Справа № 145/1/15-к
ВИРОК
Іменем України
18 січня 2016 року Вінницький районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
адвоката: ОСОБА_4
обвинуваченого: ОСОБА_5
27.07.1999 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст. 17, ч.3 ст. 81, ч.2 ст. 140, ч.1 ст. 89, ч.1 ст. 145, п.3 ч.3 ст. 215, п.6 ч.2 ст. 229 КК України (в ред. 1960 року) до 10 років позбавлення волі;
30.01.2002 року вирок переглянуто Вінницьким районним судом Вінницької області, ч.1 ст. 89, ч.1 ст. 145 КК України (в ред. 1960 року) з вироку виключені та призначено покарання у вигляді 9-ти років 6-ти місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
20.02.2015 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 309, 70 КК України до 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі;
за ст. ст. 122 ч.1, 186 ч.2 КК України, -
06.10.2014 року близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні будинку ОСОБА_6 , яке розташоване в АДРЕСА_2 , під час суперечки, яка виникла на грунті раптово виниклих неприязних відносин, підійшов до останньої та наніс їй декілька ударів кулаком по обличчю та декілька ударів по тулубу, таким чином спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток носа, струсу головного мозку, синця на обличчі, садна на шиї та закритої травми лівої половини грудей у вигляді перелому 10-го та 11-го ребер по задній пахвинній лінії, які згідно висновку додаткової судово медичної експертизи №120 від 08.12.2014 року виникли від дії тупого, твердого предмету (предметів), можливо 06.10.2014 року і по ступеню тяжкості, переломи 10-11 ребер, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Крім того, 06.10.2014 року близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_5 , маючи намір на відкрите заволодіння чужим майном, перебуваючи в приміщенні будинку ОСОБА_6 , яке розташоване в АДРЕСА_2 , в присутності останньої, навмисно, повторно, відкрито заволодів речами, а саме: міжкімнатними дверима МДФ, вартістю 500 грн., двома балончиками монтажної піни, вартістю 45 грн. за балончик на суму 90 грн., спортивною дорожньою сумкою, вартістю 100 грн. та спортивними штанами, вартістю 400 грн., а всього на загальну суму 1090 грн., після чого з місця події зник, вищевказаними речами розпорядився на власний розсуд.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованих правопорушеннях визнав частково, в частині нанесення потерпілій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень повністю, щодо відкритого заволодіння майном не визнав в частині кваліфікації правопорушення, оскільки не мав наміру з корисливою метою заволодіти її речами. Суду пояснив, що 06.10.2014 року він зібрався їхати в смт. Сутиски, коли стояв на зупинці, до нього звернувся знайомий та попросив поїхати з ним в смт. Сутиски, щоб забрати телефон у ОСОБА_7 . Вони під`їхали до будинку, він покликав хазяїна, з будинку вийшла жінка, запросила в хату. Він почав говорити, що її син забрав телефон, на що вона почала кричати і вдарила його ногою. А він її у відповідь також вдарив: наніс 3 удари кулаком в обличчя і один раз ногою, у неї пішла кров з носа. Потім прийшов син, запитав, що з мамою, а також повідомив, що зараз принесе телефон і пішов. Тоді він залишив жінці свій номер телефону, а сам забрав двері і сумку і поїхав на таксі додому (двері погрузили в автомобіль). Потерпіла бачила як виносили двері та не заперечувала проти цього. На наступний день він телефонував до потерпілої, запитував, що робити з дверима, з сумкою, як бути з телефоном. Вона не захотіла говорити, а сказала, що побачим, що буде далі. Потім до нього приїхали працівники міліції, він віддав двері, сумку. Його родичами відшкодовано потерпілій шкоду в сумі 300 грн. матеріальної та 1700 грн. моральної. Щодо спричинення потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості, вину у скоєному він визнає повністю, кається у вчиненому і просить суд його суворо не карати, враховуючи часткове відшкодування заподіяної шкоди, щире каяття, хворобливий стан його здоров`я. У вчиненні інкримінованому йому правопорушення за ч.2 ст. 186 КК України, він визнає лише обставини і не визнає кваліфікацію, так як насправді він не мав наміру та корисливого мотиву в заволодінні речами потерпілої дверима, монтажною піною та спортивною сумкою. Дані речі він забрав з дозволу потерпілої, як запорука того, що її син поверне мобільний телефон. Тому, за даних обставин, просив його за даною статтею виправдати.
Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що з обвинуваченим він просто знайомий. В вересні 2014 році він та його друг ОСОБА_9 домовилися зустрітися з дівчатами, приїхали в смт. Сутиски. До них підійшов якийсь чоловік, повідомив, що вони щось у нього вкрали, почав обшукувати їх, і у ОСОБА_10 забрав телефон, тоді вони поїхали додому. Згодом, вони з ОСОБА_9 зайшли до ОСОБА_5 і поїхали всі разом в смт. Сутиски, на «бусі» білого кольору, таксист підвіз їх туди. ОСОБА_9 згадав, що потрібно забрати телефон у ОСОБА_11 . По приїзду вони покликали хазяїв, вийшла жінка, потримала собаку, вони зайшли в хату, через хвилин 5 прийшов ОСОБА_11 . Трохи згодом вийшов ОСОБА_5 з хазяйкою, яка знову притримала собаку, а обвинувачений виніс двері, які вони погрузили в автомобіль та обмінялися між собою телефонами. Він бачив, що відбувалось на дворі, ніяких суперечок не було. ОСОБА_9 просив ОСОБА_5 забрати телефон у ОСОБА_11 . Хазяйка навіть посміхалася. Для чого вони обмінялися телефонами, він не знає. Після цього ОСОБА_6 з ОСОБА_11 збирали його та ОСОБА_9 , погрожували, щоб вони дали їм по 10 тис. доларів, щоб не втягувати їх у цю справу.
Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що 06.10.2014 він приїхав додому з роботи, залишив сумку біля дверей. Біля хати стояв «бус» білого кольору, в хаті були ОСОБА_5 і ще якісь хлопці; в хаті все було перевернуто, безлад, дверей не було. Мати була в крові, плакала та говорила, що шукали рушницю, забрали паспорт, будівельну піну, сумку. Також мати говорила, що їй погрожували, щоб не зверталася до міліції. ОСОБА_5 одразу його вдарив, нічого не пояснюючи. Мама стояла і плакала, його вдарили у висок, він не пам`ятає, що далі було, опинився у дитячому садку, як туди потрапив, він не знає. Пізніше ОСОБА_5 дзвонив до матері, про що вони говорили, він не знає. Телефон, якого викрали, він повернув на наступний день.
Допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків, дослідивши докази, зібрані та надані досудовим слідством та захистом, зокрема: протокол огляду місця події від 28.10.2014 року (а.к.п. 198 - 199), копію паспорта ОСОБА_5 (а.к.п. 197), висновок експерта ВОБСМЕ Тиврівського районного відділення № 102 від 08.10.2014 року та додаток до нього (а.к.п. 194 - 196), квитанцію №85 Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області про отримання на зберігання речових доказів (а.к.п 193), довідку характеристику КП «Гніваньводопостач» на ОСОБА_5 (а.к.п. 192), довідку Тиврівської ЦРЛ від 14.12.2014 року про те, що ОСОБА_5 на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.к.п. 191), довідку вимогу УІАЗ УМВС України у Вінницькій області відносно ОСОБА_5 (а.к.п. 186 - 187), копію вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 20.02.2015 року відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (а.к.п. 179 - 185), лист повідомлення ВОСТМО «Фтизіатрія» від 29.04.2015 року щодо лікування ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні у відділенні легеневого туберкульозу для дорослих №3 з 28.11.2014 року по 17.04.2015 року (а.к.п. 177), копію пенсійного посвідчення на ім`я ОСОБА_14 (а.к.п. 175), копію пенсійного посвідчення та довідку до акту огляду МСЕК на ім`я ОСОБА_15 (ІІІ-я група інвалідності) (а.к.п. 175 176), довідку Гніванського КП «Гніваньводопостач» від 21.04.2015 року (а.к.п. 174), довідку Гніванського КП «Гніваньводопостач» від 21.04.2015 року про склад сім`ї ОСОБА_5 (а.к.п. 173), довідку Гніванського КП «Гніваньводопостач» від 21.04.2015 року про перебування на утриманні ОСОБА_5 доньки ОСОБА_16 , 2010 року народження (а.к.п. 172), суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого в інкримінованих правопорушеннях.
На думку суду дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід кваліфікувати: за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження; за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину повторно та дана кваліфікація знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.
Визначаючись щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд виходить і зі змісту, і з спрямованості умислу ОСОБА_5 , враховує спосіб, кількість і характер тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілій, поведінку винного і потерпілої, їх взаємовідносини. Зокрема, суд бере до уваги суб`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, яка характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Корисливий мотив полягає в прагненні винного протиправно обернути чуже чи нічийне майно на свою чи іншої особи користь або отримати майнову вигоду без обернення чужого майна на свою користь. Тобто, винна особа або інші особи одержують фактичну можливість володіти, користуватися чи розпоряджатися таким майном як своїм власним, а власник цього майна такої можливості позбавляється. Тому твердження обвинуваченого про те, що він не мав наміру викрадати чуже майно за відсутністю корисливого мотиву, оскільки, з його слів, двері та інші речі потерпілої мали стати запорукою повернення її сином мобільного телефону, суд не бере до уваги як обставину, що змінює кваліфікацію дій ОСОБА_5 чи дає підстави для виправдання його за ч.2 ст. 186 КК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених правопорушень, що відповідно до ст. 12 КК України вони відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких, особу винного, те що він раніше неодноразово судимий, зокрема, і за вчинення корисливих злочинів; на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має хворобливий стан здоров`я, посередньо характеризується за місцем проживання, часткове відшкодування заподіяної шкоди; думку потерпілої щодо міри покарання обвинуваченому, згідно якої вона просить покарати ОСОБА_5 суворо.
Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає: часткове визнання вини та часткове відшкодування заподіяної шкоди.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Сукупність даних про обставини вчинення правопорушень та особу винного дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе лише при ізоляції від суспільства, через що йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкцій статей обвинувачення, та остаточне покарання з застосуванням положень ст. 70 ч. ч. 1,4 КК України.
При цьому також суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів.
Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що він підлягає до часткового задоволення відповідно до положень ст. ст. 57 60, 84, 88 ЦПК України, ст. ст. 120, 128 КПК України і завдана потерпілій моральна шкода має бути стягнута з обвинуваченого ОСОБА_5 Визначаючись щодо розміру компенсації за спричинену потерпілій моральну шкоду, суд враховує характер діяння винного, негативні наслідки в здоров`ї та житті потерпілої, її вік та хворобливий стан здоров`я інвалідність другої групи, тривалість моральних страждань, зважаючи на те, що життя і здоров`я людини є безцінним, і виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням часткового відшкодування обвинуваченим моральної шкоди на суму 1700 грн., вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої 23 300 грн. компенсації за спричинену моральну шкоду. Також, підлягають до часткового стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судові витрати за надання правової допомоги представником адвокатом ОСОБА_17 в розмірі 2085 грн.
Долю речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 100, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 122 ч.1, 186 ч.2 КК України та призначити йому покарання:
за ч.1 ст. 122 КК України - у вигляді 1-го року 6-ти місяців позбавлення волі;
за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді 4-х років 6-ти місяців позбавлення волі.
Згідно ч.1 ст.70 КК України міру покарання ОСОБА_5 визначити за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 4 х років 6 ти місяців позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 ч.4 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 20.02.2015 року та остаточне покарання ОСОБА_5 визначити у вигляді 4 х років 8-ми місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту обрання запобіжного заходу «тримання під вартою» з 17.02.2015 року.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17.02.2015 року по 16.06.2015 року та строк перебування ОСОБА_5 в установі попереднього ув`язнення для участі в судовому розгляді кримінального провадження з 12.10.2015 року по день набрання чинності даним вироком.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.
Речові докази: міжкімнатні двері МДФ, два балончики монтажної піни, спортивну дорожню сумку, спортивні штани, спортивну кофту та інші речі, які згідно квитанції №85 від 25.12.2014 року, передані на зберігання до Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області передати власнику ОСОБА_6 .
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_5 залишити попередній «тримання під вартою».
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя:

Секретар: