Справа № 2505/1809/2012 провадження № 11/795/18/2013 Головуючий у І інстанції Карпинська Н.М.
Категорія - ч. 2 ст. 332 КК України Доповідач Лазоренко М. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2013 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1
суддів - Трейтяк О.П., Баглая І.П.

з участю прокурора - Шимка Є.М.

засуджених - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2012 року,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2012 року,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, вдівець, має на утриманні неповнолітню дитину, працює приватним підприємцем, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

засуджений за частиною 2 статті 332 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України, ОСОБА_2 звільнено від призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки; відповідно до ст. 76 КК України, його зобовязано періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти останні про зміну місця проживання і роботи.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_7, одружений, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

засуджений за частиною 2 статті 332 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України, ОСОБА_3 звільнено від призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки; відповідно до ст. 76 КК України, його зобовязано періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти останні про зміну місця проживання і роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишено без змін підписку про невиїзд.

Стягнуто в дольовому порядку з засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 807 грн. 50 коп. судових витрат на користь держави.

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 81 КПК України (в редакції 1960 року).

Як встановлено судом першої інстанції, на початку травня 2009 року ОСОБА_2, знаходячись у місті Києві, отримав від невстановленої в ході досудового слідства особи пропозицію приймати участь в організації незаконного переправлення групи іноземних громадян через державний кордон України з території Російської Федерації. На вказану пропозицію ОСОБА_2 відповів згодою.

У подальшому ОСОБА_2 з метою безпосередньої реалізації злочинного плану по організації незаконного перетинання державного кордону України іноземними громадянами, через свого невстановленого в ході досудового слідства знайомого дізнався номер мобільного телефону НОМЕР_1, який належав мешканцю м. Городня Чернігівської області ОСОБА_3, ОСОБА_2, з метою залучення до злочинної діяльності ОСОБА_3, використовуючи номер мобільного телефону НОМЕР_2, зателефонував ОСОБА_3 на номер мобільного телефону НОМЕР_1 та запропонував прийняти участь в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, на що останній погодився. Отримавши згоду ОСОБА_3, ОСОБА_2 домовився з невстановленим чоловіком про оплату за кожного незаконно переправленого через державний кордон України іноземця, яка склала 300-500 доларів за одну особу. Про вказану домовленість ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_3

У середині травня 2009 року ОСОБА_2 зателефонував невстановлений в ході досудового слідства чоловік з міста Москва (Російська Федерація), з метою узгодження питання щодо часу отримання групи іноземних громадян у місті Москва (Російська Федерація) та подальшого їх незаконного переправлення через державний кордон України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_2 з метою організації незаконного переправлення іноземців через державний кордон України, використовуючи власний номер мобільного телефону НОМЕР_2, зателефонував на номер мобільного телефону НОМЕР_1 ОСОБА_3, узгодив з ним деталі переправлення та надав номер телефону чоловіка з міста Москва для безпосереднього узгодження між вказаними особами деталей переправлення.

У подальшому, за розробленим ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також двома невстановленими в ході досудового слідства особами злочинним планом, група у складі 9 іноземних громадян, а саме: 5 громадян ОСОБА_4: ОСОБА_5 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_12, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_11, троє громадян ОСОБА_11: ОСОБА_12 ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_13, ОСОБА_14 Елашаа Ахнух, ІНФОРМАЦІЯ_14, Шеріф Мауод Мунір, ІНФОРМАЦІЯ_15, одного громадянина ОСОБА_15: ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_16, невстановленими особами, в період з 06 по 08 червня 2009 року була доставлена із міста Москва (Російська Федерація) на територію республіки Білорусь та незаконно переправлена через державний кордон України в районі села Лемешівка Городнянського району Чернігівської області (Україна).

У процесі доставки іноземців із міста Москви на територію Республіки Білорусь, їх переправлення через державний кордон України та під час перебування іноземців вже на території України, ОСОБА_2 знаючи, що в групі іноземців є діти, чоловік на ім'я ОСОБА_5, що у них є у користуванні мобільний телефон, по номерам телефонів НОМЕР_2 та НОМЕР_3, узгоджував з ОСОБА_3 (номер телефону НОМЕР_1), з невстановленою в ході досудового слідства особою з міста Москва (номер телефону 1) питання, які стосувались організації процесу безпосередньо незаконного переправлення іноземців через державний кордон України, їх таємного від представників правоохоронних органів та безпечного перебування у прикордонній зоні після незаконного переправлення та питання подальшої доставки іноземців до міста Києва.

11 червня 2009 року, близько 00 години 10 хвилин, спільним прикордонним міліцейським нарядом «ПП» від відділу прикордонної служби «Деревини», на відстані близько 150 метрів від лінії державного кордону України з Республікою Білорусь та 2500 метрів від північної околиці с. Лемешівка Городнянського району Чернігівської області, навпроти інформаційно-попереджувального знаку «Увага! Державний кордон України. Прохід заборонено» № 5/12, було затримано групу з 9-ти іноземних громадян, які не мали при собі відповідних документів чи дозволів на право перебування на території України, незаконне переправлення яких через державний кордон України було організоване громадянами України ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також невстановленими в ході досудового слідства особами. Затриманими іноземцями виявились: 5 громадян ОСОБА_4: ОСОБА_5 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_12, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_11, троє громадян ОСОБА_11: ОСОБА_12 ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_13, ОСОБА_14 Елашаа Ахнух, ІНФОРМАЦІЯ_14, Шеріф Мауод Мунір, ІНФОРМАЦІЯ_15, один громадянин ОСОБА_15: ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_16.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_3 подав апеляцію, в якій просить вирок суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

В обґрунтування доводів апеляції засуджений ОСОБА_3 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, в основу вироку необґрунтовано покладено показання засудженого ОСОБА_2, які він давав в якості свідка. В матеріалах справи містяться дві фоноскопічні експертизи, висновки яких суперечать одна одній, але в проведенні повторної експертизи йому було відмовлено; експертизи щодо можливості монтажу звукозапису взагалі проведено не було. Розшифровка телефонних розмов не містить доказів злочинних дій співрозмовників, з неї незрозуміло про що йдеться мова. Затримані іноземні громадяни просили політичного притулку в Україні і отримали його, що виключає їх незаконне перебування на Україні. Під час судового розгляду вказані особи не були допитані в якості свідків з приводу незаконної організації їхнього переправлення та перебування на території України та хто саме цим займався, чи були вони затримані на території України, чи на іншій території. Враховуючи відстань до державного кордону України, на якій були затримані іноземці, то вказані особи перебували на нейтральні території чи на території Російської Федерації або Республіки Білорусь. Під час допитів в якості свідків прикордонники та іноземні громадяни точно не вказали, на якій території були затримані іноземці. Ні органом досудового слідства, ні судом не перевірялося та встановлювалося за даними операторів стільникового звязку місце знаходження абонента на час затримання групи (у одного із іноземців був мобільний телефон). Судом не було взято до уваги те, що з ОСОБА_2 він знайомий не був, номерами телефонів, які фігурують у справі, ніколи не користувався.

В апеляції засуджений ОСОБА_2 просить вирок суду скасувати як незаконний та закрити провадження у справі, оскільки злочину, який йому інкримінують, він не скоював. Посилається на те, що суд безпідставно посилається як на доказ на його показання в якості свідка, так як вказаний протокол допиту сфальсифікований та підписаний під тиском працівника УСБУ в Чернігівській області, ним не прочитаний; інші докази, які вказані у вироку, підтверджують його непричетність до інкримінованого злочину. Затримані іноземні громадяни словесно описали осіб, які їм допомагали у незаконному перетині державного кордону, але вони не збігаються з його портретом. Судом не було враховано, що з ОСОБА_3 він знайомий не був, номерами телефонів, які фігурують у справі, ніколи не користувався. На період, який йому інкримінують, він знаходився у відпустці та перебував у Криму зі своєю малолітньою донькою, але його алібі органом досудового слідства та судом належним чином перевірено не було. Обґрунтування доводів апеляції засудженого ОСОБА_2 аналогічні обґрунтуванням апеляції засудженого ОСОБА_3

