ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/829/14-к
провадження № 1-кп/691/8/15
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

у складі:

судді ОСОБА_1

за участю

секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника-адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городище кримінальне провадження №0000111, судове провадження за №1-кп/691/8/15,

про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та

жителя АДРЕСА_1 , українця,

громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не

працюючого, на утриманні маючого неповнолітнього сина ОСОБА_6 ,

2003 року народження, раніше судимого вироком Городищенського

районного суду Черкаської області від 24.05.2012 року, за ст. 307 ч.1 та

ст. 307 ч.2 КК України до п`яти років позбавлення волі без конфіскації

майна та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування

покарання з іспитовим строком на три роки,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 , 14 березня 2014 року, близько 22 години 55 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ-21100» д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п.2.3 б) Правил дорожнього руху України, був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну.

Так він, рухаючись автомобілем «ВАЗ-21100» д.н.з. НОМЕР_1 , на 166 км +800 м по автодорозі «Київ-Знам`янка» в м. Городище від вулиці Г. Артемовського в напрямку вулиці Чапаєва, на перехресті автодороги та вулиці Гоголя, в порушення п.п. 10.1; 12.4; 18.1 Правил дорожнього руху України, не надаючи переваги в русі на нерегульованому пішохідному переході, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав автодорогу на пішохідному переходу з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля. Після наїзду на вказаного пішохода, водій ОСОБА_5 разом із автомобілем «ВАЗ-21100» д.н.з. НОМЕР_1 з місця пригоди зник. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, смерть пішохода ОСОБА_7 , 1984 року народження, згідно висновку судово-медичної експертизи №29 від 14.04.2014 року настала від шоку, який розвинувся внаслідок травми в області голови, тулубу та кінцівок, про що свідчать наявність перелому кісток черепа справа. Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «ВАЗ-21100» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 , саме вимог п.п. 2.3 б); 10.1; 12.4; 18.1 Правил дорожнього руху України знаходяться у причинному зв`язку з виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди та настання наслідків у вигляді заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_7 ..

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

23.11.2015 року, до судового засідання на розгляд кримінального провадження цивільний співвідповідач ОСОБА_8 не з`явився, без повідомлення причин своєї неявки, повідомлявся вчасно та належним чином, потерпіла ОСОБА_9 , її представник ОСОБА_10 , представник третьої особи ТзДВ «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»» не з`явилася, попередньо надали заяви про слухання кримінальної справи без їх участі. Потерпіла повідомляє, що приїхати не має можливості, відносно міри покарання та поданого уточненого цивільного позову висловила думку щодо його задоволення у повному обсязі, та стягнення з ОСОБА_5 і ОСОБА_8 завдану майнову шкоду в загальній сумі 208186,52грн., в рівних долях, по 108186,52грн., з кожного, моральну шкоду в сумі 55000,00грн. з обвинуваченого, та просить застосувати максимальну міру покарання згідно чинного законодавства України. Представник третьої особи ТзДВ «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»» просив вирішити спір за позовом ОСОБА_9 з урахування поданих пояснень, та зазначає, що у товаристві будь-які відомості про наявність законних підстав (посвідчення водія) на керування транспортним засобом ВАЗ державний номер НОМЕР_1 у ОСОБА_5 відсутні, оскільки за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/0795228 від 09.04.2013р. страхувальником, забезпеченого транспортного засобу був ОСОБА_8 , то з метою повного та об`єктивного розгляду цивільного позову, правомірність володіння вищевказаним автомобілем повинно бути встановлено судовим рішенням, в іншому випадку у страховика відсутні правові підстави для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування по вказаному полісу, та вказують, що цивільний позивач, маючи можливість звернутися до страховика у добровільному порядку, не вчинила жодних дій і жодних документів товариству не надала, хоча неодноразово товариством надсилалися запити і на адресу ОСОБА_9 , і на адресу ОСОБА_5 , а відтак страховик не порушував і не оспорював права позивача, тобто фактично, спір відсутній, щодо відшкодування заявленої шкоди, то права на відшкодування шкоди у разі смерті потерпілого, позивач не довела, як і щодо відшкодування моральної шкоди, є необґрунтованими та незаконними й вимоги щодо відшкодування витрат на поховання, так як загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, тобто максимальний розмір виплати може становити14616,00грн..

Суд, обговоривши можливість закінчення судового розгляду матеріалів кримінального провадження без участі потерпілої, її представника, цивільного співвідповідача, третьої особи, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, вважає, що за відсутності учасників судового розгляду, які є належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать відповідні рекомендовані повідомлення, та за наявності заяв про слухання справи за їх відсутності, з урахуванням того, що пояснення останніми надавалися в залі судового засідання, викладені письмово, можливо з`ясувати всі обставини у справі, та вирішує питання про проведення судового розгляду без учасників судового розгляду, що не з`явилися, у відповідності до ч.1 ст.325, ст.326 КПК України.

Будучи допитаний судом, обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у скоєні кримінального правопорушення, в якому йому було повідомлено про підозру та пред`явлено обвинувачення, за ч.2 ст.286 КК України, а саме, у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, визнав повністю, пояснивши, що 14.03.2014 року повертаючись з м. Черкаси, рухався по автодорозі Київ - Знам`янка, близько 22год. 55хв. в районі м. Городище, Черкаської області, керуючи автомобілем ВАЗ «десятка» д.н.з. НОМЕР_1 , на ближньому світлі ввімкнених фар, по вулиці Об`їзна від вулиці Г.Артемовського в напрямку вулиці Чапаєва, на пішохідному переході на зустрічній смузі руху, скоїв наїзд на пішохода, як згодом з`ясувалось ОСОБА_7 , якого побачив в останній момент перед зіткненням, так як була мала відстань між пішоходом та автомобілем. Удар прийшовся на ліву передню частину лобового скла, рухався зі швидкістю 50-60 км./год.. Після наїзду, зрозумівши це, під`їхав під обочину, зупинився приблизно через 50 метрів, надавши можливість проїхати іншому транспортному засобу, який рухався слідом, та вийшов з метою з`ясувати, що сталося, але почувши крики групи людей, які надавали допомогу потерпілому, поїхав з місця пригоди додому. Коли знаходився у будинку, то приїхали працівники міліції, їм було відомо, що відбулася дорожньо-транспортна пригода, та які вилучили транспортний засіб. 15.03.2014р., на наступний день, пішов до міліції, так як розумів, що скоїв злочин з необережності.

Суд, бере до уваги, що обвинувачений свою вину у скоєні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, як і заявлений цивільний позов щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визнав повністю, і з врахуванням позиції захисту щодо з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, у повному обсязі, заслухавши думку учасників судового провадження, визначає обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження за загальною процедурою судового розгляду та в межах висунутого обвинувачення, шляхом допиту обвинуваченого, потерпілої, свідків, експертів та дослідженням документів, що маються у матеріалах кримінального провадження за №0000111, а також з дослідженням письмових доказів, які надані у судовому засіданні, і відповідно до ст. ст. 84 86 КПК України, визнає їх доказами, належними та допустимими, та керуючись ст. 94 КПК оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для рішення.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в судовому засідання доведена повністю та підтверджується наступними доказами:

- показами потерпілої ОСОБА_9 , про те, що 14.03.2014 року о шостій годині вечора зателефонував її чоловік ОСОБА_11 , працівник міліції Липовецького РВ УМВС України у Вінницькій області, та повідомив, що відкомандирований до м. Городище Черкаської області. Зготувала пакет з харчами і він поїхав у відрядження. Потім в ночі зателефонували та сказали, що чоловік потрапив у ДТП, він був єдиним утриманцем та годувальником сім`ї, до якої, наразі входить, вона, непрацююча, та неповнолітній син шести років. Про деталі дорожньо-транспортної пригоди невідомо, дізналася у двох словах від очевидців події, що був наїзд на чоловіка, потім назвали марку автомобіля, згодом і хто наїхав. Зверталася, для проведення службового розслідування і з`ясування питань смерть чоловіка, та повідомлена з підтвердженням того, що ОСОБА_7 загинув під час виконання службових обов`язків, як і згодом зверталася за страховим відшкодуванням. Питання компенсаційних виплат у зв`язку із смертю чоловіка при виконанні службових обов`язків, не вирішене. Відомо, що цивільна відповідальність водія була застрахована, зверталася до страхової компанії, та у листі роз`яснено, що для здійснення страхових виплат, потрібно вирок суду,

- свідченнями свідка ОСОБА_12 , про те, що 14.03.2014 року спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та водієм на ім`я ОСОБА_14 , виїхали у службове відрядження до м. Городище Черкаської області, у зв`язку із затриманням та доставлянням в ОСОБА_15 , особи, яка підозрювалася у скоєнні злочину. Прибувши в м. Городище, оскільки вже був вечірній час, вирішили ночувати тут і вранці їхати у зворотному напрямку. Поблизу залізничного вокзалу стояв наряд міліції, під`їхали, та запитали де можна знайти місце для проживання, серед них була одна цивільна особа, яка погодилася допомогти і показати куди під`їхати. За двома адресами, на які він вказав, заночувати не погодилися, було дорого. Місцевий житель показав ще третє місце для проживання, під`їхали до будинку, що здається. ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та водій ОСОБА_14 залишилися в машині, з місцевим жителем пішов до власниці, яка проживає за метрів 150-200 від будинку, що здавався. Домовилися, що в одній кімнаті будемо проживати в чотирьох, взявши речі, спальні приналежності, на дві особи, підійшли до будинку, який здавався, подивилися обстановку і вирішити заночувати. ОСОБА_13 , водій та місцевий житель сіли в автомобіль, щоб відвезти останнього в район залізничного вокзалу. ОСОБА_7 із власницею будинку пішов за речами, невистачило двох рушників. Залишаючись поблизу території будинку, вийшов до дороги, розмовляв по мобільному телефону, спочатку із одним абонентом, після розмови із ОСОБА_7 , з іншим. Коли зателефонував до ОСОБА_7 , той повідомив, що вже підходить, проїхав автомобіль та почув удар, підбіг до пішохідного переходу на якому побачив якусь матерію. Ліворуч і нижче від пішохідного переходу, побачив що хтось лежить, підбіг, то був ОСОБА_7 , що знаходився по середині протилежної проїжджої частини, на метрів 10-12 нижче від пішохідного переходу, та повідомив, що його збив автомобіль. Мобільним телефоном почав давати сигнали, щоб зупинити транспортні засоби, які рухалися, щоб не наїхали на потерпілого та місце пригоди, і також співробітникам, працівникам міліції, які так і не від`їхали. Автомобілі, які рухалися по дорозі після зіткнення, об`їжджали місце пригоди, але не зупинялися. Підбігли співробітники, працівники міліції, ОСОБА_13 сказав, щоб той доганяв автомобіль який збив потерпілого, і який ще стояв. ОСОБА_13 до автомобіля, який збив ОСОБА_7 не добіг метрів 10, той рушив, автомобіль був на габаритах перед наїздом, та після зіткнення зупинився через метрів 200, при зіткненні транспортний засіб не гальмував, екстреного гальмування не було, було незначне гальмування при переїзді з лівої на праву сторону. Набрав 103, зняли трубку, повідомив про місце дорожньо-транспортної пригоди, та викликав швидку медичну допомогу. ОСОБА_13 повернувся з двома місцевими хлопцями, які повідомили, що коли вони йшли, той автомобіль, що збив людину, зупинився біля них, і вони бачили його,

