київській області. У випадках, якщо таке подання передбачає переведення засудженого у більш суворі умови тримання або збільшує обсяг встановлених правообмежень, воно обов`язково погоджується із спостережною комісією.

Відповідно до пункту 1.2 «Інструкції про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року № 222/5, розподіл, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, здійснюються регіональними комісіями з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, що утворюються в територіальних органах Державної пенітенціарної служби України, та Апеляційною комісією Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, що утворюється в Державній пенітенціарній службі України.

Пунктами 2.1, 3.1 «Інструкції про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року № 222/5 визначено, що розподіл і направлення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, із слідчих ізоляторів до установ виконання покарань здійснюються регіональними комісіями безпосередньо у СІЗО. Зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється Апеляційною комісією за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником територіального органу ДПтС України, а переведення засуджених, які досягли вісімнадцятирічного віку, із виховної колонії до виправної колонії мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання - за рішенням педагогічної ради і поданням адміністрації виховної колонії, погодженим зі службою у справах дітей. У випадках, якщо подання передбачає переведення засудженого у більш суворі умови тримання або збільшує обсяг встановлених правообмежень, воно обов`язково погоджується зі спостережною комісією. За результатами розгляду Апеляційною комісією ДПтС України територіальному органу управління видається відповідний дозвіл на переведення в межах регіону чи персональний наряд на переведення.

Згідно з пунктом 3 «Положення про Апеляційну комісію Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року № 222/5, основними завданнями Апеляційної комісії є, розгляд звернень громадян, державних або громадських установ та організацій з питань визначення рівня безпеки виправної колонії, скарг засуджених до позбавлення волі, їхніх захисників, законних представників на рішення Регіональних комісій, переглянуті в порядку, передбаченому пунктом 8 Положення про Регіональну комісію з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі;
розгляд питань щодо переведення засуджених з однієї установи до іншої згідно з вимогами частини другої статті 93 та статей 100, 101, 147 Кримінально-виконавчого кодексу України; здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства України та нормативно-правових актів ДПтС України регіональними комісіями з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі (далі - Регіональна комісія); підготовка вказівок, роз`яснень та методичних рекомендацій з питань діяльності Регіональних комісій щодо визначення рівнів безпеки виправних колоній особам, засудженим до позбавлення волі, їх розподілу та переведення.
Пунктом 10 «Положення про Апеляційну комісію Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року № 222/5, визначено, що скарги на рішення Апеляційної комісії подаються на розгляд Голові Державної пенітенціарної служби України.
Відповідно до пункту 8 «Положення про Регіональну комісію з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженого вищевказаним Наказом, рішення Регіональної комісії може бути оскаржене начальнику територіального органу ДПтС України. За результатами розгляду скарги начальник територіального органу управління залишає рішення Регіональної комісії без змін або скасовує його та направляє на повторний розгляд.

Таким чином, зазначені вимоги у заяві засудженого ОСОБА_4 , відповідно до чинного законодавства, віднесено до компетенції органів з питань виконання покарань, за таких обставин, суд дійшов висновку, що заява засудженого задоволенню не підлягає.

Спеціальних правил оскарження рішень комісії установи виконання покарань та їхніх посадових осіб у сфері примусового виконання вироків, не містить ні Кримінальний процесуальний кодекс України, ні Кримінально-виконавчий кодекс України.

Перелічені вище вимоги діючих законодавчих актів, встановлюють обмеження відповідно до ст. 7 КВК України ,щодо оскарження дій та скасування рішення комісії при Менській ВК -91 Управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області з питань застосування до засуджених пільг. Як вбачається з вказаної норми процесуального Закону, питання оскарження рішень комісії установи виконання покарань, ухвалених у результаті розгляду питання про наявність підстав для внесення до Апеляційної комісії матеріалів щодо переведення засуджених на підставі ч. 1 ст. 101 КВК України, законодавцем не віднесено до компетенції суду.
З досліджених матеріалів особової справи засудженого , пояснень у судовому засідання представника Менської ВК № 91 слідує , що поведінка засудженого ОСОБА_4 не є сумлінною, що свідчить про його виправлення , а тому він не заслуговує на застосування пільги, передбаченої ст. 100, 101 КВК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України за наслідками розгляду клопотання ( подання) суд постановляє ухвалу , яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.

На пiдставi викладеного, керуючись ст. 22, ст. 23, ст. 86, ст. 100, 101 КВК України, ст. 537, ст. 539 КПК України, «Інструкцією про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, затвердженою наказом Міністерства юстиції Україні № 222/5 від 08.02.2012 року», «Положенням про Регіональну комісію з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», «Положенням про Апеляційну комісію Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року № 222/5, суд
У Х В А Л И В:
В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 до Менської виправної колонії № 91 Управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області про визнання неправомірним та скасувати рішення комісії при Менській ВК -91 з питань застосування до засуджених пільг від 28 серпня 2015 року про відмову у застосуванні до засудженого пільги, передбаченої статтями 100, 101 КВК України; зобов`язати комісію при Менській ВК -91 з питань застосування до засуджених пільг, повторно розглянути матеріали про застосування пільги передбаченої статтями 100, 101 КВК України про переведення до відбування покарання до колонії з мінімальним рівнем безпеки - відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляцiйного суду Чернігівської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя : ОСОБА_1