Заслухавши доповідача, пояснення засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які в судових дебатах і останньому слові підтримали свої апеляції та просили вирок суду скасувати та закрити провадження у справі, думку прокурора, який просив апеляції засуджених залишити без задоволення, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені в апеляціях, колегія суддів вважає, що апеляції засуджених задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного у вироку злочину відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах, яким дана належна юридична оцінка.

Як вбачається з матеріалів справи, засуджені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, як під час досудового слідств так і в суді не визнавали.

Зокрема, засуджений ОСОБА_3 показав, що ніякого відношення до незаконного переправлення групи іноземних громадян через державний кордон України він не має. ОСОБА_2 раніше не знав та ніколи з ним не спілкувався. (т. 3 а.с. 51-52, т. 5 а.с. 114).

Засуджений ОСОБА_2 показав, що ніякого відношення до незаконного переправлення групи іноземних громадян через державний кордон України він не має. ОСОБА_3 раніше не знав, номерами мобільних телефонів, які фігурують у справі, ніколи не користувався. В період, коли йому інкримінують вчинення злочину, знаходився у відпустці та перебував на відпочинку у Криму. Зазначає, що є приватним підприємцем, у зв'язку з чим багато спілкується із різними людьми, в тому числі з інших держав (т. 1 а.с. 16-18, 28-29, т. 5 а.с. 113-114).

Не зважаючи на повне невизнання своєї вини вина ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується іншими доказами по справі.

Зокрема, свідки ОСОБА_5 ОСОБА_17, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, громадяни ОСОБА_4, показали, що в квітні 2009 року вони виїхали зі своєї Батьківщини автомобілем під керуванням невідомих осіб у пошуках кращого життя. Перетинали кордон Узбекистану, зупинялись декілька разів на відпочинок. Через деякий час подорожі їх висадили у невідомій місцевості біля лісу, їх зустріло дві особи слов'янської зовнішності, які повели їх через ліс, де вони зустрілись ще з чотирма іноземними громадянами, з якими було два чоловіки словянської зовнішності. Потім їх всіх разом, у супроводі двох осіб слов'янської зовнішності, повезли автомобілем типу «універсал» у невідомому напрямку. Через 30 хвилин вони вийшли з транспортного засобу та у супроводі цих двох осіб слов'янської зовнішності перетнули декілька лісових насаджень, поле, болотисту місцевість та велику річку, після чого провідники залишили їх у лісовій місцевості, наказавши чекати. Через чотири з половиною доби вони були затримані людьми у формі. (т. 1 а.с. 92-94, 155-158, 96-107, 166-169, 177-179, 187-190, 198-200).

Свідки ОСОБА_12 ОСОБА_13, Шеріф Мауод Мунір, ОСОБА_14 Елашаа Ахнух, громадяни ОСОБА_11, ОСОБА_16, громадянин ОСОБА_15, показали, що в квітні 2009 року зі своєї Батьківщини прилетіли до м. Москва, де деякий час перебували у невідомій московській квартирі, потім мікроавтобусом переїхали до невідомого населеного пункту, де їх поселили в будинку, звідки їх забрала особа слов'янської зовнішності та повела до лісу, куди прибула ще одна особа словянської зовнішності. Через деякий час до їх групи приєднались ще 5 іноземців. Після того як провідники їх залишили у лісі, наказавши чекати, їх затримали прикордонники (т. 1 а.с. 88-89, 108-109, 112-113, 116-117).

