Ухвала

іменем україни

Колегія суддів cудової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,
суддів: за участю прокурора захисника засудженогоОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 17 листопада 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2012 року та вирок Апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2015 року,

встановила:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2012 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що

не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 368 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених п. п. 2-4 ст. 76 КК України.

ОСОБА_6 позбавлено одинадцятого рангу державного службовця.

Також вироком суду вирішені питання щодо судових витрат та речових доказів по справі.

За обставин, установлених судом та наведених у вироку, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він, працюючи з 10 грудня 2008 року виконуючим обов'язків начальника відділу погодження проектів землеустрою та підготовки містобудівних умов, організаційно-правових питань Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради, а з 16 квітня 2009 року до 28 серпня 2009 року на посаді начальника вказаного відділу, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, з метою незаконного збагачення, за надання проектів висновків для їх підписання заступнику начальника Головного управління-начальнику управління дозвільної документації Київархітектури, а також надання листів - погоджень щодо відведення земельних ділянок, протягом квітня-серпня 2009 року, вимагав та одержав від ОСОБА_7 хабар двома частинами у великому розмірі на загальну суму 16 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на час одержання складає 122 тис. 715 грн.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2015 року вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасовано. Призначено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 368 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки та з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності. Згідно ст. 54 КК України ОСОБА_6 позбавлено одинадцятого рангу державного службовця.

Постановлено зарахувати в строк покарання відповідно до ст. 72 КК України строк затримання з 14 серпня 2009 року по 20 серпня 2009 року.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону, просить змінити вирок апеляційного суду, уточнивши редакцію кримінального закону за яким засуджено ОСОБА_6 Вказує, що апеляційний суд у резолютивній частині вироку мав зазначити редакцію ч. 2 ст. 368 КК України, яка діяла на момент вчинення ОСОБА_6 вказаного злочину, а саме редакцію від 05.04.2001 року.

У касаційній скарзі засуджений та його захисник порушують питання про зміну вироку апеляційного суду та вироку місцевого суду у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та істотним порушенням кримінально-процесуального закону. При цьому вони зазначають, що дії засудженого необхідно перекваліфікувати на ч. 2 ст. 190 і ч. 1 ст. 364 КК України ( у редакції Закону від 15 квітня 2008 року), та застосувати до нього положення ст.49 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку касаційної скарги прокурора та заперечення проти задоволення касаційної скарги засудженого та захисника, пояснення захисника ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_6 на підтримку своєї касаційної скарги, та часткове підтримання касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, касаційна скарга засудженого та його захисника - задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Доводи прокурора про те, що апеляційний суд у резолютивній частині вироку мав зазначити редакцію ч. 2 ст. 368 КК України, яка діяла на момент вчинення ОСОБА_6 вказаного злочину, а саме редакцію від 05.04.2001 року є слушними, оскільки злочин засудженим вчинено в період дії зазначеного прокурором закону і його дії відповідно до ч.2 ст.4 КК повинні бути визначені законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Твердження засудженого та його захисника про виготовлення вироку поза межами нарадчої кімнати є безпідставними, оскільки, відповідно до матеріалів справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.320 КПК після останнього слова ОСОБА_6 видалився до нарадчої кімнати для постановлення вироку, який і був проголошений учасникам судового розгляду справи після повернення суду до зали засідань. Доказів стороннього впливу на суддів чи присутності у нарадчій кімнаті інших осіб матеріали справи не містять і такі не зазначені у касаційній скарзі. Час, який фактично використаний судом для постановлення вироку у нарадчій кімнаті, не дає підстав вважати, що вирок був постановлений при порушенні таємниці наради суддів.

Апеляційний суд у відповідності до вимог статей 365,378 КПК, переглядаючи вирок районного суду за апеляцією прокурора, дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст.75 КК тяжкості вчиненого злочину та скасував цей вирок у частині призначеного покарання і своїм вироком призначив покарання, яке необхідно відбувати реально. Свій висновок апеляційний суд належним чином вмотивував. Вирок суду відповідає вимогам статей 332-335 КПК.

Покарання, призначене ОСОБА_6, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для пом'якшення покарання колегія суддів не вбачає і такі у касаційній скарзі не зазначені.

При розгляді справи в апеляційному порядку предметом його дослідження була правильність кваліфікації дій засудженого, оскільки засуджений та захисник, хоча і не подавали апеляцій, однак висловили свою незгоду з зазначеною у вироку кваліфікацією дій за ч.2 ст.368 КК (в редакції Закону від 5 квітня 2001 року).

Провівши часткове судове слідство, суд апеляційної інстанції з наведенням ґрунтовних мотивів, дійшов правильного висновку про правильність кваліфікації дій засудженого за ч.2 ст.368 КК в зазначеній вище редакції Закону та про безпідставність тверджень засудженого та його захисника щодо перекваліфікації дій ОСОБА_6 на ч.1 ст.364 КК України (в редакції Закону від 15.04.2008 року) та ч.2 ст.190 цього Кодексу.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки за встановлених судом фактичних обставин справи ОСОБА_6, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, використовуючи це службове становище вимагав та одержав хабар у великому розмірі від потерпілої ОСОБА_7

Обставини отримання та розмір хабара не заперечував засуджений і в суді касаційної інстанції.

За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги засудженого та його захисника немає.

Враховуючи, що істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону, які б тягли за собою безумовне скасування постановлених по справі судових рішень не виявлено, то касаційна скарга засудженого та його захисника задоволена бути не може.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині кваліфікації його дій змінити та вважати його засудженим за ч.2 ст.368 КК України в редакції Закону від 5 квітня 2001 року. У решті зазначений вирок залишити без зміни.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10