АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1524/15 Справа № б/н Слідчий суддя - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ленінакан, Вірменія, громадянин Грузії та Російської Федерації, офіційно не працевлаштований, одружений, зареєстрований за адресою РФ АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді від 03 листопада 2015 року було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 24360 грн., а також до 02 січня 2016 року включно покладені обов`язки.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу можливе і необхідне, проте немає підстав для обрання найбільш суворого запобіжного заходу, оскільки ч.3 ст.185 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. Вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_7 такого самостійного виду запобіжного заходу як особисте зобов`язання та домашнього арешту.
Оскільки осіб, які б виявили бажання особисто поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до ст.194 КПК України і зобов`язалися за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу не знайшлося, застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу, як особиста порука не виявляється можливим.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, винести нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний

захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням розміру застави у розмірі 97440 грн.
В обґрунтування вимог скарги вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи в частині обрання запобужного заходу у вигляді застави. Ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, впливу на свідків, перешкоджання встановленню істини у справі є реальні. Суд не прийняв до уваги те, що підозрюваний є громадянином іншої країни, офіційно не працевлаштований та не має в Україні міцних соціальних зв`язків, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину. Розмір застави є недостатнім.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та вважав за необхідне обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням розміру застави у розмірі 97440 грн., пояснення захисника ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 , які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожному гарантовано право на свободу та особисту недоторканність.
Згідно вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
В силу ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
При здійсненні апеляційного розгляду встановлено, що 03 листопада 2015 року ОСОБА_7 , було оголошено повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України.
03 листопада 2015 року слідчий звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, вислухав доводи участників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини вказані у клопотанні слідчого та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання.
Суд першої інстанції об`єктивно послався на те, що відповідно до вимог кримінального процесуального закону тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Згідно ч. 5 зазначеної статті, встановлено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів мінімальної заробітної плати.

Апеляційний суд приходить до висновку, що дані вимоги закону були дотримані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 .
Так, слідчим суддею при визначенні підозрюваному виду запобіжного заходу було враховано, що хоч ОСОБА_7 і підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, однак слідчим не було доведено ризиків для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тяжкість злочину, за яким ОСОБА_7 оголошено підозру, не може слугувати обставиною для задоволення клопотання слідчого. Слідчим суддею також враховано послідовні та визнавальні показання ОСОБА_7 під час досудового розслідування, відсутність будь-якого насильства чи тяжких наслідків від його дій.
Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, в яких прокурор просить скасувати ухвалу суду та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням розміру застави у розмірі не менше ніж 80 розмірів мінімальної заробітної плати, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, застосований судом щодо підозрюваного запобіжний захід відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 179, 194 КПК України, а запобіжний захід у виді застави зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам будь-якого перешкоджання здійсненню кримінального провадження, тому колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та справедливою і такою що не підлягає скасуванню, та в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року, щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Судді: ---------------------- --------------------- -----------------------
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3