Козелецький районний суд Чернігівської області
В И Р О К

іменем України

28 вересня 2010 року Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - Іванюка Т.І.,

при секретарі - Дідовець М.І.,

за участю прокурора Басюка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Козелець кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, українки, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючу швеєю на підприємстві ФО-П ОСОБА_2 м. Київ, не одружена, проживаюча ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судима 22.04.2005 року Соломянським районним судом м. Києва по ст. 307 ч. 3 КК України до 8-ми років 6-ти місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. 16.02.2006 року перегляд вироку Верховним Судом України та перекваліфіковано дії з частини 3 на ч. 2 ст. 307 КК України і призначено покарання у вигляді 6-ти років позбавлення волі. Звільнена 22.10.2008 року умовно-достроково, не відбутий строк 1 рік 10 місяців 17 днів, судимість не знята і не погашена в установленому законом порядку,

по ст. 124 КК України,

В С Т А Н О В И В:

підсудна ОСОБА_1 заподіяла умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

Даний злочин вчинений підсудною при наступних обставинах:

15.05.2010 року близько 21-ї години на перехресті вулиць 8-го Березня та 1-го Травня в м. Остер Козелецького району Чернігівської області між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виникла сварки, яка переросла у бійку. У ході даної бійки ОСОБА_3 почав наносити удари руками і ногами по тулубу і голові ОСОБА_4, який у свою чергу, не в змозі протидіяти ОСОБА_3, почав просити допомоги у своєї сестри ОСОБА_1, яка була поруч. У свою чергу, вона підняла із землі розкладний ніж, який впав із кишені ОСОБА_3, і завдала одного удару у область шиї останнього. При цьому ОСОБА_1 усвідомлювала, що спричиняє потерпілому більшу шкоду, ніж він може спричинити її брату. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 148 від 07.07.2010 року у гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, мають місце тілесні ушкодження у вигляді різаної рани правої поверхні шиї з ушкодженням мяза та вен, які виникли від дії ріжучого знаряддя, могли виникнути в термін та при обставинах, вказаних п постанові, тобто 15.05.2010 року при нанесенні одного удару ножем та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя відповідно до п. 2.1.3. Наказу № 6 від 17.01.1995 року.

Винуватість підсудної у вчиненні злочину підтверджується такими доказами:

Підсудна ОСОБА_1 як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні свою вину у вчиненні даного злочину визнала повністю та показала, що 15.05.2010 року вона разом із братом ОСОБА_4 та подругою ОСОБА_6 відпочивали на річці поблизу м. Остер. Коли у вечері поверталися додому. О біля стадіону в м. Остер побачила ОСОБА_3, який йшов їм на зустріч. Коли вони зблизилися, між ОСОБА_4 та останнім виник конфлікт, який переріс у бійку. Під час бійки ОСОБА_3 почав наносить удари ногами і руками в різні частини тіла ОСОБА_4 Вона намагалася їх розборонити, але у неї нічого не виходило. У цей час помітила, що у ОСОБА_3 із кишені випав розкладний ніж. З метою захистити свого брата, якого продовжував збивати ОСОБА_3, вона взяла цей ніж та намагалася вдарити ним по руці останнього, але промахнулася і влучила йому у шию. Після цього останній перестав битися, та держався за шию. Після цього ОСОБА_3 було доставлено до Остерської лікарні. Під час заподіяння тілесних ушкоджень розуміла, що спричиняє більшу шкоду ОСОБА_3, а ніж той її брату, але іншого способу зупинити його у неї не було. Висловила щире каяття у скоєному.

Підсудна ОСОБА_1 погодилася розглянути справу в спрощеному порядку, відмовилася від дослідження доказів, пояснила при цьому, що вона правильно розуміє зміст пред'явленого їй обвинувачення і порядок дослідження доказів по справі, порядок апеляційного оскарження, про що власноручно написала відповідну заяву, з чим погодився прокурор, а тому суд провів судове засідання згідно ч. 3 ст. 299 КПК України.

Враховуючи обсяг досліджених доказів у судовому засіданні, суд вважає доказаним, що підсудна ОСОБА_1 заподіяла умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони. Тому дії ОСОБА_1 вірно кваліфікуються за ст. 124 КК України.

При призначенні покарання підсудній ОСОБА_1 суд враховує визнання нею вини і щире каяття у вчиненому злочині, давання правдивих показів під час досудового слідства та у суді, сприяння розкриттю злочину, є особою, яка є евакуйованою із зони відчуження у 1986 році, і визнає дані обставини такими, що помякшують покарання.

Обставиною, яка обтяжує покарання підсудної ОСОБА_1 є рецидив злочинів.

При цьому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винної, яка позитивно характеризується за місцем проживання, роботи та відбування покарання, злочин скоїла під час умовно-дострокового відбуття покарання. Крім цього суд враховує, що ОСОБА_1 відповідно до довідки поліклініки № 2 Деснянського району від 20.08.2010 року є вагітною. Санкцією ст. 124 КК України передбачені покарання у вигляді громадських робіт, виправних робіт, арешту або обмеження волі. Відповідно до вимог ст.ст. 56 ч. 3, 57 ч. 3, 60 ч. 3 та 61 ч. 3 КК України ці покарання неможливо застосовувати до підсудної.

За змістом пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про практику призначення судами кримінального покарання від 24 жовтня 2003 р. № 7 (із змінами й доповненнями, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, № 8 від 12.06.2009 року та № 11 від 06.11. 2009 року), суд не вправі перейти до більш мякого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані.

В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК України повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Враховуючі зазначені обставини, суд вважає за можливе звільнити підсудну ОСОБА_1 від покарання за вчинений злочин, передбачений ст. 124 КК України.

У звязку із звільненням від покарання ОСОБА_1, яка вчинила злочин під час умовно-дострокового відбуття покарання, не можливо призначити їй покарання згідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

Цивільний позов потерпілим ОСОБА_3 не заявлений.

Цивільний позов, який заявлений прокурором про стягнення із ОСОБА_1 витрат понесених медичним закладом у сумі 54 гривні, суд залишає без розгляду враховуючи заяву, яка надійшла від державного обвинувача.

Керуючись ст. ст. 323 і 324 КПК України, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України та звільнити її від покарання на підставі ст. 7 КПК України.

Запобіжний захід підписку про невиїзд ОСОБА_1 залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок Соломянського районного суду м. Києва від 22.04.2005 року та ухвалу Верховного Суду України від 16.02.2006 року щодо ОСОБА_1 виконувати самостійно.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 433 (чотириста тридцять три) гривні 44 коп. витрат за проведення судової експертизи.

Речові докази по справі які знаходяться на зберіганні у камері речових доказів Козелецького РВ УМВС ніж складний та змиви з ножа знищити, а спортивну кофту повернути власнику ОСОБА_3

На вирок може бути подана апеляція протягом пятнадцяти діб з моменту проголошення до апеляційного суду Чернігівської області.

С у д д я