- свідченнями свідка ОСОБА_16 , про те, що працюючи в міській раді та являючись керівником громадського формування по охороні громадського порядку, 14.03.2014 року здійснював чергування разом з двома дільничними інспекторами ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Коли були в районі залізничного вокзалу, під`їхав автомобіль, і так як працівники міліції були у формі, то до них звернулися невідомі їм особи, представилися та повідомили, що являються працівниками міліції, запитали де можна переночувати. Запропонували декілька місць, потім зателефонували до гр. ОСОБА_19 . Погодився показати куди потрібно їхати. Під`їхали, хлопці домовилися із власницею щодо проживання, і ОСОБА_11 , покійний, пішов із нею по рушники, ОСОБА_12 залишався на території будинку. Мали намір їхати, машина залишалася у провулку і коли автомобіль рушав, почули хлопок, подумали, що наїхали на пластикову пляшку, водій ОСОБА_14 вийшов. Автомобіль оглядали приблизно секунд 20-15, коли впевнилися, що все нормально, продовжили рух, і виїжджаючи з провулку, побачили осіб на проїжджій частині дороги, один стояв, а інший лежав. Дорогу було видно від світла фар, іншого проїжджаючого автомобіля. Підбігли, то був ОСОБА_12 , що стояв, і лежав на протилежній стороні від руху автомобіля на дорозі потерпілий, який кричав. ОСОБА_20 машина зупинилася на мосту. ОСОБА_13 побіг за машиною на яку вказали, що вона збила пішохода, але не добіг, та поїхала. Один із них, ОСОБА_21 , прийшов з ОСОБА_22 , який повідомив, що поблизу нього зупинився автомобіль десятка, здається, сіра, з розбитим лобовим склом, а потім поїхав, водій не виходив,

- свідченнями свідка ОСОБА_13 , про те, що 14.03.2014р. разом з іншими працівниками міліції приїхав до м. Городище Черкаської області, у службових справах, було пізно, то вирішили заночувати тут, познайомилися з працівниками міліції, які стояли в районі залізничного вокзалу, один із чоловіків, якого звали ОСОБА_23 , був одягнутий в цивільному, допоміг знайти житло на ніч. Під`їхали до будинку, подивилися із власницею умови житла, погодилися, і ОСОБА_7 пішов до іншого будинку, щоб взяти ще два рушники. ОСОБА_12 залишався на території будинковолодіння, потім вийшов на вулицю. Вони вирішили відвести ОСОБА_23 , сіли до машини, водій ОСОБА_14 за кермо, попереду ОСОБА_23 , і на заднє сидіння він, здали назад, щоб виїхати та відчули хлопок, подумали, що наїхали на пластик. Коли вийшли, оглядати автомобіль, за метрів 30-50, на дорозі побачив, що хтось із ввімкненими мобільним телефоном дає сигнали. Підбіг туди, і побачив ОСОБА_12 , який стояв, і ОСОБА_7 , який лежав та тримався за ногу, і повідомив, що його збила машина, яка їхала без світла. Даний автомобіль від`їхавши, зупинився. ОСОБА_12 сказав, що це він збив ОСОБА_7 , побіг наздоганяти, щоб побачити особу та номерні знаки автомобіля. Водій не дочекавшись його поїхав. По дорозі зустрів хлопчину, який повідомив марку авто. Згодом, за викликом приїхали працівники міліції, та карета швидкої допомоги,

- свідченням свідка ОСОБА_24 , про те, що 14.03.2014р. приблизно о 23год. коли повертався додому, та йшов по мосту автодороги Київ - Знам`янка, побачив проїжджаючи автомобіль сірого кольору, десятка, та почув удар, автомобіль зупинився поблизу та мав розбите лобове скло, а потім побачив групу осіб, один із них почав бігти за машиною, яка поїхала. Підійшов до місця пригоду, та повідомив що бачив автомобіль,

- свідченнями свідка ОСОБА_25 , про те, що 14.03.2014р. був присутній при огляді транспортного засобу, яким керував його вітчим ОСОБА_5 , «ВАЗ» десятка, д.н.з. НОМЕР_1 , і бачив пошкодження, яких до цього часу не було, зокрема розбите лобове скло, капот був деформований,

- переглядом відеозапису з камери відеоспостереження, яка знаходилася у домоволодінні ОСОБА_5 , за яким було встановлено, що транспортний засіб «ВАЗ-21100» д.н.з. НОМЕР_1 перебував у користуванні обвинуваченого, та керував ним саме ОСОБА_5 , оскільки на відео видно як він сідає за кермо транспортного засобу та виїжджає на ньому з двору у день, коли сталася дорожньо-транспортна пригода,

