Справа № 182/311/15-к
Провадження № 1-кп/0182/277/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.11.2015 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя кримінальне провадження № 0005098 та № 0002410 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополя, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня технічна, не одруженого, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 08.02.2010 р. Нікопольським міськрайонним судом, Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 3, ст. 185 ч. 1, ст. 357 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання умовно з іспитовим строком на 2 роки;

- 30.03.2010 р. Нікопольським міськрайонним судом, Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 3, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 23.08.2012 року за постановою Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг від 17.08.2012 року умовно-достроково на не відбутий строк 11 місяців 29 днів,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

представника цивільного позивача - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_3 20.12.2014 року, приблизно о 20.00 год. знаходився у приміщенні кафе «Розгуляй», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, 69. Діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою ОСОБА_6 , заволодів мобільним телефоном «ZTE V881», вартістю 820 грн. в якому знаходились карта пам`яті на 2 Гб, вартістю 45 грн., які належать Нікопольському управлінню по експлуатації газового господарства ПАТ Дніпропетровськгаз та сім карта оператора мобільного зв`язку МТС, вартістю 10 грн. за рахунку якої було 5 грн., які належали ОСОБА_6 чим заподіяв шкоду на загальну суму 880 грн. Отриманим майном ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_3 наприкінці березня 2015 року знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , де йому було надано дозвіл мешкати та наглядати за домоволодінням, з метою викрадення чужого майна скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає шляхом вільного доступу з лазні умисно, таємно, повторно викрав належний ОСОБА_7 . DVD-Rainford 3112 DIVIX, вартістю 500 грн. та зварювальний апарат, вартістю 1 000 грн., чим спричинив тим самим потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 1 500 грн.

Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно та за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

До даного висновку суд прийшов аналізуючи наступні докази.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав повністю і пояснив суду, що 20 грудня 2014 року він знаходився у кафе Розгуляй по пр. Трубників у м. Нікополі. Там була потерпіла ОСОБА_8 зі своїми друзями. Попросив у потерпілої ОСОБА_8 мобільний телефон, сказав, що йому потрібно зателефонувати. Взяв телефон і пішов. Мобільний телефон продав. Гроші потратив на свої потреби. Проживав у домоволодінні, яке належить ОСОБА_9 , після того як звільнився. Вирішив викрасти майно, яке належить ОСОБА_10 , яке знаходилося у будинку. Викрав DVD та зварювальний апарат. У скоєному щиро кається. DVD повернуто потерпілому.

Потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що 2012.2014 року знаходилася зі своїми знайомими у кафе. Підійшов ОСОБА_11 і попросив телефон, щоб зробити дзвінок. Раніше ОСОБА_11 знала і давала йому телефон, але в цей раз ОСОБА_11 телефон не повернув. Звернулася до міліції.

Представник цивільного позивача ОСОБА_12 , просила суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_11 вартість викраденого телефону та карти пам`яті, які стояли на балансі підприємства.

Враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнав свою вину в інкримінованих йому органом досудового розслідування діяннях, передбачених ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 185 КК України і у суду відсутні будь-які сумніви добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за недоцільне дослідження інших доказів по справі, які ніким не оспорюються, крім тих, що характеризують особу обвинуваченого.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, встановлених по справі всіх пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості (ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України). Стосовно відомостей про особу обвинуваченого, то зокрема, як встановлено у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , раніше притягався до кримінальної відповідальності за злочин, судимість за який не знята та не погашена у встановленому законом порядку, за місцем проживання характеризується посередньо, має постійне місце проживання, проживає разом зі співмешканкою і виховує трьох дітей , на час розгляду справи працює.

До обставини, що пом`якшують покарання, слід віднести визнання вини та щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що покарання ОСОБА_3 має бути обрано в межах санкцій статей за якими кваліфіковано його дії. З урахуванням визнання вини, щирого каяття, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України, тобто призначити покарання з іспитовим строком з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення.

По справі заявлено цивільний позов Нікопольським УЕГГ ПАТ Дніпропетровськгаз про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 865 грн. матеріальної шкоди.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Вину обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено у судовому засіданні, у зв`язку з чим, позовні вимоги Нікопольського УЕГГ ПАТ Дніпропетровськгаз про стягнення матеріальної шкоди в сумі 865 грн. підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити покарання згідно санкції даної статті у вигляді 2 років обмеження волі; за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 3 років обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, остаточне покарання ОСОБА_3 визначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді 3 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі ст. 76 ч. 1 п.п. 2, 3 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку не покидати межі України без дозволу кримінально виконавчої інспекції та повідомляти інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Нікопольського УЕГГ ПАТ Дніпропетровськгаз у відшкодування матеріальної шкоди 865 грн. (вісімсот шістдесят п`ять грн.)

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Головуючий :