АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0007055 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села П`ядики Коломийського району Івано-Франківської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року,

за участю сторін:

прокурора - ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік,

ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, що передбачені ст. 76 КК України.

Судом вирішено цивільні позови та питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі з уточненнями прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність винуватості обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, просить вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, прокурор просить призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, яке, на переконання апелянта, слід відбувати реально, без застосування положень ст. 75 КК України.

На обґрунтування своїх апеляційний вимог прокурор зазначає про те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки поза увагою суду залишилось те, що обвинувачений вчинив тяжке та середньої тяжкості кримінальні правопорушення, характеризується посередньо, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного майнового злочину, хоча ця судимість і погашена, завдану потерпілим шкоду не відшкодував, вчинив кримінальні правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, що визнано обставиною, яка обтяжує його покарання, та звертає увагу на відсутність обставин, які б пом`якшували покарання.

З урахуванням таких обставин апелянт вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу внаслідок м`якості, а також, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є неправильним.

На апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення, в яких просить залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити без змін вирок суду першої інстанції, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, вивчивши матеріали кримінального провадження № 0007055 та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 19 серпня 2014 року, приблизно о 23 годині 40 хвилин, знаходячись по проспекту Червонозоряному, 152-А, в місті Києві, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, підійшов до раніше незнайомої йому ОСОБА_11 , наніс їй удар по ногах, внаслідок чого вона впала і отримала тілесні ушкодження, які, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 407 від 29 серпня 2014 року, відносяться до легких, та вихопив з її рук пакет, в якому знаходились гаманець з грошовими коштами, мобільний телефон в чохлі з сім-карткою і коштами на рахунку та інше належне їй майно, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 1 483, 44 гривень, після чого намагався втекти з місця вчинення кримінального правопорушення, але був затриманий.

Крім цього, ОСОБА_7 у цей же день, приблизно о 23 годині 52 хвилини, усвідомлюючи, що він знаходиться в громадському місці, за вищезгаданою адресою, взявши за низ плаття раніше незнайомої йому ОСОБА_12 , підняв його догори, накинув їй на голову та зірвав з неї нижню білизну, чим грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом.

Після цього, приблизно о 23 годині 53 хвилини цього ж дня, знаходячись за указаною адресою, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_12 в ділянку гомілкової частини правої ноги удар тупим предметом, чим завдав їй фізичного болю та тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1762/е від 25 вересня 2014 року.

Доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом (хуліганства), а також в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, підтверджується перевіреними судом першої інстанції доказами, які у вироку знайшли свою належну оцінку.

Такі висновки суду першої інстанції в апеляційній скарзі не оспорюються, у зв`язку із чим, згідно з вимогами ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Разом з тим, при кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, за викладених у вироку обставин суд помилково зазначив про те, що вчинений обвинуваченим замах на грабіж був поєднаний із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

З огляду на те, що застосування такого насильства ОСОБА_7 судом першої інстанції встановлено не було, як і не інкримінувалося йому органом досудового розслідування, та, більш того, диспозиція ч. 2 ст. 186 КК України не передбачає такої кваліфікуючої ознаки, то колегія суддів, виходячи з встановлених та викладених у вироку фактичних обставин кримінального провадження, вважає за необхідне, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, виключити з мотивувальної частини вироку при кваліфікації дій обвинуваченого вказівку про вчинення насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, із зазначенням про вчинення насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

За встановлених та викладених судом у вироку обставин, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України є правильною.

Призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

А саме, при призначенні обвинуваченому покарання суд, на виконання указаних вимог закону, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відносяться до тяжкого, середньої тяжкості та невеликої тяжкості кримінальних правопорушень, дані про його особу, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, працював директором ПП «Коломияенергобудсервіс», за місцем роботи характеризується позитивно, не одружений, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , не встановлено, а обставиною, що обтяжує його покарання, суд визнав вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, при призначенні обвинуваченому покарання судом першої інстанції були враховані всі встановлені у кримінальному провадженні обставини у їх сукупності, в тому числі і ті, на які посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 характеризується посередньо не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Більш того, з долучених до провадження під час апеляційного розгляду документів видно, що ОСОБА_7 характеризується позитивно як за місцем проживання, так і по місцю роботи в ПП «Коломияенергобуд», де він з 5 травня 2015 року працює електромонтажником.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання в межах санкції кожного із законів, у вчиненні якого його визнано винуватим, як і остаточне покарання за сукупністю злочинів, відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 .

Також, з урахуванням тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, даних про його особу, яких характеризується позитивно, працевлаштований та, як встановлено під час апеляційного розгляду, виплачує потерпілим матеріальну та моральну шкоду, постановлену до стягнення з нього за вироком, то колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства та звільнення у зв`язку із цим від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Тому, колегія суддів не вбачає неправильного застосування судом першої інстанції кримінального закону, а саме положень ст. 75 КК України, як на цьому наполягає апелянт.

За таких підстав апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 задоволенню не підлягає.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 в порядку ст. 404 КПК України змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку при кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України посилання суду на вчинення ним цього злочину із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, та вважати, що ОСОБА_7 вчинив закінчений замах на відкрите викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

В решті вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа: № 11-кп/796/1101/2015

Категорія КК України: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_14
Суддя - доповідач: ОСОБА_1