АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1509/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 289 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційні скарги заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 та прокурора прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000963 щодо обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Києві, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за участю прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року

ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, та на нього покладені обов`язки, передбачені

п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_8 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, знайшовши у мережі Інтернет оголошення про продаж автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ТОВ «Автокредит плюс», розробили план щодо незаконного заволодіння ним, відповідно до якого на ОСОБА_8 покладався обов`язок під вигаданим приводом зустрітися з власником даного транспортного засобу, під час зустрічі застосувати до нього фізичне насильство, після чого разом з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, заволодіти автомобілем «Volkswagen Passat».

Реалізуючи злочинний план, 28 січня 2015 року близько 13 год. 30 хв., діючи з корисливих спонукань, ОСОБА_8 та особа, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, за домовленістю з потерпілим ОСОБА_10 прибули за адресою:

АДРЕСА_3 , де ОСОБА_8 почав спілкуватися з ОСОБА_10 , роблячи вигляд, що оглядає автомобіль, а особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, в цей час перебував неподалік від місця зустрічі з метою надання допомогти ОСОБА_8 . На виконання наперед узгодженого плану ОСОБА_8 застосував до ОСОБА_10 насильство, яке не є небезпечними для його життя та здоров`я, завдавши 5-6 ударів кулаками в область обличчя, а особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, розпилив з газового балончика в обличчя ОСОБА_10 газ «Терен-4» та, скориставшись дезорієнтацією потерпілого, сів за кермо автомобіля і почав рух з метою зникнути з місця вчинення злочину, а ОСОБА_8 зайняв переднє пасажирське сидіння. В цей час ОСОБА_10 відкрив задні ліві дверцята автомобіля та, тримаючись за них, сів на сидіння, проте ОСОБА_8 з метою подолання опору потерпілого перемістився на заднє сидіння та наніс йому декілька ударів ногами по тулубу, від чого той випав з автомобіля, а ОСОБА_8 разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з місця події зникли, викраденим автомобілем розпорядились на власний розсуд.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину і правильність юридичної кваліфікації його діяння, посилаючись на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, що потягло за собою м`якість призначеного покарання, просить скасувати вирок суду в частині покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

При цьому прокурор не погоджується з рішенням суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України і щодо не призначення додаткового покарання у виді конфіскації належного обвинуваченому майна та в обґрунтування наведеного стверджує про недотримання судом вимог ч. 2 ст. 59 КК України і неврахування наявності у ОСОБА_8 корисливого мотиву при вчиненні злочину, а також указує, що суд не дав достатньої оцінки тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, конкретним обставинам його скоєння та особі винного і дійшов помилкового висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, а в решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що суд недостатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, й обставини вчинення кримінального правопорушення, які свідчать про нехтування ОСОБА_8 правилами та законами встановленими у суспільстві, а тому призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання та безпідставно звільнив від його відбування з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва, заперечення обвинуваченого щодо поданих апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб та поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час судового провадження колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів апеляційних скарг прокурорів про призначення обвинуваченому невиправдано м`якого покарання та неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, зокрема, положень ст. 75 КК України, які, за твердженням апелянтів, не могли бути застосовані до обвинуваченого, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, за приписами ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, положеннями ст. 75 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

При цьому, за правилами ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання лише у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, дотримав зазначені вимоги закону.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та слідує з вироку, мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_8 за вчинений злочин покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, а також звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким і фактичні обставини його скоєння, прийняв до уваги відношення обвинуваченого до своїх дій та їх засудження, обґрунтовано встановив обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування завданого потерпілому збитку, а також врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання. Прийняв до уваги суд і дані про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, за місцем навчання та роботи характеризується позитивно.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням зі встановленням йому максимально можливого іспитового строку на 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Доводи прокурорів про те, що судом не в повній мірі враховано фактичні обставини злочину, тобто конкретні дії ОСОБА_8 , вчинені ним для досягнення злочинної мети, є непереконливими, оскільки зазначене було оцінено судом у сукупності з іншими обставинами провадження, з урахуванням тяжкості злочину, наслідків вчиненого та даних про особу винного, а тому колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів. При цьому в даному випадку ґрунтується на вимогах ст. 77 КК України і рішення суду щодо призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції не допущено, підстав для висновку про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та вважати призначене ОСОБА_8 покарання несправедливим внаслідок його м`якості колегією суддів не встановлено, апеляційні скарги прокурорів мають бути залишені без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_8 без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 та прокурора прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

________________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4