Справа № 489/1415/15-к 01.09.2015 01.09.2015 01.09.2015
Провадження №11-кп/784/431/15 Головуючий першої інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186, ч.1 ст.289 Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_2
КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
1 вересня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Ленінського району Миколаївської області ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

- визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.289 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_6 ,

обвинувачені - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисники - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , в частині звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75,104 КК України, скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати засудженим за ч.1 ст.289 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України - до 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання 5 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Під час апеляційного розгляду, прокурор просила повторно дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.289 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.186 КК України 5 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.289 КК України - 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України, ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням строком на 2 роки.

На підставі п.п. 3,4 ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації в органи КВІ, повідомляти КВІ про зміну місця навчання та проживання.

Узагальнені доводи апелянта.
Прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеності вини обвинувачених, вважає вирок суду в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання незаконним, що полягає в безпідставному застосуванні ст.75 КК України.

Вважає, що суд першої інстанції не дав повної оцінки даним про особу обвинуваченого, який має схильність до вчинення злочинів, що підтверджується тим, що ОСОБА_7 раніше судимий вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.12.2013 року за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік. В день закінчення іспитового строку - 03.12.2014 року, ОСОБА_7 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, а через деякий час, разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_8 скоїв 3 грабежі, ініціатива щодо їх вчинення виходила саме від ОСОБА_7 .

Крім того зазначає, що за показаннями законного представника обвинуваченого ОСОБА_12 , під час іспитового строку мали місце факти причетності її сина до скоєння крадіжок мідних трубок від кондиціонерів, проте, завдяки її сприяння, шляхом відшкодування завданих потерпілим збитків, кримінальні провадження за цими фактами були закриті.

Також апелянт посилається на те, що ОСОБА_7 не працює, раніше навчався у Миколаївському професійному промисловому ліцеї, з якого був відрахований у зв`язку із систематичним пропуском занять без поважних причин, характеризується посередньо, вживає алкогольні напої.

Тому вважає, що звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не сприятиме його виправленню та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що 3 грудня 2014 року близько 21 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи біля під`їзду №2 будинку №39 по вул. Енгельса в м. Миколаєві, незаконно заволодів транспортним засобом мопедом «Сузукі Летс 2» державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 5 200 грн., який належить ОСОБА_13 , відкотивши його до місця свого проживання.

Крім того, 5 січня 2015 року близько 20 год. 15 хв., ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , перебуваючи біля буд. № 42 по вул. 11-та Лінія в м. Миколаєві, шляхом ривка, відкрито заволоділи жіночою сумкою, що належить ОСОБА_14 вартістю 100 грн., в якій знаходилися мобільний телефон марки «Самсунг GT-S 5230», фен марки «Філіпс», гаманець, грошові кошти в сумі 900 грн., чим спричинили потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1 350 грн.

9 січня 2015 року близько 19 год. 45 хв., ОСОБА_7 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , перебуваючи біля будинку № 15 по вул. 3-тя Поздовжня в м. Миколаєві, шляхом ривка відкрито заволоділи жіночою сумкою, що належить ОСОБА_15 , вартістю 250 грн., в якій знаходились мобільний телефон марки «Нокія 1100», портативна мультимедійна акустична система «Sven PS- 50», гаманець, грошові кошти в сумі 380 грн., чим спричинили потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 930 грн.

Крім того, 10 січня 2015 року близько 19 год. 30 хв., ОСОБА_7 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , перебуваючи біля кінотеатру «Космос» по вул. Космонавтів, 128-А в м. Миколаєві, відкрито заволоділи жіночою сумкою ОСОБА_16 , в якій знаходився мобільний телефон марки «Самсунг GT E 1080», мобільний телефон марки «Нокія Х 23» з картою пам`яті на 2 ГБ, гаманець, грошові кошти в сумі 7 грн., чим спричинили потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1067 грн.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які просили не задовольняти апеляцію прокурора; захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які теж вважали, що апеляція щодо засудження ОСОБА_7 не підлягає задоволенню; дослідивши матеріали, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 ; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорює кваліфікацію дій та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.289 КК України.

Разом з тим, вирок суду відносно ОСОБА_7 в частині звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75, ст.104 КК України, підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню.

Згідно роз`яснень п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року (із змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання , призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Однак, суд першої інстанції, дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , не дав їм належної оцінки, у зв`язку з чим, дійшов неправильного висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 , вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, за колишнім місцем навчання характеризується посередньо (а.п.108), за місцем проживання характеризується негативно, як особа, яка схильна до вживання алкогольних напоїв, перебував на профілактичному обліку в СКМСД Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, як дитина правопорушник, підтримував зв`язки з неблагонадійними особами ( а.п.109), раніше засуджувався вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.12.2013 року за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік (а.п.164-165).

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75, ст.104 КК України, не сприятиме його виправленню та запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Згідно роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року (із змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання , рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

В даному випадку, суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, належним чином не мотивував своє рішення, зазначивши лише, що в порядку виключення, перевиховання та виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції його від суспільства, за умов належного контролю за його поведінкою.

На підставі викладеного, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд вважає необхідним скасувати вирок суду першої інстанції в цій частині та ухвалити новий вирок.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Ленінського району Миколаївської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 в частині звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75, ст.104 КК України скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, відповідно до якого:
Вважати засудженим ОСОБА_7 за:

- ч.1 ст.289 КК України до 3 років позбавлення волі;

- ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 остаточно засудженим до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п*ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання, зарахувавши в строк відбування покарання період знаходження його під вартою з 17 січня по 17 квітня 2015 року.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду вступає в законну силу з моменту його проголошення та може бути оскаржено до колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, що заходиться під вартою, у тому ж порядку, та в той же строк, з моменту отримання копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4