- даними протоколів огляду місця події від 15.03.2014р., якими зафіксовано: місце наїзду на потерпілого ОСОБА_7 , на пішохідному переході, та те, що автомобіль, який здійснив наїзд, з місця приходи зник, а також, те, що з місця ДТП вилучені два полотенця, туфель чоловічий, частина лакофарбового покриття (а.с.9-14 т.1); ділянка вулиці Пугачова, м. Городище Черкаської області, де було виявлено автомобіль ВАЗ 21100 д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору, та при огляді якого були виявлені пошкодження (а.с.19-23 т.1),

- даними протоколу затримання в порядку ст.208 КПК України від 15.03.2014р., відповідно до якого підозрюваного ОСОБА_5 було затримано, підставою затримання було те, що безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, вказують на те, що саме ця особа вчинила злочин (а.с. 49-53 т.1),

- даними висновку судово-медичної експертизи №29 від 14.04.2014р., відповідно до якої, в момент первинного контакту тіла потерпілого ОСОБА_7 із виступаючими частинами легкового автомобіля, останній перебував у вертикальному чи близькому до такого положенні, між тілесними ушкодженнями, які супроводжувалися розвитком шоку та настання смерті мається прямий причинний зв`язок, між тілесними ушкодженнями у вигляді травми в області голови, тулубу та кінцівок, перелому кісток черепу справа, епідуральної гематоми справа, перелому лівої ключиці, переломів 2 ребра зліва та 2, 3 ребра справа, перелому лівої лобкової кістки, перелому обох кісток лівої гомілки, масивних крововиливів в м`які тканини голови справа, тазу, лівої гомілки, які супроводжувалися розвитком шоку та настанням смерті мається прямий причинний зв`язок (а.с. 112-114 т.1),

- поясненнями експерта ОСОБА_26 про те, що за постановою слідчого проводив судову-медичну експертизу по факту смерті ОСОБА_7 , з оглядом медичної документації медичної карти стаціонарного хворого КЗ «Городищенського РТМО» на ім`я потерпілого, яка була доставлена разом із трупом, на виконання п.1.10 Інструкції про проведення судово-медичних експертиз трупів, де вказано, що незалежно чи це зазначається у постанові слідчого, труп завжди супроводжує медична документація. Самостійно будь-які докази, з метою проведення експертизи, не збирав. Та після проведення експертного висновку, медична документація повернулася, до архіву медичної установи. Медична карта стаціонарного хворого, містила протокол проведення операційного втручання, і була у розпорядженні при проведені експертизи, та наданні відповіді на сьоме питання, що поставив слідчий. Давати висновок щодо правильності лікування, це компетенція комісійної експертизи. У висновку судово-медичного експерта зазначено судово-медичний діагноз, а у лікарському свідоцтві про смерті, зазначається хвороба, стан, що призвів до смерті особи. Видаючи лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_7 , зазначив встановленому причину смерті останнього, і безпосередньою причиною смерті потерпілого є шок,

- даними листа головного лікаря КЗ «Городищенського РТМО» від 01.04.2015р. за №01-03-06, від 09.04.2015р. за №01-03-06/264, відповідно до яких зазначено, що хворий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Вінницької області, Липовецького району, с. Росоша, направлений швидкою допомогою (Смілянська СШМД) супровідний лист №863 і госпіталізований у відділення інтенсивної терапії закладу в зв`язку з отриманою полі травмою у вкрай важкому стані 14.03.14р. о 23.25год., помер ІНФОРМАЦІЯ_3 о 7.20год.. Враховуючи те, що причина смерті носила насильницький характер, про госпіталізацію і смерть було повідомлено Городищенський райвідділ міліції, та згідно постанови слідчого була проведена судово-медична експертиза трупа ОСОБА_7 .. Документи з яких би вбачалося б, хто, коли і на підставі чого передав та повернув труп і медичну документацію, що досліджувались відсутні, так як вони не передбачені в нормативні базі, зокрема, наказ МОЗ України «Про розвиток та удосконалення паталогічної служби в Україні» від 12.05.2014р. №81, наказ по КЗ «Городищенське РТМО» №2а від 10.01.2013р., які регламентують паталогічний розтин в закладі. Питання направлення на судово-медичну експертизу, її проведення, а відповідно і переміщення трупа, не належить до компетенції лікувального закладу. Історія хвороби ОСОБА_7 знаходиться в архіві закладу і вразі потреби може бути надана. Відповідно до п.1.10 правил проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року №16, у випадках смерті у лікувально-профілактичних установах особи, яка померла внаслідок насильства, або при підозрі на нього, керівник даної установи зобов`язаний надіслати разом з трупом до моргу оригінал історії хвороби та одяг померлого, якщо він не був вилучений органами зізнання або не був виданий родичам потерпілого (а.с. 92, 112 т.4),

- даними Журналу реєстрації трупів у судово-медичному морзі, Журналу реєстрації вхідної кореспонденції, Журналу реєстрації медичної документації, наданої до моргу, та даними листа завідувача Корсунь-Шеченківського міжрайонного відділення КЗ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» за №63 від 07.04.2015, на підтвердження того, що труп ОСОБА_7 був доставлений до моргу 15.03.2014 із стаціонару КЗ «Городищенського РТМО», та медична карта №1178 на ім`я останнього. Постанова про призначення судово-медичної експертизи трупа була надана 15.03.2014, вхідний реєстраційний №102 від 15.03.2014р.. Труп ОСОБА_7 було видано згідно дозволу прокурора Городищенського району ОСОБА_27 від 15.03.2015 року, на видачу трупа громадянину ОСОБА_28 (посвідчення водія НОМЕР_2 , видане 05.09.2013), який повідомив, що місце захоронення буде кладовище с. Росоша Липовецького району Вінницької області. Медична карта № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 повернута до КЗ «Городищенського РТМО» 05.05.2014, про що в журналі надходження і видачі медичної документації мається підпис працівника статистичного відділення КЗ «Городищенського РТМО» за №13 за 2014. Висновок експерта №29 від 15.03.2014 на ім`я ОСОБА_7 був отриманий слідчим 28.05.2014 (а.с. 113 - 119 т.4),

- даними висновку судово-автотехнічної експертизи №4/98 від 17.03.2014р., про те, що у дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, у діях водія ОСОБА_5 , вбачається невідповідність вимог правилам дорожнього руху, зокрема п.10.1, п.12.4, п.18.1 Правил дорожнього руху, та з технічної точки зору, вказані порушення ПДР знаходяться у причинному зв`язку з виникнення дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 121-123 т.1),

- поясненнями експерта ОСОБА_29 про те, що за постановою слідчого проводив автотехнічну експертизу по факту ДТП, яке відбулося 14.03.2014 року, внаслідок якого пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до Городищенського РТМО, де ІНФОРМАЦІЯ_3 від отриманих травм помер. Для ознайомлення було надано матеріали кримінального провадження №0000111 в 1 томі. За результатом проведеної експертизи, було складено висновок про те, що в діях водія ОСОБА_5 , вбачалися невідповідності вимогам пп. 10.1., 12.4, 18.1 ПДР України, які мали причинний зв`язок із дорожньо-транспортною пригодою. Що стосується оцінки дій пішохода ОСОБА_7 , то для її визначення не потрібно спеціальні пізнання в галузі автотехнічних досліджень,

- даними висновку експертизи технічного стану транспортного засобу №4/116 від 22.04.2014р., встановлено, що до дорожньо-транспортної пригоди гальмівна система, ходова частина та рульове керування автомобіля ВАЗ 21100 д.н.з. НОМЕР_1 , знаходилися у працездатному стані, (а.с. 237-246 т.1),

- поясненнями експерта ОСОБА_30 про те, що за постановою слідчого від 01.04.2014 року, особисто проводив експертизу технічного стану транспортного засобу ВАЗ-21100 д.н.з НОМЕР_1 , при зовнішньому огляді автомобіля було виявлено пошкодження, які сконцентровані в передній частині автомобіля, а саме, пошкоджено переднє вітрове скло та деформовано кришку капота моторного відсіку автомобіля. За результатами проведеної експертизи, було складено висновок про те, що до дорожньо-транспортної пригоди гальмівна система, ходова частина та рульове керування автомобіля ВАЗ 21100 д.н.з. НОМЕР_1 , знаходилися у працездатному стані. Що стосується розбіжностей у зазначені марки автомобіля ВАЗ 2110 чи 21100, то це не вплинуло на хід та результати проведення експертизи, так як оглядався автомобіль ВАЗ із номерними знаками НОМЕР_1 , і марка автомобіля «ВАЗ», жигуль десятка має підвиди. Після проведеного огляду, автомобіль ВАЗ 21100 д.н.з. НОМЕР_1 , залишений на майданчику Городищенського РВ УМВС України в Черкаській області,

- даними висновку експертизи за результатами проведення судової криміналістичної експертизи лакофарбових матеріалів і покрить № №3460/5120-5123/14-34 від 08.05.2014р. встановлено, що 1,2 часточка, яка вилучена 15.03.2014 року на місці ДТП на автодорозі Київ-Знам`янка, і надана на дослідження, є фрагментом 6-шарового кустарного лакофарбового покриття автомобілів і має спільну групову приналежність з лакофарбовим покриттям автомобіля ВАЗ 21100 д.н.з. НОМЕР_1 , зразки якого надані на дослідження (а.с. 6-16 т.2),

- поясненнями цивільного співвідповідача ОСОБА_8 , про те, що автомобіль «ВАЗ-21100» д.н.з. НОМЕР_1 продав за усною домовленістю ОСОБА_5 , доручення не оформляли, передав техпаспорт та ключі на автомобіль, приблизно за три місяці до скоєння ДТП, і з осені 2013р. останній правомірно ним користується, без переоформлення власності. Заявлений потерпілою цивільний позов, до себе, не визнає, так як на час скоєння ДТП, злочину, не являвся власником автомобіля, хоча поліс цивільно-правової відповідальності, що оформлений на нього, був діючим,

За порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, настає кримінальна відповідальність, за умови заподіяння наслідків у вигляді фізичної шкоди, за ч.2 ст.286 КК України - що спричинило смерть потерпілого, та обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняються, і наслідки настають в обстановці дорожнього руху, тобто в процесі пересування транспортного засобу. Діяння завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів Правил дорожнього руху та експлуатації транспортних засобів, і суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків та в цілому характеризується необережною виною.

Судом, за матеріалами судового розгляду кримінального провадження, встановлено, що водій транспортного засобу ВАЗ-21100 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 2.3 «б» (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим транспортним засобом), 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), 18.1 (водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека) Правил дорожнього руху України, що знаходяться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настання наслідків заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_7 , що є кваліфікуючою ознакою за ч.2 ст.286 КК України.

Захисник, за ч.4 ст.46 КПК України, користується процесуальними правами обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо обвинуваченим і не може бути доручена захиснику. Та, згідно ч.1 ст.47 КПК України, зобов`язаний використовуючи засоби захисту, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність обвинуваченого.

Правова позиція захисника, який вступив у справу на стадії судового розгляду матеріалів кримінального провадження, може бути сформована на підставі тих матеріалів, які наявні на етапі допуску захисника, за відсутності будь-яких фактичних даних для спростування обвинувачення, та формуючи правову позицію, захисник не має права ігнорувати думку обвинуваченого, і в першу чергу зобов`язаний взяти до уваги відношення підзахисного до пред`явленого обвинувачення. Та, якщо підзахисний повністю визнає себе винним, у повному об`ємі, пред`явленого йому звинувачення, то захисник не оспорюючи винність свого клієнта, повинен звертати увагу на обставини, які пом`якшують відповідальність клієнта, позитивні характеристики його особи, наявність у нього хронічних захворювань, утриманців, особливих заслуг та інше, з тим, щоб полегшити йото положення.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєному, за обставин наведених у обвинувальному акті, та встановлених як в ході досудового, так і судового розгляду, визнав, і надав пояснення, які в сукупності з іншими доказами, підтверджують його винуватість за ч.2 ст.286 КК України, не оспорюючи дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася за його участі у зв`язку з тим, що він неналежним чином відреагував на зміну дорожньої обстановки та здійснив наїзд на пішохода, який рухався по пішохідному переходу, тобто порушив Правила дорожнього руху, та причинно-наслідковий зв`язок, тобто її наслідки, у вигляді смерті потерпілого, як і в повному обсязі визнав заявлений цивільний позов, та просив не стягувати із цивільного співвідповідача ОСОБА_8 , який ніякого відношення до транспортного засобу, на час скоєння ДТП, не мав.

Отже, за діючим законодавством, захисник не вільний у визначені правової позиції, і зв`язаний у виборі своєї правової позиції з позицією обвинуваченого. І лише у випадках, коли обвинувачений явно обумовлює себе, має право діяти на свій розсуд з метою недопущення притягнення невинного до кримінальної відповідальності.

Суд, критично ставиться до позиції захисника, яка висловлена у судових дебатах, про виправдання обвинуваченого, за відсутності у його діях кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, як і щодо заперечень на позовну заяву, з частковим визнанням моральної шкоди на 45000,00грн. за вирахуванням 14616грн. (підлягає стягненню із страхової компанії) та 5000,00грн., які сплачені обвинуваченим, врешті заявлених вимог, просив відмовити, у зв`язку із пред`явленням їх до неналежного цивільного відповідача.

Оскільки, захисник будь-яких фактичних даних, доказів, для спростування обвинувачення не надав, як і не заявляв клопотань на їх з`ясування, як і не повідомив про їх наявність, чи доповнив, іншими обставинами, які мають істотне значення для кримінального провадження з метою з`ясування обставин скоєного та перевірки їх доказами, в межах висунутого обвинувачення, суд вважає, що судовий розгляд слід завершити, та можливо приймати рішення у справі.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, який законодавцем віднесений до тяжких злочинів, особу винного, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога Городищенського РТМО не перебуває, знаходиться на «Д» обліку в Городищенському протитуберкульозному кабінеті (а.с. 112 т.3), як і його дружина інвалід другої групи ОСОБА_31 , яка має тяжкий стан здоров`я та потребує постійного стороннього догляду (а.с. 111, 238, 239 т.3), а також те, що обвинувачений перебуває на диспансерному обліку в лікаря загальної практики з приводу гіпертонічної хвороби ІІст., гіпертенсивне серце Іст. (а.с. 113 т.3), за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню дитину, є судимий /вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 24.05.2012р./, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, ст.67 КК України, пом`якшуючою обставиною, відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття.

Суд, критично ставиться до можливості, висловленої обвинуваченням, щодо призначення покарання не пов`язаного з позбавлення волі, із застосуванням ст.69 КК України, нижче найнижчої межі, або переходу до більш м`якшого основного виду покарання, і враховує, що обвинувачений зник з місця пригоди без надання потерпілому медичної чи іншої допомоги, в добровільному порядку не здійснює заходів щодо відшкодування завданої шкоди, як і те, що суд позбавлений можливості звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку від одного до трьох років, так як на час скоєння обвинувачений перебував на ст.ст. 75, 76 КК України за скоєння іншого злочину.

Суд, враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, з урахуванням думки потерпілої щодо виду і розміру покарання, який необхідно призначити винуватцю ДТП, дійшов до висновку, що виправлення й перевиховання обвинуваченого можливе лише при ізоляції від суспільства, шляхом призначення йому покарання у виді реального позбавлення волі, за сукупністю вироків, шляхом частково приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком (ст.71 КК України), та із застосуванням додаткового покарання, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

У кримінальному провадженні маються судові витрати в загальному розмірі 6060,80грн., за проведення експертних досліджень, а саме: судової-автотехнічної експертизи №4/98 від 17.03.2014 року; судово-хімічної експертизи №2/362 від 31.03.2014 року; судово-хімічної експертизи №2/361 від 31.03.2014 року; судово-балістичної експертизи №1/318 від 15.05.2014 року; експертизи технічного стану транспортного засобу №4/116 від 22.04.2014 року; експертизи лакофарбового покриття № 3460/5120-5123/14-34 від 08.05.2014 року; судово-трасологічної експертизи №1/441 від 22.04.2014 року, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Суд вважає, що цивільний позов, заявлений потерпілою/цивільним позивачем ОСОБА_9 про стягнення із обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_5 та цивільного співвідповідача ОСОБА_8 , як власника джерела підвищеної небезпеки, за участі третьої особи ТзДВ «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»», майнової шкоди в сумі 108186,52грн., з кожного, та стягнення з обвинуваченого завданої злочином моральної шкоди в сумі 55000,00грн., (а.с. 219-221), та підтриманий в судовому засіданні у повному обсязі, підлягає до часткового задоволення.

Суд, виходячи із норм ст. ст. 23, 1166, 1167, 1168, 1187, 1191, 1200, 1201 ЦК України, із положень постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., постанови пленуму ВСУ «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., постанови пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992р., вважає, що цивільну відповідальність має нести винна особа, яка на правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталася ДТП, тобто обвинувачений ОСОБА_5 , що на правах власника користувався автомобілем «ВАЗ-21100» д.н.з. НОМЕР_1 , та за наявності полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності, згідно ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004р., і страхова компанії, яка його видала, та враховує підставу для цивільної відповідальності, при вирішені спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та з`ясуванні кола суб`єктів відшкодування.

Факту неправомірного заволодіння транспортного засобу, при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, не встановлено. За поясненнями ОСОБА_8 , які підтверджені обвинуваченим, транспортний засіб «ВАЗ-21100» д.н.з. НОМЕР_1 , за усною домовленість був проданий.

Та з`ясовано, що згідно полісу №АС/0795228, обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспорту від 09.04.2013р., цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, настає, внаслідок заподіяння шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу ТзДВ «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»», та який діяв до 09.04.2014 року, включно (а.с. 144 т.3).

Отже, за вказаним вище договором, застрахованою вважається відповідальність будь-якої особи, що на законних підставах керує транспортним засобом, вказаним у полісі, і договір діє протягом строку на який укладений, а в разі зміни власника застрахованого автомобіля договір страхування зберігає силу до закінчення його терміну. Страхове відшкодування шкоди, заподіяної потерпілому, виплачується по кожному страховому випадку, що настав протягом періоду дії відповідного договору в межах ліміту відповідальності страховика. Страхувальник у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди виплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Згідно листів ТзДВ «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»» №3434-ЮРС від 16.09.2014р. (а.с.135 144 т.3), №2374-ЮРС від 10.06.2015 року (а.с. 163 т.4), працівники СТДВ «Глобус» не вчиняли будь-якої неправомірної поведінки щодо потерпілої, в т.ч., не відмовляли у виплаті страхового відшкодування; заяви, від гр. ОСОБА_9 , про виплату страхового відшкодування відсутні, в матеріалах Страхової справи №14GL-755, питання щодо визнання даної події страховим випадком товариством не розглядалося відповідно до абз.5 п.36.2 ст.36 Закону №1961-ІV від 01.07.2004р..

При вирішенні питання відшкодування матеріальної шкоди, суд, вважає, що до задоволення підлягає сума в розмірі 209216,00грн., до якої входить: відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, за ст.1200 ЦК України, та відшкодування витрат на поховання, за ст.1201 ЦК України.

Відповідно до ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні, та шкода відшкодовується дитині до досягнення нею вісімнадцяти років у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та непрацездатних членів осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди.

Згідно наданих документів, малолітній ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебував на утриманні покійного, і має право на відшкодування шкоди, завданої смертю батька, до повноліття у розмірі, з урахуванням даних довідки про його дохід за один календарний рік, з грудня 2013р. по січень 2014р. (а.с. 222, 224 т.4). При цьому, суд не бере до уваги посилання захисника обвинуваченого, на постанову Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, яка регулює порядок обчислення середньої заробітної плати при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків. У випадку обчислення середньомісячного заробітку за ст.1200 ЦК України, застосовується або річний, або трьохмісячний дохід, за бажанням потерпілої особи (40807,42грн. (фактично нараховані кошти) : 12 місяців = 3400,62грн. : 3 особи, члени сім`ї покійного = 1133,54грн. (середньомісячний дохід на одного) х 148 місяців (до повноліття дитини) = 167763,00грн.), відповідно до порядку обчислення середньомісячного заробітку, передбаченого ст.1197 ЦК України.

Відповідно до ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження нагробного пам`ятника, ці витрат, та згідно ст.2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», з урахуванням наданих накладних №42 від 17.03.2014р., №3 від 28.05.2014р. та товарного чеку №74 від 15.03.2014р. (а.с. 225 -226 т.4), суд вважає, що до задоволення підлягає сума визначена потерпілою/цивільним позивачем, за мінусом розміру витрат на поминальний обід на 9днів, 6000,00грн., тобто кошти в розмірі 41453,00грн..

Суд, не виходячи за межі пред`явленого цивільного позову, загального розміру, вважає, що відшкодовувати матеріальну шкоду за даним злочином, повинен обвинувачений ОСОБА_5 , і стягує шкоду з нього.

Встановлено, що одноразова грошова допомога членам сім`ї загиблого ОСОБА_7 , згідно листа Управління МВС України у Вінницькій області від 21.08.2014р. №2/П-324, не виплачувалася, так як відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 та п.1.1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» одноразова грошова допомога виплачується в разі загибелі (смерті) працівника міліції під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі зі злочинністю (а.с. 80 81 т.4).

Суд вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди, в сумі 55000,00грн., слід задовольнити у повному обсязі та стягнути з обвинуваченого, так як залежно від характеру скоєного кримінального правопорушення, ступеня вини останнього та глибини душевних страждань потерпілої, у зв`язку з смертю чоловіка, злочином спричинено моральні страждання, які виразилися у сильних душевних переживаннях, на весь період втрати чоловіка, у вимушених змінах звичайного ритму життя, у порушені нормальних життєвих зв`язків, у зміні способу життя сім`ї, до якої входить неповнолітня дитина, що впливає на взаємовідносини як в побуті, та в суспільному житті, та за діючим законодавством відноситься до моральної шкоди, і з урахуванням суті позовних вимог, інших обставин, що мають істотне значення, виходячи з вимог розумності та справедливості, є доведеною.

Крім того, суд враховує, що фізична особа, потерпіла від дорожньо-транспортної пригоди має право на відшкодування від страхової компанії як матеріальної, так і моральної шкоди, яка відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 Цивільного кодексу України). Та те, що страховик зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду в порядку та на умовах, що встановлені ЗУ №1961-ІV від 01.07.2004р. (ст. ст. 22, 23, 26), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, та у разі смерті потерпілого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, право на відшкодування моральної шкоди в межах 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, мають його спадкоємці першої черги (чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі) та діти (усиновлені), та (ст.27.4) про те, що страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснює витрати на поховання та на спорудження нагробного пам`ятника, і загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП.

Речові докази, які є у матеріалах провадження, а саме:

- автомобіль «ВАЗ-21100» д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходиться на території Городищенського РВ УМВС України в Черкаській області повернути власнику ОСОБА_5 ;

- джинсові штани синього кольору, залишені на зберігання в камері зберігання речових доказів СУ УМВС України в Черкаській області знищити;

- два ключі із брелком, залишені на зберігання в камері зберігання речових

доказів СУ УМВС України в Черкаській області - повернути власнику ОСОБА_5 ;

- два полотенця і чоловічий туфель, залишені на зберігання в камері

зберігання речових доказів СУ УМВС України в Черкаській області - знищити;

- частини скла, залишені на зберігання в камері зберігання речових доказів СУ УМВС України в Черкаській області залишити при матеріалах провадження;

- посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 та страховий поліс № АС / 0795228 від 10.04.2013, що знаходяться при матеріалах кримінального провадження повернути ОСОБА_5 ;

- відеореєстратор БУК-7604КТ, залишений на зберігання в камері зберігання речових доказів СУ УМВС України в Черкаській області - повернути ОСОБА_5 , а диск із записом - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- кросівки чорного кольору гр. ОСОБА_5 , залишені на зберігання в камері зберігання речових доказів СУ УМВС України в Черкаській області повернути ОСОБА_5 ;

- уламок лакофарбового покриття сірого кольору вилучений із місця пригоди від 15.03.2014 та зразки лакофарбового покриття із автомобіля «ВАЗ-21100» д.н.з. НОМЕР_1 , залишені на зберігання в камері зберігання речових доказів СУ УМВС України в Черкаській області знищити.

З огляду на вищевикладене та керуючись ст. ст. 94, 368 - 370, ч.2 ст.373, ст.374, п.1 ч.1 ст.392, ст.393, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.395 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_5 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального Кодексу України, і призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 24.05.2012р. за ст.307 ч.1, ст.307 ч.2 КК України, і остаточну міру покарання ОСОБА_5 призначити у виді 5 (п`яти ) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з 24.11.2015 року, зарахувавши в даний термін час його затримання з 15.03.2014р. по 24.11.2015 року.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили, залишити без змін - тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 на користь держави, судові витрати в розмірі 6060 (шість тисяч шістдесят) грн. 80 коп. у зв`язку з проведенням експертних досліджень.

Цивільний позов задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительки АДРЕСА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в розмірі 209216 (двісті дев`ять тисяч двісті шістнадцять) грн. 00коп., та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 55000 (п`ятдесят п`ять тисяч) 00 коп.. В решті позовних вимог відмовити.

Речові докази, які є у матеріалах провадження, а саме:

- автомобіль «ВАЗ-21100» д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходиться на території Городищенського РВ УМВС України, два ключі із брелком, відеореєстратор БУК-7604КТ, кросівки чорного кольору гр. ОСОБА_5 , які залишені на зберігання в камері зберігання речових доказів СУ УМВС України в Черкаській області, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , страховий поліс № АС / 0795228 від 10.04.2013р., повернути власнику ОСОБА_5 ;

- джинсові штани синього кольору, два полотенця, чоловічий туфель, уламок лакофарбового покриття сірого кольору вилучений із місця пригоди від 15.03.2014 та зразки лакофарбового покриття із автомобіля «ВАЗ-21100» д.н.з. НОМЕР_1 , знищити;

- частини скла, що виявлені на подвір`ї біля будинку АДРЕСА_1 , диск з відеореєстратора БУК-7604КТ, залишити при матеріалах провадження.

Судове рішення, може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Городищенський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Черкаської області.

Копію вироку суду, негайно, після його проголошення вручити засудженому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1