Зазначені покази громадяни ОСОБА_4 ОСОБА_18 ОСОБА_12 та ОСОБА_11 ОСОБА_14 Елашаа Ахнух підтвердили під час відтворення обстановки і обставин події 16.06.2009 року та 19.06.2009 року, вказали на територію Лемешівської сільської ради Городнянського району, де вони у складі групи іноземців переправлявся через державний кордон України та перебував до моменту затримання (т. 1 а.с. 124-132).

Свідки ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, працівники УБОЗ УМВС України в Чернігівській області, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, військовослужбовці Чернігівського прикордонного загону, показали, що в складі групи, до якої входили військовослужбовці та представники УМВС України в Чернігівській області в ніч з 10.06.2009 року на 11.06.2009 року, близько 00 годин 10 хвилин, у безпосередній близькості від державного кордону України, у гущині лісової місцевості на відстані біля 4-5 км від с. Лемешівка Городнянського району Чернігівської області, виявлено та затримано групу іноземних громадян у кількості 9 осіб. На час з'ясування приналежності до громадянства виявилось, що це 5 громадян ОСОБА_4 без документів, які посвідчують особу, троє громадян ОСОБА_11, в одного з яких був відсутній паспорт та один громадянин із ОСОБА_15, у якого при собі був паспорт (т.1 а.с. 118-123, 208-215, 223-233).

Свідок ОСОБА_28, начальник групи дізнання Чернігівського прикордонного загону, показав, що в його провадженні перебувала кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Він проводив допит в якості свідків затриманих іноземних громадян, які незаконно перетнули державний кордон України; за участю декількох вказаних свідків він проводив відтворення обстановки та обставин події, під час яких іноземці показали місце їх перебування протягом чотирьох діб на території України, тропу, по якій рухались від місця перетинання державного кордону України та металеву конструкцію, по якій вони переправились через річку Тетеву. Також проводив огляд місця події, в ході якого виявлено частину стельки взуття помаранчевого кольору (т.1 а.с. 216-219).

Допитаний у якості свідка слідчий УСБУ УВС в Чернігівській області Маюра П.Л., вказав, що він допитував ОСОБА_2 в якості свідка(т.3 а.с. 1-5). Всі обставини, відображені у протоколі, записано зі слів засудженого ОСОБА_2, який особисто поставив підпис у ньому. Частка «не» під текстом протоколу писана іншим чорнилом та зявилася невідомо коли. Психологічного та фізичного тиску на ОСОБА_2 не було, що підтвердила і обласна прокуратура під час проведеної перевірки. (т. 5 а.с. 118).

Наведені свідчення свідків суд обґрунтовано поклав в основу вироку, оскільки вони підтверджують факт незаконного перетину державного кордону, відповідають фактичним обставинам справи, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами зібраними по справі.

Відповідно до протоколу складеного за результатами здійснення оперативно-розшкового заходу за оперативно-розшуковою справою № 380/2008 від 09.03.2010 року слідчим відділом були отримані матеріали оперативно-розшукового заходу «зняття інформації з каналів звязку», що проводились з 3.06.2009 року по 26.11.2009 року за постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 3.06.2009 року № 371-г по мобільним телефонам № 5 та № 9 стосовно гр.. ОСОБА_29М.(т.2 а.с. 174)

Згідно протоколів огляду від 10.01.2011 року, 10.02.2011 року та роздруківки вхідних та вихідних з'єднань абонентів НОМЕР_2 та НОМЕР_1 за червень 2009 року, наданою ТОВ «Астеліт», встановлено, що між вказаними абонентами у період із 02 червня 2009 року по 11 червня 2009 року мались з'єднання, роздруківкою вхідних та вихідних з'єднань абонента НОМЕР_3 за червень 2009 року, наданою ЗАТ «Українські радіосистеми», встановлено, що в період з 02 червня 2009 року по 18 червня 2009 року між абонентом НОМЕР_3 та абонентами НОМЕР_4, 1, 7 мали місце з'єднання (т. 2 а.с. 138-148, 155-167).

Протоколом огляду предметів та документів від 11.03.2001 року встановлено, що на компакт-диску маються звукозаписи розмов за період з 7.06.2009 року по 18.06.2009 року між абонентами операторів зв'язку № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1, під час яких учасники розмов називають один одного ОСОБА_3 та ОСОБА_29, ведуть мову про підготовку до зустрічі в понеділок, що надійшов сигнал, що пройшли, що людей посадили в кущі в лісі та що їх оцепили. Також йде мова про відсутність у людей води та їжі, про опади на місцевості, про наявність там дітей, про те, коли «зелені» знімуться з оцеплення та що люди три дня нічого не їли. Вказується, що люди ОСОБА_3 взяли по 300 доларів, а не можуть дати їм поїсти, що необхідно послати іншого і забрати їх. Крім того, на диску мається звукозапис розмов між абонентами операторів зв'язку № НОМЕР_3 та № 1, № 7, під час яких один із учасників розмов називає іншого Джаном, а мова в розмовах йде про долю осіб, що їх відправили до Чернігова і що їх знайшли через телефоні розмови, які на кордоні пеленгуються, (т. 2 а.с. 194-212).

Зміст та характер зафіксованих розмов між зазначеними абонентами операторів зв'язку, з урахуванням показів наведених вище свідків та інших матеріалів справи, на думку колегії суддів, обґрунтовано дали підстави суду вважати, що абоненти операторів мобільного зв'язку № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1, ОСОБА_29 та ОСОБА_3, за попередньою змовою між собою, організували незаконне переправлення 9 іноземних громадян через державний кордон України та здійснювали керівництво такими діями.

Згідно висновку фоноскопічної експертизи № 12/3 від 27.12.2010 року встановлено, що надані експериментальні зразки мовлення ОСОБА_2 за своїми технічними параметрами та тривалістю мовлення придатні до ідентифікаційного інструментального дослідження, мовлення під умовним індексом Д1, яке зафіксовано на ДФ №№ 1-20, яке має адитивну схожість з усним мовленням громадянина ОСОБА_2, яке надано на зразку. Голос та мовлення, позначене Д2 на ДФ №№ 1,2,3,8,11,12,16,17,18,19, належить ОСОБА_2 У результаті порівняння наданих зразків усного мовлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з усним мовленням кожного із учасників досліджуваних розмов встановлена адитивна схожість усного мовлення громадянина ОСОБА_2, яке надано на зразку, з мовленням під умовним індексом Д2, яке зафіксовано на ДФ №№ 1-20. Усне мовлення ОСОБА_2, яке надано у якості зразка, придатне для порівняльного дослідження з усним мовленням диктора під індексом Д2 на ДФ №№ 1,2,3,8,11,12, на ДФ № 13, на ДФ №№ 16,17,18,19. З точки особливостей дискурсів та організації мовного спілкування мовлення особи з умовним індексом Д2 на ДФ №№ 1,2,3,8,11, 12, на ДФ № 13, на ДФ №№ 16,17,18,19 придатне для порівняльного дослідження лінгвістичними методами зі зразком усного мовлення ОСОБА_2 на рівні ознак мовленевого потоку, за просодичними і фонетичними характеристиками. У результаті роздільного та порівняльного досліджень мовлення, яке позначене індексом Д2 на ДФ №№ 1,2,3,8,11,12, на ДФ № 13, на ДФ №№ 16,17,18,19 та зразка усного мовлення громадянина ОСОБА_2 встановлено збіг значущих для ідентифікації ознак. Виявлені лінгвістичні ознаки, що збігаються, є стійкими, за своїм обсягом та значимістю утворюють індивідуальну сукупність, яка вважається достатньою для прийняття рішення про тотожність порівнювальних об'єктів. Цього достатньо для категоричного позитивного висновку про те, що мовлення особи під індексом Д2, яке зафіксовано на ДФ №№ 1,2,3,8,11,12, на ДФ № 13, на ДФ №№ 16,17,18,19 належать громадянину ОСОБА_2 Мовлення одного із дикторів, початкові репліки якого наведені у таблиці 8, належить гр. ОСОБА_2 (т.2 а.с. 233-250).

Згідно висновку судової експертизи відеозвукозапису № 1600/11-17 від 03.03.2011 року, з наданих для дослідження фонограм зафіксовано мовлення громадянина ОСОБА_3 (т.№ 2 а.с. 258-262).

Наведені висновки експертиз підтверджують, що саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вели розмови щодо організації незаконного переправлення іноземних громадян через державний кордон України та здійснювали керівництво такими діями.

Висновки зазначених експертиз є повними, обґрунтованими, не суперечать іншим доказам по справі та узгоджуються між собою, тому доводи апелянтів про те, що суд неправомірно посилається на вказані висновки експертиз, оскільки вони суперечать один одному, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу.

Відповідно до повідомлення Чернігівського обласного центру з гідрометеорології від 23.03.2011 року, погодні умови з 06 по 11 червня 2009 року були наступними: дощ, гроза, град, що узгоджується з погодними умовами, про які йшла мова у вище вказаній розмові (т. 2 а.с. 289).

Відповідно до рапортів військовослужбовці Чернігівського прикордонного загону та оперуповноваженого в ОВС відділу боротьби з міжнародними ОГ і ЗО УБОЗ УМВС України в Чернігівській області від 11.06.2009 року, в гущині лісової місцевості 11.06.2009 року близько 00 год. 10 хв. біля лінії державного кордону України напроти інформаційно-попереджувального знаку № 5/12 «Увага. Державний кордон України. Прохід заборонено» виявлено групи нелегальних мігрантів у кількості 9 осіб (т. 1 а.с. 44 - 46).

Протоколами про адміністративне затримання та про адміністративне правопорушення, складених відносно іноземних громадянам ОСОБА_5 ОСОБА_17, ОСОБА_29 наді; Шеріф Мауод Мунір, ОСОБА_14 Елашаа Ахнух, Абддала ОСОБА_16, ОСОБА_30 ОСОБА_31, встановлено факт незаконного перетину державного кордону України вказаними особами (т. 1 а.с. 48, 49, 52, 53, 56, 57, 60, 61, 64, 65, 68, 69).

Протоколом огляду місця події від 11.06.2009 року встановлено, що на території Лемешівської сільської ради Городнянського району на відстані біля 150 метрів від державного кордону України перебувала група нелегальних мігрантів. (т.1 а.с. 72-78).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини засудженого ОСОБА_3 в організації незаконного переправлення осіб через Державний кордон України, вчиненні керівництва такими діями, а також сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, за попередньою змовою групою осіб, а також засудженого ОСОБА_2 в організації незаконного переправлення осіб через Державний кордон України, вчиненні керівництва такими діями, за попередньою змовою групою осіб, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і їх дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 332 КК України.

Твердження засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про їх непричетність до скоєння даного злочину колегія суддів розцінює як захисну версію з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене діяння.

Доводи засуджених ОСОБА_2. та ОСОБА_3 що вони взагалі не знайомі один з одним та, що вказаними номерами телефонів вони взагалі ніколи не спілкувався спростовується протоколом огляду від 11.03.2001 року відповідно до якого встановлено, що на компакт-диску маються звукозаписи розмов між абонентами операторів зв'язку № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1, під час яких учасники розмов називають один одного ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а також висновками фоноскопічної експертизи № 12/3 від 27.12.2010 року та судової експертизи відеозвукозапису № 1600/11-17 від 03.03.2011 року, відповідно до яких мовлення осіб на диску належить ОСОБА_29 та ОСОБА_3 (т.2 а.с. 233-250,т.№ 2 а.с. 258-262).

Також є необґрунтованими доводи засуджених ОСОБА_2. та ОСОБА_3, що затриманих іноземців прикордонники могли затримати і на території республіки Білорусь чи Р.Ф., оскільки це спростовується протоколом огляду місця події від 11.06.2009 року(т.1 а.с. 72-78), рапортами військовослужбовці Чернігівського прикордонного загону та оперуповноваженого УМВС України в Чернігівській області від 11.06.2009 року (т. 1 а.с. 44 46), протоколами про адміністративне затримання та про адміністративне правопорушення, складених відносно іноземних громадянам, якими підтверджується факт незаконного перетину ними державного кордону України. (т. 1 а.с. 48, 49, 52 - 57, 60, 61, 64, 65, 68, 69).

Не можуть бути взяті до уваги і доводи засуджених, що вони не перебували на місці скоєння злочину та, що в період, коли готувався інкримінований їм злочин ОСОБА_2 знаходився на відпочинку в АР Крим, оскільки організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України та керівництво такими діями не передбачає обовязкової участі організатора чи керівника у безпосередньому переправленні осіб через державний кордон. Організація та керівництво такими діями можуть здійснюватись як за допомогою засобів звязку так і у інший, визначений організатором та керівником, спосіб.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та обєктивно досліджені обставини справи і є безпідставними доводи апелянтів, що висновки суду містять істотні суперечності та вони не відповідають фактичним обставинам справи.

За змістом ст. 334 КПК України, суд у вироку має зазначити джерела доказу, фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини цими доказами спростовуються або підтверджуються. Остаточну оцінку доказам суд дає з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України, а висновки щодо оцінки доказів він викладає в точних категоричних судженнях.

Відповідно до протоколу судового засідання, під час судового слідства, були допитані учасники судового процесу та досліджені інші докази по справі. В мотивувальній частині вироку суд послався на показання свідків та письмові докази, надав їм належну юридичну оцінку в сукупності з іншими доказами по справі, обґрунтував свої висновки, чому в основу обвинувального вироку кладе одні покази, при цьому відкидаючи інші.

Тому колегія суддів вважає, що місцевим судом були дотримані вимоги ст. ст. 323, 324 КПК України та не погоджується з доводами апеляції засуджених про те, що вирок суду не відповідає нормам кримінально-процесуального законодавства.

Разом з тим, у судовому рішенні суд першої інстанції послався на показання ОСОБА_2, які були їм надані в якості свідка 06.10.2010 року (т. 3 а.с. 1-5) як на доказ його винуватості. Однак ці показання не є тим доказом, які відповідно до вимог статей 65, 73, 323, 334 КПК України (в ред. 1960 року) відповідають формулюванню обвинувачення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 332 КК України та на яких ґрунтуються висновки суду про доведеність їх винуватості, тому, на думку колегії суддів посилання суду на нього у вироку, як на доказ, є безпідставним.

Враховуючи, що наведена обставина не впливає на кваліфікацію дій засуджених, тому вона не може бути підставою для скасування чи зміни постановленого вироку.

Призначаючи засудженим ОСОБА_3 та ОСОБА_2 покарання суд, у відповідності до вимог ст. ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжкого, дані про особу засуджених, які раніше не судимі, до адміністративної відповідальності не притягувались, позитивно характеризуються, відсутність обставин, що помякшують та обтяжують покарання, крім того, засуджений ОСОБА_2 має на утриманні неповнолітню дитину, сам займається її вихованням, та обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без реального відбування ними покарання, встановивши іспитовий строк, передбачений ст. 75 КК України, та поклавши на них певні обовязки, визначені ст. 76 КК України.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які є підставою для скасування вироку суду щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та закриття провадження в кримінальній справі колегія суддів не знаходить, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 377 Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції 1960 року), колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляції засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2012 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_32 ОСОБА_33