У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2010 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Ревера В.В.

суддів Данка В.В., Калиняк О.М.

з участю прокурора Малиш Н.С.

потерпілої ОСОБА_1

представника потерпілої ОСОБА_2

засудженої ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст. 286 КК України за апеляціями потерпілої ОСОБА_1, прокурора на вирок Франківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2009 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2009 року

Х а р у к ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше не судима,

проживає на ІНФОРМАЦІЯ_2,

засуджена за ч.2 ст. 286 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком тривалістю три роки та покладено передбачений п.3 ч.1 ст. 76 КК України обов'язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця роботи та проживання.

Запобіжний захід підписку про невиїзд залишено засудженій без зміни до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання про судові витрати.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 задоволено частково й стягнуто із засудженої на користь ОСОБА_1 38 335 грн. 94 коп.

ОСОБА_3 визнана винною в тому, що вона 11 травня 2008 року о 21 год. 40 хв. на вул. В.Великого у м. Львові, керуючи автомобілем НОМЕР_1, порушила Правила дорожнього руху, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу не вжила своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки автомобіля; виконуючи маневр перебудови з лівої смуги в праву з одночасним пересіканням вузької суцільної лінії горизонтальної дорожньої розмітки, яка позначає межі смуг руху в одному напрямку, скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_5 Внаслідок наїзду ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких помер.

На вирок суду потерпіла ОСОБА_1 подала апеляцію, в якій просить скасувати вирок суду за м'якістю призначеного засудженій покарання. В обґрунтування апеляції покликається на те, що її не повідомили про день попереднього розгляду справи; декілька засідань не відбулося в зв'язку із неявкою підсудної в судове засідання, в зв'язку з чим до неї було застосовано примусовий привід; обвинувальна промова прокурора була більш подібна на захисну, враховуючи те, що прокурор оцінив завдану їй моральну шкоду лише на суму 50000 грн.; суд стягнув тільки 38 335 грн. відшкодування матеріальної та моральної шкоди, незважаючи на визнання підсудною цивільного позову на більшу суму; суд при призначенні покарання врахував каяття та вагітність підсудної, яких не було, і поряд з цим не врахував, що загиблий був єдиним сином своїх батьків-інвалідів, залишив малолітнього сина.

Вирок оскаржив також прокурор Кожан В., який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції. Просить в апеляції вирок змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку "експлуатація транспорту" та змінити покликання зі ст. 75 КК України на ст. 79 КК України, залишивши у решті вирок без зміни. Апеляцію прокурор обґрунтовує тим, що автомобіль, яким керувала ОСОБА_3, знаходився у технічно справному стані, а тому покликання суду на порушення засудженою правил експлуатації транспорту є неправильним. Крім того, засуджена має на утриманні малолітню дитину, вагітна, а тому слід було застосувати ст. 79 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на підтримку апеляції потерпілої, думку прокурора про задоволення апеляції прокурора, пояснення засудженої, яка просить вирок залишити без зміни, а апеляції без задоволення, обговоривши наведені в апеляціях доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляції потерпілої та прокурора слід задоволити частково, виходячи з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за описаних у вироку обставин є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку.

Доводи апеляції потерпілої про несправедливість призначеного засудженій покарання внаслідок м'якості колегія суддів до уваги не бере як безпідставні.

Суд з дотриманням вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи, особу засудженої, яка позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судима, має на утриманні малолітню дитину; щире каяття у вчиненому й те, що засуджена вагітна, як обставини, що пом'якшують покарання; відсутність обставин, які обтяжують покарання; і призначив засудженій покарання, визначене санкцією ч.2 ст. 286 КК України, у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

За змістом ст. 75 КК України засуджений може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням із врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Призначаючи ОСОБА_3 покарання, суд першої інстанції врахував і вказав у мотивувальній частині вироку на всі зазначені в ст. 75 КК України обставини: характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винної, обставини, що пом'якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, інші обставини справи.

Саме з врахуванням цих обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення засудженої без відбування покарання й на підставі ст. 75 КК України звільнив її від відбування основного покарання з випробування з іспитовим строком тривалістю три роки та з покладенням на неї передбаченого п.3 ч.1 ст. 76 КК України обов'язку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця роботи та проживання.

На думку колегії суддів призначене засудженій покарання є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Доводи потерпілої про відсутність пом'якшуючих покарання обставин (щирого каяття засудженої та перебування в стані вагітності), а також неврахування судом особи загиблого не відповідають матеріалам справи й не можуть бути підставою для скасування вироку.

Щире каяття характеризує суб'єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 і на досудовому слідстві (а.с.84), і в суді першої інстанції (а.с.180) вину у вчиненні інкримінованого злочину визнала повністю; частково відшкодувала завдану шкоду (а.с.87), висловила жаль з приводу вчиненого та готовність повністю відшкодувати завдану шкоду (а.с.212), а тому така пом'якшуюча обставина як щире каяття відповідно до вимог закону була правильно врахована судом при призначенні покарання.

В ході судового розгляду суд першої інстанції дослідив обставини справи, які в подальшому врахував при призначенні засудженій покарання, в тому числі показання потерпілої ОСОБА_1 щодо сімейних обставин її загиблого сина (а.с.202) та перебування засудженої ОСОБА_3 у стані вагітності, що підтверджувалося довідками комунальної 3-ої міської клінічної лікарні від 10.12.2008 року та від 09.12.2008 року (а.с.189, 190, 194).

Покликання апелянта на те, що ОСОБА_3 не з'являлася в декілька судових засідань, в зв'язку з чим до неї було застосовано примусовий привід, не може бути підставою для призначення засудженій більш суворого покарання в силу кримінального закону й не свідчить про відсутність у засудженої щирого каяття.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, судову повістку з викликом на 22 вересня 2008 року підсудна не отримала (а.с.122, 123); 30 жовтня 2008 року розгляд справи було відкладено в зв'язку з відпусткою судді (а.с.151) і з призначених судових засідань підсудна не з'явилася один раз - 10 листопада 2008 року (а.с.155, 178, 191, 201, 210).

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляції потерпілої ОСОБА_1 щодо невідповідності призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженої внаслідок м'якості.

Прохання в апеляції прокурора змінити у вироку покликання зі ст. 75 КК України на ст. 79 КК України задоволенню не підлягає, оскільки кримінальний закон не містить заборони застосування ст. 75 КК України щодо вагітних жінок чи жінок, які мають дітей віком до семи років, і застосування цієї загальної норми було здійснене судом в межах закону.

Разом з тим вирок суду підлягає зміні з наступних підстав.

У справі встановлено, що автомобіль, яким керувала ОСОБА_3, знаходився у технічно справному стані. Тому з мотивувальної частини вироку при кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч.2 ст. 286 КК України слід виключити вказівку на порушення нею правил експлуатації транспорту.

Вирок суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

При вирішенні цивільного позову потерпілої та визначенні розміру завданої їй злочином шкоди судом першої інстанції були допущені порушення кримінально-процесуального закону і неповнота судового слідства.

В силу ст. 334 КПК України суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов. Також суд повинен навести у вироку відповідні мотиви, з яких він виходив, визначаючи розмір шкоди.

Ці вимоги закону судом дотримані не були.

Потерпілою було заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 250 000 грн. відшкодування моральної шкоди та 58 251 грн. відшкодування майнової шкоди (а.с.91, 128-129).

Засуджена визнала цивільний позов частково в розмірі 53 294 грн. відшкодування майнової шкоди та 50 000 грн. відшкодування моральної шкоди (а.с.203).

Суд задовольнив частково цивільний позов ОСОБА_1 в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі 4095,94 грн. витрат на ліки та 3240 грн. витрат на поховання, 40000 грн. відшкодування моральної шкоди та з врахуванням відшкодованої суми 9 000 грн. (як еквівалент 2 000 доларів США а.с.87) визначив остаточну до стягнення із засудженої суму - 38 335,94 грн.

Однак при цьому суд не перевірив і у вироку не вказав, якими саме доказами підтверджуються витрати на ліки та поховання в розмірі задоволених позовних вимог; фактично залишив без вирішення позовні вимоги про стягнення 5 000 грн. вартості додаткового догляду молодшого медичного персоналу, спеціального харчування та додаткові витрати, 1 748,19 грн. витрат на поминки та частини витрат на поховання, 1000 грн. на оплату послуг працівників, 5000 грн. транспортних витрат.

Також, на думку колегії суддів, суд при вирішенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди не в повній мірі врахував характер та обсяг моральних страждань цивільного позивача в зв'язку з втратою сина.

Суд не вказав матеріальний закон, на підставі якого вирішив цивільний позов.

Таким чином суд допустив неповноту судового слідства, яка вплинула на правильність прийнятого рішення, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 367, ст. 368 КПК України є підставою для скасування вироку в частині вирішення цивільного позову з поверненням справи на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 367 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляцію потерпілої ОСОБА_1 та апеляцію прокурора задоволити частково.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2009 року щодо ОСОБА_3 змінити.

Вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди скасувати і в цій частині справу повернути в той же суд на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку на порушення підсудною ОСОБА_6 правил експлуатації транспорту

У решті вирок залишити без зміни.

С у д д і :

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9