Справа №489/3558/15-к 30.12.2015 30.12.2015 30.12.2015
Провадження: № 11-кп/784/904/15 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ч. 1 ст. 190 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0006670 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України

учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілий: ОСОБА_10

В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та йому призначено покарання у виді 60 (шістдесяти) годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 4 000 грн. матеріальної шкоди та 1 000 грн. моральної шкоди.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок скасувати, кримінальне провадження відносно нього закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Просить витребувати у Миколаївської філії мережі гіпермаркету «Велмарт» (м. Миколаїв, пр-т Миру, 1/1) запис камер відеоспестереження станом на 21 грудня 2014 року; допитати свідків (допитаних в суді першої інстанції): ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; дослідити в якості речового доказу смартфон «Iphone», яким 21.12.2014 року в м. Одеса зроблені фотознімки із зображенням ОСОБА_6 ;

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скару.
В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що, на його думку, вирок суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обгрунтованості та вмотивованості, судом допущена однобічність та неповнота судового розгляду, істотні порушення кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом застосовано закон, який не підлягав застосуванню.

Обвинувачений зазначає, що показання, які він дав під час допиту в суді першої інстанції, підтвердили свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , однак суд не врахував показання вказаних осіб, мотивуючи це дружніми стосунками із обвинуваченим.

Вказує, що показання вищевказаних свідків повністю узгоджуються між собою, що достатньо доводить той факт, що в той день вчинення злочину, він не перебував у м. Миколаєві.

Посилається на порушення судом вимог ст. 22 КПК України щодо права сторони захисту на рівні зі стороною обвинувачення подавати суду речі, документи, інші докази. Таке твердження апелянт мотивує тим, що суд безпідставно визнав неналежним доказом фотознімки, зроблені в м. Одеса 21 грудня 2014 року на телефон «Iphone», на яких зображений обвинувачений ОСОБА_6 . При цьому апелянт наголошує, що на вказаному телефоні увімкнена функція «геолокація», а тому підробити дату і місце зробленого фотознімка неможливо.

Крім того, апелянт вважає, що стороною обвинувачення умисно не витребувано відеозапис камер спостереження магазину.

Зазначає, що потерпілий ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_17 , який є другом потерпілого, надали суду неправдиві показання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 21 грудня 2014 року близько 18.00 год., маючи умисел на заволодіння чужим майном, знаходячись разом з раніше незнайомим йому ОСОБА_10 поблизу вхідних дверей до магазину електроніки «Ельдорадо» в приміщенні гіпермаркету «Велмарт» за адресою: м. Миколаїв, пр-т Миру, 1/1, діючи з корисливих мотивів, заволодів грошима ОСОБА_10 на суму 4 000 грн. шляхом обману, а саме повідомив потерпілому ОСОБА_10 неправдиві відомості щодо продажу йому відеокамери, заздалегідь знаючи, що даний факт не відповідає дійсності, на що ОСОБА_10 повірив та передав ОСОБА_6 4 000 грн., після чого ОСОБА_6 з місця пригоди зник, розпорядившись грошима потерпілого на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 4 000 грн.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги, потерпілого ОСОБА_18 та думку прокурора про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, є обґрунтованими.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав та пояснив, що 21 грудня 2014 року перебував в м. Одесі разом з друзями ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 і ОСОБА_24 . В м. Одесу виїхали о 07.00 годині, а прибули біля 09.00 год.. Всією компанією пішли в кінотеатр «ІМАХ», а після кіносеансу сиділи в ресторані-пивоварні «Люстдорф». В м. Миколаїв повернулись о 22.00 годині.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підтвердили показання обвинуваченого ОСОБА_6 . Вказані свідки стверджували, що 21 грудня 2014 року вони поїхали в м. Одесу, де дивились кіно в кінотеатр «ІМАХ», потім пішли в бар «Люстдорф». Наполягали на тому, що обвинувачений ОСОБА_6 весь час знаходився разом із ними, а в м. Миколаїв повернулись біля 22.00 години.
Разом з тим, показання обвинуваченого ОСОБА_6 та свідків сторони захисту спростовуються, перш за все, показаннями потерпілого ОСОБА_10 , а також свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_25 .
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що 21 грудня 2014 року у другій половині дня за попередньою домовленістю зустрівся із раніше незнайомим хлопцем на ім`я ОСОБА_26 , який запропонував придбати у нього відеокамеру за низькою ціною. При зустрічі був присутній ОСОБА_27 .
Зустріч була призначена о 16.00 годині в ТРЦ «Сіти Центр», який знаходиться в м. Миколаєві по пр-ту Леніна, однак ОСОБА_26 запізнився. Спочатку вони втрьох спілкувались в кафе, а потім ОСОБА_26 сказав, що за відеокамерою необхідно їхати в магазин електроніки «Ельдорадо», який розташований по пр-ту Мира, 1/1.
На таксі він, ОСОБА_27 та ОСОБА_26 приїхали до вказаного магазину. В таксі спілкувались і з цієї бесіди він зробив висновок, що ОСОБА_26 працює в магазині «Ельдорадо» старшим менеджером.
ОСОБА_28 приміщенні магазину ОСОБА_26 , в присутності ОСОБА_29 , взяв у нього 4 000 грн., попросив чекати біля камер схову та пообіцяв винести відеокамеру і чек. Після того, як ОСОБА_26 не повернувся, він йому телефонував, проте телефон був вимкнений. Вдвох із ОСОБА_30 намагалися знайти ОСОБА_26 в приміщенні магазину та звернулись до охоронця, який повідомив, що схожий за описом молодий чоловік залишив приміщення через другий вхід.
Викликав міліцію і написав заяву. Пізніше у слідчого в присутності двох понятих впізнав ОСОБА_26 за фотознімком.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 підтвердив показання потерпілого ОСОБА_10 та пояснив, що 21 грудня 2014 року ОСОБА_10 попросив його бути присутнім при зустрічі із хлопцем на ім`я ОСОБА_26 , який запропонував потерпілому придбати у нього відеокамеру. Після 16.00 години він зустрівся із ОСОБА_31 в ТРЦ «Сити Центр», чекали продавця. ОСОБА_26 прийшов пізніше, сказав, що за відеокамерою необхідно їхати в магазин «Ельдорадо», розташований біля автовокзалу.
В магазині в його присутності ОСОБА_32 передав ОСОБА_33 4 000 грв., після чого останній пішов всередину магазину. Не дочекавшись повернення ОСОБА_26 , він разом з потерпілим його шукали, звернулись до охоронця магазину «Ельдорадо». Охоронець підтвердив, що схожий за описом хлопець вийшов з магазину.
Приймав участь в упізнанні особи за фотознімками та за рисами обличчя впізнав обвинуваченого.
Свідок ОСОБА_25 суду пояснив, що працює начальником охорони магазину побутової техніки та електроніки «Ельдорадо», який розташований в м. Миколаєві по пр-ту Мира, 1/1.
21 грудня 2014 року він перебував на робочій зміні. Запам`ятав, що в той час, коли стояв біля другого входу у магазин, до нього підійшов незнайомий молодий чоловік, одягнутий в чорне пальто, та спитав «як справи?», постояв поблизу біля півхвилини, вийшов з магазину та пішов у бік автовокзалу.
Через декілька хвилин до нього звернулись два незнайомих хлопця, повідомили прикмети людини, яка обманним шляхом забрала у них гроші. Він дав потерпілому пораду звернутися до міліції.
Показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_25 є послідовними та в деталях узгоджуються між собою.
Суд першої інстанції не мав підстав не довіряти цим показанням, оскільки до скоєння кримінального правопорушення вказані особи не були знайомі з обвинуваченим ОСОБА_6 , неприязних стосунків не мали, а тому у них відсутні підстави обмовляти обвинуваченого та давати неправдиві показання.
Судом 1 інстанції детально перевірено алібі обвинуваченого ОСОБА_6 і визнано його таким, що не підтверджено доказами у справі, з чим погоджується і апеляційний суд.

Як вбачається з матеріалів провадження показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 суд першої інстанції оцінив з точки зору належності, допустимості та достовірності та виклав у мотивувальній частині вироку. Однак враховуючи, що ці свідки перебувають у дружніх стосунках з обвинуваченим ОСОБА_6 , критично оцінив їх та не прийняв їх до уваги.
Крім того, показання цих свідків містять протиріччя в деталях, зокрема щодо вартості проїзду на міжміському транспорті, опису приміщення торгівельного центру та кінозали, часу повернення з м. Одеси до м. Миколаєва, та іншого. Вказані протиріччя надають достатньо підстав сумніватися у достовірності показань в цілому. А, крім того, сам факт перебування обвинуваченого та вказаних свідків в м. Одесі не спростовує твердження потерпілого ОСОБА_10 про його зустріч з обвинуваченим 21 грудня 2014 року близько 18 години, тим більш що потерпілий та свідок ОСОБА_17 стверджували, що обвинувачений запізнився на зустріч, а свідок ОСОБА_13 підтвердила, що ОСОБА_6 поспішав та питав, коли ми збираємось повертатись.
Таким чином, аналізуючи досліджені судом докази, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини кримінального провадження, зокрема і ті, на які є посилання в апеляційній скарзі, та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Наведені віще докази спростовують посилання апелянта про те, що винність ОСОБА_6 у вчинені шахрайства не доведено.

Порушень закону, які б могли бути підставою для зміни чи скасування ухваленого відносно ОСОБА_6 вироку, не виявлено.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 405, 407, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

У х в а л и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий:
Судді: