Дата документу Справа № 334/568/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1290/15
Єдиний унікальний № 334/568/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. ст. 124, 128 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004329 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має базову загальну середню освіту, є учнем 11 класу Запорізької вечірньої школи № 31, не працює, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 14.10.2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя по ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 128 КК України;

за участю: прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційними скаргами заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 та прокурора, який брав участь у провадженні, на вирок колегії суддів Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційних скаргах заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_10 та прокурор, який брав участь у провадженні, посилаючись на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність зазначають, що призначаючи неповнолітньому ОСОБА_6 покарання у виді виправних робіт, суд не врахував, що останній у трудових відносинах не перебуває та заробітну плату не отримує, а тому через ці обставини та вік останнього до нього не може бути застосовано вказане покарання. Внаслідок цих обставин, заступник прокурора просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчинені кримінальних правопорушень та за ст. 124 КК України призначити покарання у виді 30 діб арешту, а за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України звільнити від покарання за відсутності такого, що з огляду на його вік та стан може бути до нього застосовано. На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком від 14.10.2014 року та остаточно призначити покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Прокурор, який брав участь у провадженні також порушує аналогічні вимоги, але шляхом зміни вироку суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні і повністю апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області; законного представника неповнолітнього обвинуваченого, захисника, обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили апеляційні скарги залишити без задоволення; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 та прокурора, який брав участь у провадженні, підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Вироком колегії суддів Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 128 КК України і призначено покарання: за ст. 124 КК України у виді 1 року виправних робіт, за ст. 128 КК України у виді 6 місяців виправних робіт. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 1 року виправних робіт, що згідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 4 місяцям позбавлення волі. У відповідності до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.10.2014 року, і остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому залишено у вигляді тримання під вартою. Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 10 листопада 2014 року. Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 09 листопада 2014 року, приблизно з 15 години 10 хвилин, неповнолітній ОСОБА_6 разом з ОСОБА_11 вживали алкогольні напої за місцем проживання останнього - в будинку АДРЕСА_2 . Близько 18 години 10 хвилин між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, виникла сварка, що переросла у бійку. ОСОБА_11 кулаками, ногами і кухонним ножем почав наносити удари неповнолітньому ОСОБА_6 , спричинивши тому відповідно до висновку експерта № 4765 від 18.11.2014 року тілесні ушкодження: рани в скроневій області справа, в лобовій області зліва, в проекції кута нижньої щелепи справа, в області правої і лівої кисті, правого стегна, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що утворилися від дії предмету, який має ріжучі властивості; рани в області правого ліктьового суглобу, синець з набряком м`яких тканин в щічній стороні зліва, синці в області шиї, в проекції правої реберної дуги, в підлопатковій області зліва, на лівому плечі; садна на правому передпліччі, в області грудної клітини справа, в проекції бокових кордонів передніх м`язів живота зліва і справа, в області попереку справа, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що утворились внаслідок дії тупого предмету.

Загалом обвинуваченому ОСОБА_6 спричинено на менше 11 ушкоджень внаслідок дії предмету, що має ріжучі властивості, і 14 ушкоджень внаслідок дії тупого предмету.

Під час бійки, ОСОБА_6 вибив ніж з руки ОСОБА_11 , підняв ніж з підлоги, і діючи умисно, з наміром спричинити потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, усвідомлюючи, що останній перебуває в стані, що не відповідає небезпечності посягання та обстановці захисту, наніс на менше одного удару ножем ОСОБА_11 в область тулуба, спричинивши згідно висновку експерта № 5181 від 12 січня 2015 року проникаюче торакоабдомінальне поранення грудної клітини справа з повним пересіченням 8-го ребра і його судин, пораненням діафрагми, правої долі печінки, тонкого кишечника з утворенням гемопневноторакса справа, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Після того, як потерпілий впав на підлогу, ОСОБА_6 наніс йому на менше семи ударів ногою по голові та тулубу, спричинивши рани нижнього віка лівого ока, спинки носу, передньої поверхні правого плеча у верхній третині, передньої поверхні грудної клітини зліва, рану в області передньої черевної стінки та садна м`яких тканин голови, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. В процесі бійки, ОСОБА_6 з потерпілим ОСОБА_11 приятель обвинуваченого ОСОБА_12 намагався припинити конфлікт. Неповнолітній ОСОБА_6 , діючи з необережності, змахнув ножем та не впевнившись в тому, що ОСОБА_12 знаходиться у безпечній зоні, спричинив останньому, згідно висновку експерта №5060 від 09.12.2014 року, проникаюче поранення передньої черевної стінки справа, з пораненням великого сальника, тонкого кишечника, з утворенням гематоми і кровотечею в черевну порожнину, що кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя та здоров`я в момент спричинення.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, а також іншими доказами дослідженими районним судом під час судового провадження.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ст. ст. 124, 128 КК України.

Доводи прокурорів про те, що районний суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки призначив неповнолітньому ОСОБА_6 покарання у виді у виді виправних робіт, заслуговують на увагу, оскільки в порушення вимог ч. 2 ст. 100 КК України, суд не врахував, що останній у трудових відносинах не перебуває та заробітну плату не отримує, а тому через ці обставини та вік останнього до нього не може бути застосовано вказане покарання.

Разом з тим, доводи прокурорів про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України покарання у виді 30 діб арешту, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Колегія суддів вважає твердження прокурорів про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливо лише шляхом призначення останньому покарання у виді арешту таким, що, зроблено без врахування вищевказаних вимог закону, всіх даних про особу обвинуваченого та обставин справи.

Із вироку вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочини у неповнолітньому віці, щиросердно розкаявся, активно сприяв органам досудового слідства у розкриттю злочинів, повністю відшкодував завдану потерпілим шкоду, через що останні просили суворо його не карати.

Враховуючи вищевказане, а також те, що санкцією ст. 124 КК України, крім виправних робіт, арешту та обмеження волі, передбачений менш суворий вид покарання у вигляді громадських робіт, колегія суддів вважає, що за таких обставин виправлення останнього та попередження скоєння ним нових злочинів можливо досягти шляхом призначення йому покарання у вигляді громадських робіт.

В зв`язку з цим, колегія суддів також не може погодитися з пропозицією прокурорів про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 128 КК України, з огляду на наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 100 КК України громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від 30 до 120 годин.

Санкція ст. 128 КК України, зокрема передбачає покарання у виді громадських робіт від 150 до 240 годин.

Враховуючи вимоги закону, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи прокурорів про те, що до обвинуваченого ОСОБА_6 не може бути застосований вид покарання у вигляді громадських робіт, оскільки норми Особливої частини КК України мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу, а тому при призначенні покарання неповнолітньому необхідно враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й ті норми Загальної частини цього Кодексу, в яких зокрема регламентуються особливості застосування окремих видів покарання.

Не заслуговують на увагу доводи прокурорів і про застосування принципу повного складання покарань, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, замість їх часткового складання, оскільки в апеляційних скаргах прокурори не вказали ні одного доводу про те, чому до обвинуваченого необхідно застосувати саме цей принцип, замість часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційні скарги заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 та прокурора, який брав участь у провадженні задовольнити частково.

Вирок колегії суддів Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ст. 124 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт, за ст. 128 КК України до покарання у виді 40 годин громадських робіт.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 120 годин громадських робіт.

На підставі ст. ст. 71 ч. 1, 72 ч. 1 КК України остаточно визначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.10.2014 року, у виді 3 (трьох) років 15 днів позбавлення волі.

У решті вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4