01.10.2015
Справа № 469/1144/15-к
1-кп/469/123/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2015 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі :
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, працездатного, не працює, одруженого, на утриманні 2 малолітніх дітей, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,
в с т а н о в и в :
У підготовчому судовому засіданні судом встановлено невідповідність угоди про визнання винуватості вимогам КПК України, що, відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України, є підставою для відмови у її затвердженні та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування.
Відповідно до ч.1 ст.472 КПК України, угода про визнання винуватості повинна містити дані про сторони угоди, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України, суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо :
1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з тексту обвинувального акта, викладені в ньому фактичні обставини кримінального правопорушення є неповними, відсутні дані про належність ОСОБА_5 до кола осіб, які підлягали мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2915 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», та наявність у його діянні умислу на ухилення від призову за мобілізацією.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, викладеної, зокрема, в рішеннях у справах "Абрамян проти Росії" від 9 жовтня 2008 року (п.34), Селіверстов проти Росії від 25 вересня 2008 року (п.17), положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Виходячи з викладеного, суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, що, відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Крім того, сторони умовились про призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, тоді як санкція ст.336 КК України передбачає покарання лише у виді позбавлення волі; підстави для призначення обвинуваченому більш м`якого виду покарання, відповідно до ст.69 КК України, сторонами угоди не обумовлено.
Всупереч вимогам ст.472 КПК України угода не містить істотних для даного кримінального провадження обставин, врахованих сторонами як підставу для застосування іспитового строку та покладення на обвинуваченого визначених в угоді обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Тому умови угоди суперечать кримінальному закону.
Виходячи з викладеного, керуючись п.1 ч.3 ст.314, п.1 ч.7 ст.474 КПК України, суд-
п о с т а н о в и в :
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя :