Справа № 746/234/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/762/2015
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 18 січня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000048, за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_8 на вирок Срібнянського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого інженером з комплектації устаткування ТОВ «ЕЛПО УКРАЇНА», раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Срібнянського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2015 року ОСОБА_7 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання чи роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 491 грн. 04 коп. за проведення експертизи.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі прокурор відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_8 не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання по пред`явленому обвинуваченню у виді реального позбавлення волі в межах санкції частини інкримінованої статті. Вважає, що судом не враховано наслідки, що настали внаслідок вчинення кримінального правопорушення зокрема, смерть однієї особи та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень другій особі.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Суд першої інстанції встановив, що 18 січня 2015 року близько 08-00 год. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Шевроле-Каптіва», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Київ-Суми-Юнаківка, на 190 км автодороги, порушив вимоги п.п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, згідно з якими для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, проявив неуважність, відволікся від керування цим засобом у дорозі заснув за кермом. Внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу відносно напрямку руху, перетнув її та продовжуючи рух по лівому узбіччі, передньою частиною автомобіля зіткнувся з цегловою автобусною зупинкою. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 загинув на місці, а ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, думку обвинуваченого ОСОБА_7 який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції справа була розглянута у відповідності з вимогами ст. 349 ч. 3 КПК України, тому вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та повноти зібраних та досліджених доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, апеляційним судом не перевіряється.

За правильно встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_7 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 та отримання тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання судом враховано конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

При цьому, на думку колегії суддів, обираючи вид та міру покарання судом першої інстанції вірно враховано особу ОСОБА_7 , ставлення останнього до вчиненого ним діяння, стан його здоров`я, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Також, при призначенні покарання, судом вірно враховано всі обставини вчиненого кримінального правопорушення в їх сукупності, думку потерпілих, які просили застосувати до обвинуваченого покарання, не пов`язаного реальним з позбавленням волі і не мають до нього ніяких претензій, не зважаючи на втрати, які ним завдані кримінальним правопорушенням.

На думку колегії суддів, при призначенні покарання слід враховувати принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у вигляді позбавлення волі, та звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, тому підстав для скасування оскаржуваного вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, як про це вказано в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Срібнянського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4