АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2014 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого ОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6
обвинуваченогоОСОБА_7
захисникаОСОБА_8
потерпілогоОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.01.2014 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Воля, Дмитріївського району, Курської області, громадянин України, росіянин за національністю, з середньо-спеціальною освітою, одружений, працюючий слюсарем ремонтником в ТОВ «Черкаський завод автохімії», раніше не судимий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України та якому призначено покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 1133 гривень 99 копійок та моральну шкоду в сумі 500 гривень.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком ОСОБА_7 13.10.2012 року, перебуваючи на даху сараю за адресою: АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_11 , вчинив сварку з останнім, під час якої підійшовши на відстань двох кроків умисно наніс ОСОБА_11 залізною трубою два удари по обох верхніх кінцівках та один удар по правому стегну, після чого підійшовши впритул до останнього, почав здавлювати йому шию, в результаті чого ОСОБА_11 отримав тілесні пошкодження у вигляді крововиливів обох верхніх кінцівок, крововиливу правого стегна, забій м`яких тканин шиї, які згідно з висновком експерта №290/249 м/д від 25.07.2013 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погодившись з вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.01.2014 року обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким виправдати його, а у задоволені цивільного позову ОСОБА_11 відмовити.

Прокурор в своїй апеляції не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення просить вирок суду скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України до 3 місяців виправних робіт.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляцію та просив її задовольнити, прокурора, яка не підтримала апеляцію прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що подана апеляція ОСОБА_7 підлягаю до часткового задоволення, а апеляція прокурора до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на доказах досліджених в судовому засіданні.

Винність ОСОБА_7 підтверджується:

- даними протоколу усної заяви ОСОБА_11 від 13.10.2012 року про вчинення ОСОБА_7 щодо нього неправомірних дії;

- показами потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив, що 13.10.2012 року приблизно о 12.00. годині він разом з ОСОБА_12 ремонтував дах сараю, розташованого по АДРЕСА_2 , що знаходиться зі сторони будинку АДРЕСА_1 . Все будівництво виконував на законних підставах, про що свідчать правовстановлюючі документи. На дах сараю піднявся ОСОБА_7 та його син, які почали нецензурно висловлюватися в його бік та ОСОБА_7 залізним ломом зруйнував стійки даху і почав наносити удари по його рукам та ногам. Після чого, викинувши з рук залізну трубу схопив його за шию і почав душити. Зупинився ОСОБА_7 лише після того, як його дружина ОСОБА_13 почала кричати, щоб той відпустив його - ОСОБА_9 . Того ж дня він звернувся до правоохоронних органів, а згодом до лікарні за медичною допомогою та в подальшому із-за погіршення стану здоров*я пройшов курс лікування в медичному закладі. Цивільний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити;

- показами свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що 13.10.2012 року він перебував на території домоволодіння по АДРЕСА_2 , де разом з ОСОБА_11 лагодив дах сараю. Приблизно о 12.00. годині на дах піднявся ОСОБА_7 із сином і між ними та ОСОБА_11 виник конфлікт. ОСОБА_7 взяв кусок труби та почав бити по стійкам даху при цьому не зупиняючись наніс удари по рукам та ногам ОСОБА_14 , якій захищав споруду. Чим закінчилась бійка він не бачив, оскільки спустився до низу;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_11 від 15.07.2013 року, в ході якого останній детально розповів та показав про обставини вчинення щодо нього кримінального правопорушення - заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, та фототаблицею до даного протоколу;

- даними висновку експерта №290/249 м/д від 25.07.2013 року, відповідно якого у ОСОБА_11 мали місце ушкодження: крововиливи обох верхніх кінцівок, крововилив правого стегна, забій м`яких тканин шиї. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в фабулі постанови про призначення експертизи та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження могли виникнути при обставинах, на які він вказав в протоколі проведення слідчого експерименту від 15.07.2013 року.

Колегія суддів погоджується з критичним висновком суду першої інстанції щодо показів свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які в судовому засіданні лише підтвердили, що між обвинуваченим та потерпілим відбувся конфлікт, однак заперечували факт нанесення ОСОБА_7 потерпілому тілесних ушкоджень та наявність у обвинуваченого металевої труби, оскільки їхні покази повністю спростовуються показами потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 та не узгоджуються з показами інших свідків ОСОБА_13 ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , як осіб, що спостерігали одну і ту ж подію, які показали, що бачили в руках обвинуваченого металеву трубу, якою він ламав дах сараю потерпілого.

Також колегія суддів приймає до уваги, що свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 перебувають у родинних відносинах, а свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у дружніх відносинах з обвинуваченим ОСОБА_7 , а тому мають мотиви виправдовувати останнього.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини колегія суддів розцінює як спосіб захисту та намагання останнього уникнути кримінальної відповідальності.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції відповідно до положень Загальної частини КК України, з додержанням вимог ст.65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даних про особу винного, всіх обставин справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом також враховано, що у відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 850 гривень, відповідає фактичним обставинам справи, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно (т.2а.с.17-18), раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (т.1 а.с.105-106), на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (т.1 а.с.103-104), відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, а тому призначене покарання є достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання, про що в своїй апеляції просить прокурор, колегія суддів не вбачає.

Разом з цим, досліджуючи матеріали кримінального провадження на підставі яких суддя суду першої інстанції задовольнив цивільний позов, колегія суддів приходить до висновку, що в цій частині вирок суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Задовольняючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , щодо відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1133 гривні 99 копійок, суд першої інстанції врахував надані ним квитанції на придбання медичних препаратів.

Разом з цим, судом першої інстанції не було враховано, що події відбувались 13.10.2012 року, а потерпілий, відповідно до виписного епікризу №10622, проходив стаціонарне лікування в другому терапевтичному відділенні КНП «Перша Черкаська міська лікарня СМР з 30.10.2012 року по 14.11.2012 року з приводу ІБС, стенокардії напруження, фк.11, атеросклерозу аорти, венечних артерій, атеросклеротичного кардіосклерозу. СН-11-А, симптоматичної артеріальної гіпертензії, розповсюдженого остеохондрозу з корінцевим больовим синдромом. В матеріалах кримінального провадження відсутні будь які дані про причинний зв`язок між отриманими ОСОБА_9 тілесними ушкодженнями та пройденим ним лікуванням.

Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров*я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

З урахування зазначених вимог чинного кримінально процесуального законодавства, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення злочину, характер та обсяг тілесних ушкоджень потерпілого, фізичних, душевних та психічних страждань останнього, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції правильно визначив розмір моральної шкоди у сумі 500 гривень.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.01.2014 року підлягає до скасування в частині задоволення цивільного позову щодо стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 411 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.01.2014 року в частині вирішення цивільного позову про відшкодування з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 1133 гривень 99 копійок скасувати.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 в частині стягнення з ОСОБА_7 на його користь 1133 гривень 99 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином відмовити.

В іншій частині вирок Соснівського районного суду м. Черкаси залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді