11-кп/775/26/2016(м)
264/17/15-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001969 від 03 серпня 2014 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 червня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, росіянина, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, інваліда 3-ої групи, раніше не судимого, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 2 ст.121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Стягнуто на користь держави у рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_9 2709,96 грн.,

в с т а н о в и л а:

вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 було визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

02 серпня 2014 року приблизно о 21.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого мешкання в будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, переслідуючи мету заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, при з`ясуванні сімейно-побутових відносин зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 , що виникли на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс їй один удар ножем у лівий бік тулуба, чим спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення живота ліворуч з пошкодженням товстого кишечнику, яке ускладнилося фібріозно-гнійним перитонітом, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя на час їх заподіяння та від яких померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причиною смерті ОСОБА_9 стала загальна інтоксикація організму, фібріозно-гнійний перитоніт, що розвився внаслідок проникаючого колото-різаного поранення живота ліворуч з ураженням товстого кишечнику.

Зі скаргами до апеляційного суду звернулись прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 .

Прокурор посилаючись на неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вказане вище судове рішення скасувати; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. В обґрунтування доводів своєї апеляції вказує на те, що суд при визначенні покарання обвинуваченому не надав належної оцінки тому, що останній, під час скоєння кримінального правопорушення, знаходився у стані алкогольного сп`яніння, ніде не працює, суспільно-корисливою роботою не займається. На його думку, обвинувачений не тільки взагалі не покаявся у вчиненому, а навпаки намагався ввести суд в оману та перешкоджав кримінальному провадженню. Крім того, вказує, що з боку ОСОБА_7 взагалі не прийнято заходів щодо відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_9 .

Обвинувачений, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок жорсткості, вирок суду першої інстанції щодо нього просить змінити; з урахуванням всіх пом`якшуючих покарання обставин на підставі положень ст.75 КК України просить звільнити його від відбування призначеного покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_7 , просили вирок суду в частині призначеного покарання змінити з урахуванням всіх пом`якшуючих покарання обставин, звільнивши його від відбування призначеного покарання, застосувавши вимоги ст.75 КК України, апеляцію прокурора - залишити без задоволення, прокурора, який, в свою чергу, підтримав доводи апеляції прокурора, просив скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі, перевіривши матеріали кримінального провадження й доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності та давши їм оцінку у вироку, суд визнав винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та відповідно кваліфікував дії останнього.

А тому, висновки суду в цій частині щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які не оскаржуються в апеляційній скарзі, згідно зі ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Апеляційні підстави для зміни вироку в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 відсутні.

Доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65, 69 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК України за цей злочин.

Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України більш м`якого покарання, ніж це передбачено санкцією ч.2 ст.121 КК України, суд послався у вироку на те, що він раніше не судимий, щиро покаявся та активно сприяв розкриттю злочину, підтвердив факт і обставини вчинення злочину, надавав допомогу ОСОБА_9 , як безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, так і в подальшому, позитивно характеризується за місцем проживання, є інвалідом 3-ої групи, за станом здоров`я потребує постійного медікаметозного лікування, на обліках у психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває, не є соціально-небезпечною людиною.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України, яке відповідає вимогам ст.65 КК України.

Доводи обвинуваченого про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України колегія суддів вважає непереконливими.

Обвинувачений у своїй апеляції посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні останньому покарання, не взяв до уваги, що з 1989 року і по теперішній час він є інвалідом 3-ої групи.

Однак, перевіркою матеріалів кримінального провадження колегію суддів встановлено, що цю обставину вже було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання.

Враховуючи наслідки, які сталися після скоєння кримінального правопорушення у виді настання смерті потерпілої ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не відповідає тяжкості злочину й особі засудженого.

Суперечать матеріалам справи твердження прокурора в апеляційній скарзі про неналежну оцінку судом таких обставин, як знаходження обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час скоєння злочину, відсутність постійного місця роботи, намагання останнього ввести суд в оману та перешкоджанню у розслідуванні кримінального провадження.

Зокрема, судом належним чином враховано скоєння ОСОБА_7 злочину у стані алкогольного сп`яніння, як обставину, що обтяжує покарання.

Доводи прокурора про те, що обвинувачений взагалі не покаявся у вчиненому, а навпаки намагався ввести суд в оману та перешкоджав кримінальному провадженню не знайшли свого підтвердження.

Зі змісту протоколу допиту підозрюваного від 07 листопада 2014 року вбачається, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, у скоєному щиросердно покаявся (а.с.97-99, т.1). Крім того, перевіркою матеріалів справи встановлено, що обвинувачений всіляко сприяв органам досудового розслідування у розкритті кримінального правопорушення: на підставі заяви ОСОБА_7 05 серпня 2014 року було проведено огляд місця події (а.с.38-41, т.1), за його ж участі 07 листопада 2014 року проведений слідчий експеримент (а.с.103-109, т.1), тощо.

Не можливо визнати обставиною, що обтяжує покарання, як неприйняття ОСОБА_7 заходів щодо відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_9 .

Так, з матеріалів справи, а також з пояснень ОСОБА_7 вбачається, що останній на даний час у зв`язку зі станом здоров`я не має можливості працювати, є інвалідом 3-ої групи, натомість він має намір відшкодувати витрати на лікування потерпілої ОСОБА_9 в добровільному порядку.

При призначенні обвинуваченому покарання за ч.2 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України, суд згідно з вимогами ст.65 КК України правильно врахував всі обставини скоєного, дані про його особу, які впливають на ступінь відповідальності та обґрунтовано призначив покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.121 КК України.

Тому підстав для скасування або зміни вироку шляхом пом`якшення ОСОБА_7 покарання або призначення йому більш тяжкого покарання, як вказано в апеляційних скаргах обвинуваченого та прокурора відповідно, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону у кримінальному провадженні не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_______________ ________________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3