АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/436/15 Справа № 707/1460/14-к Категорія: ч.2 ст.301 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого ОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаряОСОБА_5
прокурораОСОБА_6
захисникаОСОБА_7
законного представника обвинуваченогоОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 11.03.2015 року, про застосування відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березняки, Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області, громадянина України, українця за національністю, з середньо-технічною освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку по матеріалам кримінального провадження за звинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_9 11.04.2014 року приблизно о 10.00. годині, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних стосунків зі ОСОБА_10 , 1936 року народження, знаходячись позаду останньої та тримаючи її за шию, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, штовхнув ОСОБА_10 , внаслідок чого вона впала на землю та відчула різкий біль в середній області спини. Своїми умисними діями ОСОБА_9 спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому тіла 1-го поперекового хребця без ушкодження спинного мозку, який згідно висновку судово-медичної експертизи №1051 від 20.05.2014 року відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Не погодившись з ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 11.03.2015 року захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати як незаконну та не обґрунтовану і постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру - відмовити, а кримінальне провадження закрити.

Заслухавши доповідь судді, виступ законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка просила ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до положень ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Кримінально - правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій.

Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Згідно з вимогами ст.505 КПК України під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлюються:

1) час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення;

2) вчинення цього суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення цією особою;

3) наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування;

4) поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього;

5) небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою;

6) характер і розмір шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням або кримінальним правопорушенням.

Відповідно до положень ч.1 ст.513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;

2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою;

3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності;

4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;

5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про причетність ОСОБА_9 до вчинення суспільно небезпечного діяння передбаченого ч.1 ст.122 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні та яким дана правильна юридична оцінка.

Причетність ОСОБА_9 до вчинення суспільно небезпечного діяння передбаченого ч.1 ст.122 КК України підтверджується:

- показами потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 11.04.2014 року приблизно о 10.00. годині вона вийшла на город для того, щоб скерувати тракториста, як потрібно зорати город, і почала розкидати гній та раптом побачила, що до неї наближається її сусід ОСОБА_9 , який підбігши, схопив її двома руками за шию, почав трусити та штовхнув, від чого вона впала на землю. Коли ОСОБА_10 почала підніматись, відчула різкий біль внизу спини. Ці події побачив її син ОСОБА_11 , який відразу підбіг і забрав її з огороду до хати.

- показами свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що 11.04.2014 року він перебував в с. Березняки у своєї матері ОСОБА_10 де допомагав по господарству. Коли він побачив, що на город приїхав трактор, сказав матері щоб вона вийшла на город скерувати тракториста, а сам пішов до хати за грошима якими необхідно було розплатитися за оранку. Коли вийшов на город, побачив як ОСОБА_9 схопив його матір за шию, почав трусити та звалив її на землю, а коли вона лежала на землі, вдарив декілька раз кулаком по спині. Після цього, він ОСОБА_11 підбіг до матері щоб підняти її, а ОСОБА_12 в цей час пішов у бік своєї земельної ділянки.

Причетність ОСОБА_9 до вчинення суспільно небезпечного діяння також підтверджується письмовими доказами:

- висновками судово-медичної експертизи №1051 від 23.05.2014 року, згідно з якими у ОСОБА_10 мало місце ушкодження: компресійний перелом тіла 1-го поперекового хребця без ушкодження спинного мозку. Вказане ушкодження виникло від дії тупого предмета, по давності виникнення може відповідати часу, вказаному в постанові про призначення експертизи та відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

- протоколом проведення слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_10 від 22.04.2014 року в ході якого вона підтвердила факт спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_9 11.04.2014 року та відтворила механізм нанесення їй тілесних ушкоджень.

- протоколом проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_11 від 22.04.2014 року в ході проведення якого він підтвердив факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 його матері ОСОБА_10 11.04.2014 року та відтворив механізм нанесення їй тілесних ушкоджень.

- висновками судово-медичної експертизи №827 від 22.05.2014 року згідно з якими тілесні ушкодження у ОСОБА_10 могли виникнути, як за обставин вказаних у протоколі слідчого експерименту за її участю від 22.04.2014 року, так і за обставин вказаних у протоколі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 від 22.04.2014 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення клопотання захисника про недопустимість доказів, а саме протоколів слідчих експериментів з участю потерпілої та свідка ОСОБА_11 через відсутність на них внизу на останній сторінці підписів потерпілої та свідка, оскільки потерпіла в судовому засіданні підтвердила, що дана слідча дія проводилась з нею слідчим, а на протокол проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_11 на останній сторінці після слів «Заяв та клопотань від присутніх не надійшло» ним підписаний.

Згідно акту судово-психіатричної експертизи №246 від 21.05.2014 року ОСОБА_9 страждає на органічний психічний розлад у зв`язку із судинним враженням головного мозку, з вираженими дефіцитарними розладами і проявами парціального недоумства, через що на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, він не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними.

На час проведення експертизи через вказані прояви органічного психічного розладу у зв`язку із судинним ураженням головного мозку, вираженими дефіцитарними розладами і проявами парціального недоумства - ОСОБА_9 не може усвідомлювати свої дії і керувати ними, не може правильно сприймати обставини що унеможливлює його подальшу участь у слідчих діях та судовому засіданні.

Через вказані прояви органічного психічного розладу у зв`язку із судинним ураженням головного мозку, з вираженими дефіцитарними розладами і проявами парціального недоумства, відміченими в клінічній картині дефіцитарними інтелектуально - мнестичними розладами, проявами афективної нестійкості, розладами критичності, що становить пасивний тип суспільної небезпеки і може привести до скоєння ОСОБА_9 суспільно-небезпечних дій та зважаючи на відсутність даних для госпіталізації, він потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку

Відповідно до ч.1 ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру.

Згідно з ч.2 ст.94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, шляхом повного, і всебічного дослідження в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зробив висновок, про те, що суспільно небезпечне діяння передбачене ч.1 ст.122 КК України - умисне нанесення тілесних ушкоджень середньої тяжкості яке вказане в клопотанні мало місце і вчинене ОСОБА_9 у стані неосудності, а також враховуючи суспільну-небезпечність останнього, прийшов до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта, що клопотання слідчого СВ Черкаського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_13 про застосування примусових заходів медичного характеру, є не обґрунтованим та не відповідає вимогам ст..291 КПК України, оскільки зазначене клопотання повністю відповідає вимогам ч.2 ст.291 КПК України.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляції, що кримінальне провадження було розпочато без заяви потерпілої.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочато слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, у тому числі і ч.1 ст.122 КК України.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що про вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння передбаченого ч.1 ст.122 КК України ОСОБА_11 та потерпілою було повідомлено в Черкаський РВ УМВС України в Черкаській області.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала Черкаського районного суду Черкаської області від 11.03.2015 року є законною, обґрунтованою і вмотивованою, будь-яких підстав, передбачених ст.ст.408, 409 КПК України для її зміни чи скасування не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 11.03.2015 року про застосування відносно ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку по матеріалам кримінального провадження за звинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді