Справа №359/8159/15-к
Провадження №1-кп/359/381/2015
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисник ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_5
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.186 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
13.10.2015 року прокурором були надані суду ряд процесуальних документів для приєднання них до матеріалів кримінального провадження.
На думку сторони обвинувачення дані документи містять докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
Захисником ОСОБА_4 заявлено клопотання визнати протокол огляду місця події з долученою ілюстрованою фототаблицею та Таблицею від 13 серпня 2015 року здійсненого слідчим СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_6 в період часу з 09 год.00 хв. до 09 год. 15 хв., Висновок експерта від 25.08.2015р. №424, проведений експертом сектору №4 відділу техніко-криміналістичного забезпечення роботи ОВС лейтенантом міліції ОСОБА_7 та дактилоскопічну картку ОСОБА_5 , протокол впізнання зі свідком ОСОБА_8 очевидно недопустимими доказами та виключити їх з числа доказів по зазначеному кримінальному провадженню.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника.
Заслухавши думку прокурора, який вважає зазначені докази , за виключенням протоколу впізнання, відповідаючи ми вимогам КПК України, дослідивши вказав докази, суд приходить до наступних висновків.
Так, процедура розгляду заявленого клопотання передбачена ст. 5 чинного КПК якою обумовлено дія кодексу в часі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Згідно ч. 2. ст. 5 КПК України допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання. Про допустимість доказів та визнання їх недопустимими йдеться у ст. 86-90 КПК України. Якщо під час кримінального провадження змінюється кримінально процесуальний закон, який встановлює нові правила збирання доказів, допустимість доказів визначається положенням КПК, які були чинними на момент їх отримання.
У частині 1 ст. 89 КПК України вказується , що питання допустимості доказів вирішуються під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Відповідно до ст. 369 КПК до судових рішень відносять ті, у яких: 1) суд вирішує обвинувачення по суті у формі вироку; 2) вирішуються інші питання які викладаються у формі ухвали.
Відповідно до ч. 3 ст. 89 КПК України сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК вказується, що у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду, суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Це розширює змагальні можливості учасників процесу.
Захисник ОСОБА_4 посилається на очевидну недопустимість заявлених ним доказів, а також на істотні порушення прав людини і основоположних свобод обвинуваченого ОСОБА_5 ..
Очевидна недопустимість доказу може бути встановлена лише в процесі судового розгляду, а наслідком відповідної процедури має бути ухвала суду, постановлена в судовому засіданні при визнанні доказу очевидно недопустимим. Очевидна недопустимість може бути встановлена як на початку дослідження доказу, так і на будь - якому етапі його аналізу.
В ст. 84 КПК України зазначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Суд має усувати із процесу доказування ті докази які мають очевидні ознаки недопустимості. У зв`язку з чим немає потреби досліджувати інші докази, допитувати свідків, експертів, оскільки у такому випадку змішуються різні поняття законність отримання доказів та їх достовірність, - що означає відповідність їх дійсності. Таким чином, допустимість доказів є не тільки гарантією їх достовірності, а й має забезпечувати дотримання прав учасників процесу в ході проведення слідчих дій при обшуку та при дослідженні інших доказів.
Ознайомившись з долученими до кримінального провадження документами , суд зазначає наступне:
Так, прокурором було долучено до матеріалів кримінального провадження протокол огляду місця події з долученою ілюстрованою фототаблицею та Таблицею від 13 серпня 2015 року здійсненого слідчим СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_6 в період часу з 09 год.00 хв. до 09 год. 15 хв. ( а. с. 51-52 ) Даний протокол був оглядом в суді. У даному документі міститься інформація стосовно того, що 13.08.2015 р. слідчим був здійснений огляд земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . На вказаній земельній ділянці були виявлені чотири однакових рулонів будівельної склосітки відповідної марки. Під час огляду експертом було оброблено поверхню поліетиленової плівки в яку обмотані рулони з склосіткою. В ході огляду з поверхні рулону було вилучено два відрізки липкої стрічки з слідами папілярних візерунків, які були наклеєні на лист формату А-4 з підписами понятих,експерта та слідчого.
При оцінці даного протоколу процесуальної дії, як документу, який є доказом у кримінальному провадженні, зокрема в частині дотримання положень параграфа 1 Глави 4, ст. ст. 104 106, 223, 227 КПК України, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України, до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати складені, в порядку передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.
При цьому, враховуючи положення діючого Кримінально процесуального Кодексу України для того, щоб процесуальний документ був належним та допустимим доказом він не тільки повинен містити дані та інформацію, які стосуються певного кримінального провадження, а в суворій відповідності відповідати ст. 104 КПК України.
З даного протоколу слідує, що у супереч вимог п.1 ч. 3 ст. 104 КПК України він не містить відомостей про всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання), які залучались слідчим.
В протоколі огляду місця події від 13.08.2015 року взагалі не зазначено прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання заявника, понятих, спеціаліста експерта. При цьому суд звертає увагу на те, що дана правова норма не містить будь-яких виключень при зазначені учасників процесуальної дії, незалежно від їх статусу, оскільки імперативно вказує на те, що саме у вступній частині протоколу вказуються відомості про всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання),
Також, з цього протоколу випливає, що він не відповідає ч. 5 ст. 104 КПК України, яка регламентує, що протокол підписується усіма учасниками, які брали участь у проведенні процесуальної дії. В даному протоколі відсутні підписи понятих, експерта, відомості про яких зазначено в описовій частині.
Серед іншого, згідно ст. 105 КПК України, особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, Додатками до протоколу можуть бути зокрема фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерної інформації та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу.
Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписам слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.
У даному випадку, до цього протоколу було долучено ілюстровану таблицю, яка включає в себе фотознімки та Таблицю двох слідів папілярних узорів вилучених з поверхні целофанового рулону «Стеклосетки строительной» ( а.с.76).
З огляду на дану Таблицю слідує, що вона засвідчена підписами двох понятих та підписом і прізвищем спеціаліста ОСОБА_7 , яких не було вписано в вступну частину протоколу огляду місця події від 13.08.2015р.
Крім того встановлено, що в протоколі огляду місця події від 13.08.2015р. зазначено, що оглядом є земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . В Таблиці до протоколу ОМП від 13.08.2015р. зазначено, що виявлення двох слідів папілярних узорів з поверхні целофанового рулону «Стеклосетки строительной» відбулось поблизу будинку АДРЕСА_3 .
Таким чином, вказаний документ - протокол огляду місця події з ілюстрованою фототаблицею та Таблицею від 13 серпня 2015 року здійснений слідчим СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_6 в період часу з 09 год.00 хв. до 09 год. 15 хв., як доказ, що був наданий стороною обвинувачення, з вищезазначених підстав, слід визнати не допустимим доказом, та не посилатись на нього як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки останній не відповідає вищевказаним вимогам КПК України, адже у Рішенні Конституційного Суду №12-рп/2011 від 20.10.201 р. вказано, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства; перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Крім того встановлено, що прокурором було долучено до матеріалів кримінального провадження Висновок експерта, щодо проведення ним дактилоскопічної експертизи від 25.08.2015р. №424, яка була проведена експертом сектору №4 відділу техніко-криміналістичного забезпечення роботи ОВС лейтенантом міліції ОСОБА_7 ( а. с. 63-75 ). Даний Висновок експерта був оглядом в суді.
Суд вважає, що даний Висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки експертиза проводилась на підставі Таблиці ( а. с.76), яка є додатком до протоколу огляду місця події від 13 серпня 2015 року, що був здійснений слідчим СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_6 в період часу з 09 год.00 хв. до 09 год. 15 хв. , з тих підстав, що були зазначені вище. В ході вказаного огляду з поверхні рулону було вилучено два відрізки липкої стрічки з слідами папілярних візерунків, які були наклеєні на лист формату А-4 з підписами понятих,експерта та слідчого і які були надані експерту для проведення експертизи.
Крім того наданий слідчим бланк дактилоскопічної картки ОСОБА_5 , на яку посилається експерт у своєму Висновку не має процесуального походження і не зрозуміло звідки він взявся та коли були отриманні зразки - відбитки пальців рук ОСОБА_5 для проведення дактилоскопічної експертизи, що є грубим порушенням ст. 245 КПК України, в якій зазначено, що у випадку необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею.
Також прокурором було долучено до матеріалів кримінального провадження протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.08.2015 року. Впізнання проводилось зі свідком ОСОБА_8 . В ході проведення впізнання ОСОБА_8 впізнала особу під №2, яка 13.08:2015р. здійснила викрадення майна з її подвір`я. Особою, яку впізнав свідок є ОСОБА_5 ..
При оцінці даного протоколу процесуальної дії, як документу, який є доказом у кримінальному провадженні, зокрема в частині дотримання положень ч. 1 ст. 228 КПК України, сторона захисту вважає за необхідне зазначити таке. В ч. 1 ст.. 228 КПК України вказано, що забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред 'явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.
В судовому засіданні під час допиту свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також самого підсудного ОСОБА_11 було встановлено, що після затримання підсудного ОСОБА_11 працівниками Бориспільського MB УДСО в Київській області ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , останні посадили його в свій автомобіль та під 'їхали до свідка ОСОБА_8 і показали їй гр. ОСОБА_5 , щоб остання подивилась, чи дана особа вчинила викрадення її майна.
В зв 'язку цим доцільність проведення впізнання, яке було проведено слідчим у даному кримінальному провадженні, не може прийматись судом як допустимий доказ, так як в ч. 2 ст. 228 КПК України вказано, що забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред 'явлена для впізнання.
В частині 6 зазначеної статті вказано, що за необхідності впізнання може проводитися за фотознімками, матеріалами відеозапису, з додержанням вимог, зазначених у частинах перьиій і другій ст. 228 КПК України.
Таким чином передбачена процедура не дотримана, отже є всі законні підстави вважати, що протокол пред 'явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.08.2015року проведений слідчим СВ Бориспільського MB ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_13 є очевидно недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні.
Докази, отримані шляхом проведення процесуальних дій, не передбачених законом, в усіх випадках визнаються недопустимими. Підставою для визначення доказів недопустимими є порушення права учасників кримінального провадження. Порушення гарантій отримання доказів передбачено ст. ст. 28-32, ст. 55-57, ст. 59, ст. 62-64 Конституції України, міжнародними договорами щодо свободи людини і громадянина, особистої недоторканості, недоторканості житла й іншого володіння особи є безумовною підставою визнання доказів недопустимими.
Отже, суд вважає, що вищезазначений доказ ( висновок експертизи) є недопустимим, так як предмет його дослідження отриманий внаслідок численних порушень КПК України , які передували до його отримання і як наслідок вище вказаних процесуальних порушень, та Конституційних порушень прав і свобод обвинуваченого ОСОБА_5 , має бути визнаним очевидно недопустимим. Хоча даний висновок експерта від 25.08.2015 і вважається достовірним доказом, але разом з цим предмет його дослідження (2 відрізки зі слідами папілярних візерунків рук отриманий в незаконний спосіб, що виключає можливість допустимості даного доказу.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України зазначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Частиною 5 ст. 9 КПК України встановлено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Конституція України встановлює, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. У ч. 2 ст. 3 Конституції України зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. у визначенні кримінального обвинувачення кожному гарантовано право на справедливий розгляд справи щодо нього незалежним і безстороннім судом і застосування презумпції невинуватості. Аналогічні гарантії містить і Міжнародний пакт про громадянські та політичні права 1966 р., ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19 жовтня 1973 р. № 2148-УШ.
Водночас у ч. 3 ст. 62 Конституції закріплено основний принцип допустимості доказів, який полягає у тому, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" зазначає, що "докази мають визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.
Таким чином, вбачається порушення конституційних прав та свобод ОСОБА_5 під час проведення огляду земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 проведенні експертизи та впізнання.
На підставі викладеного, керуючись ст. 87, 89 КПК України , положеннями ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 р., п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 28.03.2008 р., суд -
ухвалив::
Клопотання захисника ОСОБА_4 стосовно очевидної недопустимості доказів та їх виключенню з числа доказів по кримінальному провадженню відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.
Визнати протокол огляду місця події з долученою ілюстрованою фототаблицею та Таблицею від 13 серпня 2015 року здійсненого слідчим СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_6 в період часу з 09 год.00 хв. до 09 год. 15 хв., Висновок експерта від 25.08.2015р. №424, проведений експертом сектору №4 відділу техніко-криміналістичного забезпечення роботи ОВС лейтенантом міліції ОСОБА_7 та дактилоскопічну картку ОСОБА_5 ,протокол впізнання зі свідком ОСОБА_8 очевидно недопустимими доказами та виключити їх з числа доказів по зазначеному кримінальному провадженню.
Ухвала самостійному апеляційному оскарженню не підлягає і набирає законної сили в момент оголошення.

Суддя ОСОБА_1