АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/797/15 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа № 619/4604/14-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА
Іменем України
29 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, захисника на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 10.02.2015р. стосовно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Прудянка Дергачівського району Харківської області, українка, громадянка України, не працююча, з середньою освітою мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима

засуджена за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України до 5(п`яти) років позбавлення волі з

Крім того, цим же вироком вирішені питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у порядку передбаченому ст.ст.124, 100 КПК України

Згідно вироку, 15.06.2014р. о 23год. 45хв. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знаходились за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де між ними виникла сварка. Під час сварки ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, маючи злочинний намір, направлений на протиправне заподіяння смерті іншій людині на ґрунті раптово виниклої ревнощі, взяла кухонний ніж, після чого підійшла до ОСОБА_9 та навмисно нанесла останньому два удари зазначеним ножем в ліву частину грудної клітини, тим самим намагаючись заподіяти смерть ОСОБА_9 , однак довести свій умисел до кінця не змогла, з причин, що не залежали від її волі. В результаті злочинних дій у ОСОБА_9 утворились тілесні ушкодження у виді проникаючого поранення лівої половини грудної клітини з пошкодженням внутрішньої грудної артерії та поранення верхньої долі легенів, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

В апеляційних скаргах:

-прокурор, просить вирок суду скасувати, у зв`язку з тим, що призначене покарання є занадто м`яким та не відповідає особі обвинуваченій. Крім того, цей апелянт вважає, що судом безпідставно застосоване положення ст.69 КК України. В наслідок чого, прокурор просить ухвалити новий вирок яким призначити ОСОБА_8 покарання за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України сім років позбавлення волі;

-захисник звертає увагу на те, що суд проігнорував ту обставину, що ОСОБА_10 немала умислу на позбавлення життя ОСОБА_9 , розглянув справу в порядку ч.3 ст.349 КК України, чим допустив істотні порушення вимог процесуального законодавства. Крім того, апелянт наголошує на тому, що судом не взяті до уваги всі обставини, які пом`якшують покарання, а тому просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченої з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, в наслідок чого зменшити призначене покарання та застосувати положення ст.75 КК України

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора який підтримав апеляцію лише в частині скасування вироку, захисника та обвинувачену, які просили скасувати вирок суду, а питання можливості перекваліфікації залишили на розсуд суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З вироку суду вбачається, що справа розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України, яка передбачає, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається, зі звукозапису судового засідання від 09.02.2015р. ОСОБА_8 дійсно не наполягала на дослідженні всіх доказів кримінального провадження, проте даючи покази з приводу обставин справи вона пояснила, що наміру на вбивство свого чоловіка вона не мала, а лише бажала його налякати. Крім того, саме вона викликала швидку допомогу та сповістила органи МВС.

Отже за таких умов, колегія суддів вважає, що підстав для проведення судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК України у районного суду не було, оскільки покази ОСОБА_8 стосовно умислу не відповідають пред`явленому їй обвинуваченню, оскільки невстановленими залишилися обставини, які завадили їй довести свій умисел на позбавлення життя до кінця.

При цьому, згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

У п.4 тієї ж Постанови вказано, що особа, яка добровільно відмовилась від убивства потерпілого або заподіяння шкоди його здоров`ю, підлягає кримінальній відповідальності лише за умови, що фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину.

Якщо ж відмова мала місце вже після вчинення дій, які особа вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч.2 ст.15 КК України, як закінчений замах на злочин, який особа бажала вчинити. При цьому треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не встановивши, що завадило ОСОБА_8 довести свій умисел до кінця по суті не встановив злочинний намір обвинуваченої, на протиправне заподіяння смерті, а його висновки в цій частині не підтверджуються її показами.

Отже, апеляційною інстанцією встановлено, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а за таких підстав районний суд зобов`язаний був, відповідно до ч.2 ст.349 КПК України змінити визначений ним порядок дослідження доказів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що допущені районним судом порушення, в силу ст.412 КПК України є істотними, що згідноп.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування рішення.

Виходячи зі змісту положень ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і зобов`язаний повторно дослідити лише ті обставини, які під час кримінального провадження були встановлені, але дослідженні судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

У даному випадку апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення, оскільки суд першої інстанції не проводив судового розгляду в порядку визначеному процесуальним законом та не з`ясовував обґрунтованість пред`явленого обвинувачення.

Тому, виходячи із передбачених ч.6 ст.9, п.13 ч.1 ст.7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою забезпечення учасникам судового процесу права на справедливий судовий розгляд справи, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Звідси, оскільки апеляційним судом встановлені істотні порушення кримінального процесуального закону, які апеляційна інстанція не в змозі виправити то колегія суддів вважає, що інші апеляційні доводи учасників процесу необхідно врахувати районному суду при новому розгляді справи.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст.404, 405, п.3 ч.1 ст.409, 412, 415 КПК України колегія суд

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора та захисника задовольнити частково.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 10.02.2015р. стосовно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді