Справа № 346/528/14-к
Провадження № 11-кп/779/414/2015
Категорія ст. 286 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ
Апеляційний суд Івано-Франківської області, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ в складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001369 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано Франківської області від 27 липня 2015 року, згідно якого

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Пінськ Республіки Білорусь, проживає АДРЕСА_1 , працює майстром «Коломийський автодор», з вищою освітою, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11

представника потерпілої ОСОБА_12

в с т а н о в и л а :
вироком суду ОСОБА_8 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`ять) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 69 368 (шістдесят дев`ять тисяч триста шістдесят вісім ) гривень 40 копійок матеріальної шкоди, 4000 (чотири тисячі) гривень за надання правової допомоги та 100 000 ( сто тисяч) гривень моральної шкоди, а в решті відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 3817 (три тисячі вісімсот сімнадцять гривень) 41 копійка матеріальної шкоди, 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди, а в решті відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Івано Франківської ОКЛ р/р 9134 ГУДКСУ в Івано Франківській області МФО 836014 код 01993150 затрачені кошти на лікування потерпілої ОСОБА_11 в сумі 4878 ( чотири тисячі вісімсот сімдесят вісім) гривень 62 копійки .

Строк відбування покарання зазначено рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обрано обвинуваченому ОСОБА_8 у виді особистого зобов`язання, але на строк що не перевищує 60 днів з часу проголошення вироку, тобто до 24.09.2015 року. Протягом дії даного запобіжного заходу обвинувачений ОСОБА_8 зобов`язаний не відлучатися за межі Коломийського району без дозволу суду.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що 02 липня 2013 року близько 22 години 25 хвилин обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки ЗАЗ -1103 реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що суперечить вимогам п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, а також значно знижує реакцію та унеможливлює належним чином оцінювати дорожню обстановку, рухався по вул. С.Бандери м. Коломия у напрямку залізничного вокзалу. Наблизившись до перехрестя вулиці С.Бандери із вулицею Шкрумеляка, Пліщук В.В маючи об`єктивну можливість завчасно виявити світло фар зустрічного транспортного засобу, що наближався до перехрестя, перед здійсненням повороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, всупереч вимогам п.п. 16.3 та 16.13 ПДР України, не маючи переваги у русі, не дав дорогу зустрічному транспортному засобу, що в цей час наближався рухаючись по вул. С. Бандери а розпочав маневр повороту ліворуч на вулицю Шкрумеляка, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із мотоциклом марки «KawasakiER 6n», під керуванням ОСОБА_14 .

При цьому ОСОБА_8 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п.2.9 «а» відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин; п. 10.1 у відповідності до якого, перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 10.4, згідно якого перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі у напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху у цьому напрямку; п. 12.1, який вказує , що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 16.3, згідно з яким, у разі необхідності надання переваги у русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 ( стоп - лінією) або 1.13 ( додаток 2) світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні перед краєм перехрещуваної проїзної частини не створюючи перешкод для руху пішоходів; п. 16.13, згідно до якого, перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобом, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

У результаті порушення обвинуваченим ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України мала місце дорожньо транспортна пригода внаслідок якої водій мотоцикла ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді набряку та набухання головного мозку внаслідок відкритої черепно мозкової травми із переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під м`які мозкові оболонки, в м`які тканини голови, забійною раною підборіддя, саднами та синцем обличчя, від яких наступила його смерть.

Пасажир мотоцикла потерпілий ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно мозкової травми із переломами кісток основи та склепіння черепа із забоями головного мозку середнього ступеня, крововиливами під оболонки та речовину головного мозку, розрив барабанної перетинки, рани правого передпліччя, правого колінного суглобу та правої гомілки, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент їх спричинення.

Пасажир автомобіля потерпіла ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з переломом 2-6 ребер справа, правобічним гемопневмотороксом, закритого перелому акроміального кінця правої ключиці, закритої черепно мозкової травми із струсом головного мозку, раною лобної ділянки, що відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад здоров`я, але не є небезпечним для життя в момент спричинення.

В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь у судовому розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_6 не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, вважає вирок щодо засудженого ОСОБА_8 за ст. 286 ч.2 КК України незаконним з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що ОСОБА_8 вчинив злочин перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вину під час судового слідства визнав частково, збитки потерпілим не відшкодував у повному обсязі, тому висновок суду про його щире каяття є надуманим та не відповідає обставинам справи. Вказує,що наведені обставини свідчать про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_8 , а призначене судом покарання із застосуванням ст. 69 КК України не відповідає вимогам ст.ст. 50,65 КК України та суперечить загальним засадам призначення покарань і є явно несправедливим через м`якість. Просить вирок Коломийського міськрайонного суду Івано Франківської області від 27.07.2015 року про засудження ОСОБА_8 за ст. 286 ч.2 КК України скасувати з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначити йому покарання за ст. 286 ч.2 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Запобіжний захід ОСОБА_8 змінити з особистого зобов`язання на тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій вважає, що рішення прийняте судом першої інстанції 27.07.2015 року по відношенню до ОСОБА_8 не ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд не надав оцінки кожному доказу з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, та в сукупності зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Просить вирок Коломийського міськрайонного суду від 27.07.2015 року щодо ОСОБА_8 засудженого за ст. 286 ч.2 КК України, скасувати повністю з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити з підстав не доведення його винуватості відповідно до ст. 284 ч.1 п.3 КПК України.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є незаконним, необґрунтованим, занадто м`яким, оскільки постановлено без урахування тяжкості злочину, особи обвинуваченого ОСОБА_8 , наявності обставин, що обтяжують відповідальність, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та інших обставин справи. Зазначає, що присудження їй відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 гривень не відповідає ступеню вини обвинуваченого, характеру правопорушення та глибині її фізичних та душевних страждань та є явно заниженою. Просить вирок Коломийського міськрайонного суду Івано Франківської області від 27.07.2015 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ст. 286 ч.2 КК України до п`яти років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки, скасувати частково та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. Задоволити позов ОСОБА_9 у повному об`ємі, зокрема: стягнути з відповідача ОСОБА_8 на її користь 69368 грн. 40 коп. матеріальної шкоди і 200000 грн. моральної шкоди, а також 4000 грн. витрат на правову допомогу.

У поданих запереченнях потерпіла ОСОБА_9 на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає її необгрунтованою та такою що не підлягає до задоволення, оскільки в ході судового розгляду справи було повністю доведена вина водія автомобіля ОСОБА_8 у дорожньо транспортній пригоді. Просить апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 у поданих запереченнях на апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_9 , вважає що посилання апелянтів на те, що судом першої інстанції призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості є безпідставним, оскільки судом так і не було доведено винуватість його підзахисного в скоєнні даного кримінального правопорушення, тобто не було зібрано достатньо доказів для того щоб зробити висновок про наявність вини лише в діях ОСОБА_8 . Просить залишити апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 27.07.2015 року без задоволення. Задовольнити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 .

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор, підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 просив їх задовольнити, щодо апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просив залишити її без задоволення;

- захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали свою апеляційну скаргу просили її задовольнити, щодо апеляційних скарг прокурора та потерпілої ОСОБА_9 заперечили просили залишити їх без задоволення;

- потерпіла ОСОБА_9 підтримала свою апеляційну скаргу та прокурора просила їх задовольнити, щодо апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає її такою що не підлягає до задоволення;

- потерпіла ОСОБА_11 підтримала подану апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та заперечила подані апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_9 просила їх відхилити.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_9 слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 409 ч.2 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України ґрунтується на належно зібраних і досліджених по кримінальному провадженні достовірних доказах.

Однак, згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Даних вимог закону суд першої інстанції не дотримався та з застосуванням ст. 69 КК України, не вмотивувавши належним чином таке рішення, призначив обвинуваченому явно несправедливе та занадто м`яке покарання. При цьому судом не наведено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Тому, доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілої ОСОБА_9 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими, оскільки призначене обвинуваченому покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Призначене покарання обвинуваченому судом першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому повинно бути більш суворим.

Судом першої інстанції фактично не враховано те, що ОСОБА_8 хоч і вчинив необережний, проте тяжкий злочин, при цьому, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря приймального відділення Коломийської ЦРЛ (Т.1 а.с.35), свідомо сів за кермо автомобіля, чим поставив у небезпеку не тільки своє життя та здоров`я, але й інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого сталась дорожньо транспортна пригода в результаті якої потерпілий ОСОБА_14 помер, потерпілому ОСОБА_13 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, а потерпілій ОСОБА_11 середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

Окрім цього, судом не було взято до уваги думку потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , які просили обвинуваченого ОСОБА_8 покарати суворо, хоч суд на ці обставини у вироку послався.

Що стосується апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в якій він посилається на те, що з самого початку досудове розслідування проводилося слідчим необєктивно і упереджено з порушенням права особи на захист, і зібрані докази не можуть вважатися допустимими, то вказані доводи спростовуються висновками суду наведеними у вироку і порушень кримінального процесуального закону з наведених підстав під час апеляційного розгляду не виявлено.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на думку колегії суддів є безпідставними. Як вбачається з вироку, беручи до уваги показання потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_13 який є учасником ДТП, та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , експерта ОСОБА_20 , суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх як докази винуватості обвинуваченого і після безпосереднього дослідження всіх матеріалів кримінального провадження, давши їм належну оцінку, прийшов до правильного висновку, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ст. 286 ч.2 КК України.

Колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено виходячи з положень ст. 411 КПК України невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

З приводу доводів захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на неналежність доказів, то на думку колегії суддів, таке посилання є необґрунтованим , так як судом першої інстанції всі наявні докази були ретельно перевірені, і їх доказове значення обґрунтоване у вироку, досліджено в судовому засіданні, і будь-яких сумнівів щодо їх належності при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

В апеляційному порядку не підтверджено порушення вимог ст. 410 КПК України щодо неповноти судового розгляду, так як судом мотивовано відхилення клопотань заявлених захисником в інтересах обвинуваченого зокрема про призначення додаткової авто технічної експертизи та проведення слідчих експериментів.

А тому, виходячи з апеляційних вимог захисника ОСОБА_7 колегія суддів, вважає що підстав для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю його винуватості відповідно до ст. 284 ч.1 п.3 КПК України не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 в частині неправильного вирішення цивільного позову, то судом вирішено цивільні позови виходячи з вимог ст.127 п.2 КПК України згідно якого шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

А тому, на думку колегії суддів посилання потерпілої ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні цивільного позову судом першої інстанції не враховано всіх обставин даного кримінального провадження, є безпідставними та не обґрунтованими оскільки суд, виходячи з вимог розумності і справедливості, врахував характер вчиненого злочину, глибину фізичних і душевних страждань потерпілої та визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 ( сто тисяч) гривень у відповідності до вимог ст. 127 п.2 КПК України.

З огляду на викладене , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_9 є частково обґрунтованими, і наведені в них доводи дають підстави для їх часткового задоволення, щодо апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 то її слід залишити без задоволення як необґрунтовану, так як доводи наведені в ній повністю спростовуються вироком суду.

Згідно ст. 420 ч.1 п. 2 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції на підставі зібраних доказів правильно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 286 ч.2 КК України так як він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, і вина його у вчиненні даного кримінального правопорушення доведена повністю.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого який позитивно характеризується по місцю проживання та місцю роботи (Т.2 а.с. 104,105), не судимий (Т.2 а.с. 100), на обліках в Івано Франківському ОНД та ОКПНД не перебуває (Т.2 а.с. 108,109), на утриманні має неповнолітню дитину, добровільно частково відшкодував потерпілій майнову шкоду в сумі 15000 гривень (Т.4 а.с.112,219) та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, колегія суддів визнає, часткове визнання вини.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого слід визнати вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Згідно довідки ( а.с. 36 т.1) у крові ОСОБА_8 виявлено етиловий спирт - 2,36 %.

Також, колегія суддів, враховує думку потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_13 даних в суді першої інстанції, які просили обвинуваченого покарати суворо.

З врахуванням наведеного, покарання ОСОБА_8 слід призначити в межах санкції ст. 286 ч.2 КК України, позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також справедливим.

Щодо запобіжного заходу, то обвинуваченому ОСОБА_8 згідно вироку суду від 27.07.2015 року до вступу його в закону силу обрано особисте зобов`язання до 24.09.2015 року.

На час проголошення вироку апеляційним судом строк дії обраного судом першої інстанції запобіжного заходу закінчився, однак прокурор в апеляційній скарзі вважає, що запобіжний захід ОСОБА_8 слід змінити з особистого зобов`язання на тримання під вартою не обґрунтовуючи своїх висновків. Колегія суддів не вбачає доцільності в обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу, так як вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення в силу ст. 532 ч.4 КПК України і за таких обставин в ньому слід зазначити, що строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з моменту затримання в порядку звернення вироку до виконання згідно ст.535 КПК України.

Керуючись ст.ст.373,374, 405, 407,409, 413, 414, 418,420 КПК України, колегія суддів

засудила :
апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити - без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання внаслідок м`якості.

Вважати визнаного винуватим ОСОБА_8 за ст. 286 ч.2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту затримання в порядку виконання вироку.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4