Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
Справа № 1-78/10
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2010 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Сидоренка Ю.В.,

при секретарі - Кійченко Т.Г., Калініченко Л.О.,

з участю: прокурора Балакшія В.В., Жаги Е.Г., Сіряк Т.В.,

захисника - адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, не одруженого, утриманців не маючого, проживаючого в с.В.Обухівка Миргородського району Полтавської області, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, 13 січня 2010 року, близько 16 години, в с.В.Обухівка Миргородського району Полтавської області, знаходячись по місцю свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, під час боротьби із своїм братом ОСОБА_3, який затіяв з ним бійку і штовхнув на підлогу, не врахувавши, що в нього в руках знаходиться ніж, яким він в цей час намазував смалець на хліб, необережно вдарив ним потерпілого в живіт, заподіявши при цьому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з ураженням тонкого кишечника та брижейки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 45 від 01.02.2010 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент спричинення.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину у скоєному діянні визнав частково, і пояснив, що 13 січня 2010 року він разом з ОСОБА_5 збирали металолом. Повернулися після обіду в с.В.Обухівку і купили 2 пляшки горілки. Розпили горілку і пішли додуму, де продовжили вживати горілку. В цей час прийшов потерпілий, який теж був нетверезий, і почав просити у нього бензин для того щоб заправити свій мотоцикл. Він відмовив і між ними почалася сварка, в ході якої ОСОБА_3 штовхнув його руками в груди, він чого він впав на підлогу. ОСОБА_5 і ОСОБА_6 почали їх розборонили. Він запропонував ОСОБА_3 випити, налив по чарці і намазав ножем смалець на хліб, щоб закусити. В цей час ОСОБА_3 йому щось сказав, він відповів і між ними знову почалася сварка, в ході якої вони підійшли впритул та схопили один одного за одяг і почали тягати. Ніж залишався у нього в правій руці і в той час, як вони штовхалися, він не навмисно поранив брата ножем. Побачивши це він попросив у брата пробачення і побіг по допомогу. Спричиняти тілесні ушкодження своєму він не бажав, це сталося через те, що вони були пяні. Після того вони з потерпілим помирилися. Також пояснив, що під час написання явки з повинною та пояснень він був пяний, тому не памятає, що там написано. Заявлений прокурором цивільний позов про відшкодування витрат на лікування ОСОБА_3 визнав повністю.

Крім часткового визнання своєї вини підсудним, його вина у нанесенні тяжкого тілесного ушкодження з необережності також підтверджується:

- оголошеними у судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_3, який показав, що 13 січня 2010 року, в післяобідній час, між ним і підсудним виникла сварка з приводу того, що він, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, прийшов додому та просив просив у нього бензину, щоб заправити свій мотоцикл, а той відмовив. Почувши це від брата потерпілий поліз до нього битись, штовхаючи один одного в груди. В цей час, в процесі штовханини, ОСОБА_2, ножем, яким він намазував смалець на хліб, наніс йому удар в область черевної порожнини зліва, після чого потерпілий почав відходити в сторону і відчув як у нього з живота вилазить лезо ножа. Він ліг на ліжко та попросив, щоб йому викликали швидку допомогу, так як став себе погано відчувати. Претензій ні матеріального, ні морального характеру він до підсудного не має;

- показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які показали, що були присутні під час сварки підсудного з потерпілим та подальших подій, дали показання, аналогічні показанням підсудного, повідомили при цьому, що самого удару не бачили, а побачили тільки, що після «борюкання» ОСОБА_3 почав просити викликати скору та в нього була кров на животі. Свідок ОСОБА_5 при цьому підтвердив, що підсудний просив пробачення у потерпілого і той його пробачив;

- протоколами огляду місця пригоди від 13.01.2010р. та від 22.01.2010 р., та огляду та вилучення речей від 13.01.2010р. з фототаблицями до них, у яких зафіксовані факт і місце вчинення злочину, вилучений ніж та речі зі слідами крові (а.с.17-43);

- висновком судово-медичної експертизи № 45 від 01.02.2010р., згідно якого у потерпілого ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з ураженням тонкого кишечника та брижейки, які могли утворитися від одного удару колюче-ріжучим предметом при обставинах, про які вказує ОСОБА_2, та по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент спричинення (а.с.65-66);

- висновком медико-криміналістичної експертизи № 84 від 16.03.2010р. згідно якого більш колото-різані пошкодження на двох светрах та натільній сорочці ОСОБА_3 могли виникнути від дії клинка ножа, вилученого при огляді місця події (а.с.130-132);

Згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 153 від 25 лютого 2010 року ОСОБА_2 будь-яким психічним захворюванням або тимчасовим розладом психічної діяльності в теперішній час не страждає, на час скоєння протиправного діяння, що йому інкримінується, він не страждав хронічним психічним захворюванням і не виявляв ознак тимчасового психічного розладу, а знаходився в стані простого алкогольного спяніння, коли міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, також він не знаходився у стані фізіологічного афекту або в іншому особливому емоційному стані, який міг істотно вплинути на його свідомість і діяльність у досліджуваній ситуації. На даний час примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с.71-76).

Органом досудового слідства дії підсудного ОСОБА_2 в частині заподіяння потерпілому ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень кваліфіковано за ст. 121 ч.1 КК України як вчинення зазначених дій з прямим умислом. Суд вважає, що така кваліфікація дій підсудного не знайшла свого підтвердження в ході судового слідства. У висновку судово-медичної експертизи не вказано що зазначені тілесні ушкодження утворилися від удару, нанесеному з достатньою силою, не описана глибина та ширина раньового каналу, що не дозволяє суду прийти до висновку про удар був нанесений умисно. Підсудний показав суду, що умисно удару потерпілому він не наносив, показання підсудного з цього приводу не спростовуються, будь-якими іншими доказами про те, що нанесений потерпілому удар був умисним, а підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 Суд критично ставиться до показань підсудного, викладених у протоколі явки з повинною та поясненнях від 14.01.2010р., оскільки відповідно до протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння від 14.01.2010р. (а.с.10) ОСОБА_2 в цей час перебував у стані алкогольного спяніння, отже не міг належним чином викладати свої думки. Припущення про умисне нанесення удару підсудним потерпілому не можуть бути покладені в основу обвинувачення, що передбачено ст. 62 Конституції України. Таким чином аналіз вищенаведених обставин дає підстави для висновку про заподіяння підсудним потерпілому тяжкого тілесного ушкодження з необережності, оскільки підсудний в даній ситуації не передбачав, хоча повинен був передбачити можливість настання від його дій таких наслідків.

Виходячи з вище зазначених обставин суд вважає, що дії підсудного належить кваліфікувати як необережне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень за ст. 128 КК України.

Обставиною, що обтяжує покарання підсудного ОСОБА_2 суд вважає вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

Обставинами, що помякшують покарання підсудного, суд визнає зявлення із зізнанням.

При обранні міри покарання підсудному суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер діянь винного, відомості про його особу, що характеризується посередньо, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також обставини, що обтяжують і помякшують покарання. На цих підставах суд вважає за необхідне призначити підсудному у вигляді обмеження волі та з метою забезпечення виконання покарання змінити йому міру запобіжного заходу з підписки про невиїзд на тримання під вартою.

Цивільний позов прокурора про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, визнаний підсудним, підлягає до задоволення, виходячи із засад диспозитивності, на основі положень, визначених ст. 931 КПК України та ст.1206 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 6 місяців обмеження волі.

ОСОБА_2 строк відбуття покарання у виді обмеження волі рахувати з моменту прибуття до місця відбування покарання та зарахувати йому в строк відбуття покарання термін перебування під вартою з дня взяття під варту по день прибуття із розрахунку 1 день тримання під вартою за 2 дні обмеження волі.

Запобіжний захід засудженому до дня прибуття в місця виконання покарання змінити з підписки про невиїзд на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду, після прибуття в місця виконання покарання з-під варти звільнити.

Цивільний позов Миргородського міжрайонного прокурора задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фінансового управління Миргородської районної державної адміністрації 1816 грн. 57 коп. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 57 коп.) в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину.

Речові докази по справі, що знаходяться на зберіганні у Миргородському МВ УМВС України в Полтавській області (а.с.45,46): - кухонний ніж, брюки темно-сірого кольору, два светри, натільну сорочку знищити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області протягом 15 (пятнадцяти) діб з моменту його проголошення через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя: