Провадження № 1-кп/127/308/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2016 року місто Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6

провівши підготовче судове засідання по кримінальному провадженню відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006400 від 24.09.2015 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України на підставі ст. 49 КК України.

Вказане клопотання мотивовано тим, що злочин вчинений ОСОБА_6 рідниться до категорії злочинів невеликої тяжкості, вчинений у липні 2013 року, а тому на думку прокурора є всі підстави для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 , прокурор ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 просили суд задовольнити клопотання.

Потерпілий ОСОБА_4 заперечував, щодо задоволення клопотання прокурора.

Суд вислухавши думку учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження приходить до наступного висновку.

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», а саме п. 2 слідує, що умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи в співучасті. При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатись, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні.

З клопотання вбачається, що ОСОБА_6 отримував від потерпілого ОСОБА_4 грошові кошти для придбання та доставки автомобіля на територію України. Однак ОСОБА_6 не маючі на меті виконувати взяті на себе зобов`язання, заволодів грошовими коштами потерпілого та автомобіль не пригнав і гроші не повернув потерпілому.

З клопотання яке надійшло на адресу суду вбачається, що дії ОСОБА_6 не підпадають під ознаки злочину, передбаченого ст. 192 КК України, а містять склад іншого правопорушення, виходячи з наступного.

Об`єктом злочину, передбаченого ст. 192 КК України є відносини власності в галузі використання майна, а також відносини, які випливають із різного роду договорів і зобов`язань, внаслідок яких власник мав би отримати дохід (прибуток) відносини з формування фондів власності.

Об`єктивна сторона цього злочину характеризується відсутністю ознак шахрайства, що означає, що особа, яка вдається до обману або зловживання довірою, не обертає це майно на свою або інших осіб користь, не отримує права на таке майно, а власник, в свою чергу, не позбавляється реально належного йому майна, воно не вибуває із його фондів. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є суспільно небезпечний наслідок, який полягає у майновій шкоді. Однак на відміну від шахрайства майнова шкода не полягає у вартості майна (або права на майно), якого потерпілий був протиправно позбавлений, тобто це не має бути незаконна нажива (збагачення), отримана винним.

Способом заподіяння майнової шкоди, як і при шахрайстві, є обман або зловживання довірою. Однак, у злочині, передбаченому ст. 192 КК України, обман на відміну від шахрайства виступає не як спосіб заволодіння чужим майном або правом на нього, а як спосіб ухилення від сплати обов`язкових платежів або обертання в особисту користь платежів, які мали б надійти власнику від інших осіб як плата за надані послуги майнового чи немайнового характеру, але ще не надійшли до фондів власності. Зловживання довірою витупає, як правило, у вигляді способу незаконного використання чужого майна.

Враховуючи те, що клопотання прокурора ОСОБА_3 є необґрунтованим, суд відмовляє в його задоволення та відповідно до ч. 4 ст. 288 КПК України вважає за доцільне повернути прокурору для здійснення кримінального провадження у загальному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 287, 288, 314, 370, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
В клопотанні прокурора ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 на підставі ст. 49 КК України відмовити.
Кримінальне провадження відповідно до ч. 4 ст. 288 КПК України повернути прокурору ОСОБА_3 для здійснення кримінального провадження у загальному порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 288, ст. 392 КПК України ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: