АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/1942/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: застосування амністії

У Х В А Л А

Іменем УкраЇнИ

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представників колонії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

засудженого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 3 вересня 2015 року у відношенні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, який відбуває покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.04.2013 року з призначенням покарання із застосуванням ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років без конфіскації майна,-

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова задоволено клопотання захисника адвоката ОСОБА_9 про застосування до засудженого ОСОБА_10 положень ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році» і його звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2013 року.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою відмовити захиснику в задоволенні клопотання про застосувати до засудженого положень Закону України «Про амністію у 2014 році».
В обґрунтування апеляції прокурором наведено наступні доводи.
Застосовуючи до засудженого положення Закону України «Про амністію у 2014 році» суд виходив з того, що ОСОБА_10 відбуває покарання за злочини, у тому числі, передбаченому ч.2 ст.146 КК України, які не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я і на день набрання чинності цього закону відбув не менше однієї чверті призначеного покарання. Але суд, на думку прокурора, не врахував, що відповідно до вимог п. «є» ст.8 зазначеного закону амністія не застосовується до осіб, які засуджені за ч.2 ст.146 КК України. При цьому апелянт також посилається на інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисник та засуджений зазначили, наступне.
На їх думку амністія, об`явлена зазначеним законом не застосовується тільки до тих осіб які вчинили незаконне позбавлення волі або викрадення людини, якщо при цьому сталося заподіяння смерті, або нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть. А оскільки ОСОБА_10 засуджено за злочин, передбачений ч.2 ст.146 КК України без зазначених наслідків, то не має підстав не застосувати до нього амністію.
Цей висновок вони обґрунтовують посиланням на ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», відповідно до якої амністія не може бути застосована до певної категорії осіб, у тому числі і до тих , яких засуджено за незаконне позбавлення волі або викрадення людини, якщо при цьому сталося заподіяння смерті, або нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть. Ці положення закону є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.
Оскільки закони, якими оголошується амністія повинні відповідати вимогам та положенням Закону України «Про застосування амністії в Україні», захисник та засуджений вважають, що в Законі України «Про амністію у 2014році» допущена технічна помилка і слід керуватися принципом верховенства права. При цьому вони посилались на Висновок кафедри кримінального права НЮУ ім. Я. Мудрого і вважали, що інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України є суб`єктивною думкою окремої особи і його не можна брати до уваги. Крім того, захисник та обвинувачений посилалися на рішення судів України з аналогічних питань, які є у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Вислухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав доводи апеляції , представника виправної колонії, який мав висловив аналогічну думку, засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги з наведених вище підстав, перевіривши матеріали справи, особову справу засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції і убачається із вироку, ОСОБА_10 відбуває покарання вісім років позбавлення волі, яке йому призначено вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2013 року за сукупністю вироків, та злочинів, передбачених : ч.1 ст.296, ч.2 ст.289, ч.2 ст.146, ч.1 ст.309, ч.1 ст. 263 КК України.

Цим вироком встановлено, що ОСОБА_10 вчинив незаконне позбавлення волі, вчинене способом, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого і ці дії кваліфіковані за ч.2 ст.146 КК України.

За таких обставин, слід вважати, що ОСОБА_10 засуджено за злочин, який поєднано з насильством небезпечним для життя і здоров`я потерпілого.

Ці обставини залишені судом першої інстанції без належної оцінки, хоча вони мають значення для прийняття рішення.

Приймаючи рішення про застосування до засудженого амністії суд першої інстанції зазначив, що п. «є» ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено, що амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за «незаконне позбавлення волі або викрадення людини, якщо при цьому сталося заподіяння смерті людині, або нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть ( частина друга і третя статті 146 КК України 2001 року.)» Оскільки таких наслідків не настало, то суд вважав, що не має обмежень для застосування амністії до засудженого ОСОБА_10 .

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим.

Диспозицією та кваліфікуючими ознаками ч.2 та ч.3 ст.146 не передбачено ні заподіяння смерті, ні нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть, а тому заподіяння смерті чи нанесення тілесних ушкоджень під час вчинення зазначеного злочину мають бути додатково кваліфіковані як відповідні злочини проти особи, за вчинення яких, відповідно до ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» і ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія не застосовується.

Оскільки, не зважаючи на це в законі є пряма вказівка на не застосування амністії до осіб, засуджених за ч.2 ст.146 КК України, слід прийти до висновку, що положення Закону України «Про амністію у 2014 році» не застосовуються до осіб, яких засуджено за цим законом і без наслідків у виді заподіяння смерті людині, або нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть.

Посилання засудженого та його захисника, на судові рішення судів України з питань застосування амністії, висновок кафедри кримінального права НЮУ, а також прокурора на інформаційний лист ВССУ, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судові рішення, відповідно до ст. 9 КПК України, приймаються лише на підставі норм матеріального і процесуального права, а судові рішення, якими керується суд при ухваленні рішень є тільки ті, які ухвалені Верховним Судом України у випадках, передбачених ч.2 ст. 455 та ч. 2 ст. 456 КПК України.

Доводи захисника та засудженого, про те що оскільки ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» встановлено, що амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за незаконне позбавлення волі або викрадення людини, якщо при цьому сталося заподіяння смерті людині, або нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть і при цьому не має посилання на ч.2 та 3 ст.146 КК України, то в Законі України «Про амністію у 2014 році» зазначені частини і статті Кримінального кодексу вказані в наслідок технічної помилки , колегія суддів вважає безпідставними.

Законом України «Про застосування амністії в Україні» встановлено, що наряду з особами, зазначеному у ст. 4 цього закону, можуть бути визначені законом про амністію й інші категорії осіб, на які амністія не поширюється.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» встановлено, що амністія не застосовується до осіб, зазначених у ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також до осіб, перелік яких наведено, у тому числі і до осіб засуджених за ч.2 та ч.3 ст. 146 КК України.

Отже законодавець скористався своїм правом і визначив коло осіб, крім зазначених у ст.4 Законом України «Про застосування амністії в Україні», на яких не поширюється амністія.

За таких обставин, колегія суддів вважає що положення Закону України «Про амністію у 2014 році» не застосовуються до засудженого ОСОБА_10 , а суд першої інстанції прийняв незаконне рішення і застосував закон, який не підлягає застосуванню, в зв`язку з чим, на підставі п.2 ч.1 ст. 413 КК України, ухвала підлягає скасуванню, а суд апеляційної інстанції ухвалює нову ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, п.2 ч.1 ст.413, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 3 вересня 2015 року про застосування до засудженого ОСОБА_10 положення Закону України «Про амністію у 2014 році» - скасувати.

Відмовити в задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_9 про застосування до засудженого ОСОБА_10 Закону України «Про амністію у 2014 році»

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: