Провадження № - 1кп/201/637/2015
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0004657 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

17.04.2015 р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по ч. 1 ст. 167 КК України до 100 годин громадських робіт, які відбув 30.09.2015 р.

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

потерпіла ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2015 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).
Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2013 року (виконавчий лист від 15.11.2013 № справи 201/12758/13-ц) встановлено стягувати з ОСОБА_3 , 1987 року народження щомісячно аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 800.00 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері - ОСОБА_5 , прочинаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 18 жовтня 2013 року до досягнення дитиною повноліття.
Разом з тим, ОСОБА_3 , будучи ознайомлений з рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з нього аліментів, при цьому попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України, достовірно знаючи про відкрите виконавче провадження № 46688128 від 26.02.2015 року у ДВС Жовтневого району м. Дніпропетровська, злісно ухиляючись від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), починаючи з травня 2015 року, аліменти на утримання свого неповнолітнього сина не виплачував, матеріальної та іншої допомоги не надавав. На виклики та попередження державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби 14.05.2015 року, 09.06.2015 року, 27.08.2015 року, 15.10.2015 року про необхідність погашення заборгованості по сплаті аліментів не реагував. На облік в Жовтневому районному центрі зайнятості у м. Дніпропетровську не став, свідомо знаючи про можливість отримання дотацій від держави і можливість за їх рахунок виплачувати аліменти, чим злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів). Заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів складає: починаючи з 18 травня 2015 року - 361 гривень 29 копійок, за червень 2015 року - 800 гривень 00 копійок, за липень 2015 року -800 гривень 00 копійок, за серпень 2015 року - 800 гривень 00 копійок, за вересень 2015 року - 800 гривень 00 копійок, за жовтень 2015 року - 800 гривень 00 копійок, станом на 25 листопада 2015 року - 666 гривень 66 копійок. В результаті чого станом на 25.11.2015 року у ОСОБА_3 виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі, що сукупно складає суму понад 6 місяців відповідних платежів, а саме п`ять тисяч двадцять сім гривень дев`яносто п`ять копійок.
Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 164 КК України, а саме, злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), вчиненому особою, раніше судимою за злочин, передбачений ст. 164 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав у повному обсязі, у скоєному розкаявся та надав показання, які повністю підтверджують обставини, викладені в обвинувальному акті, додатково пояснивши, що він підробляв без оформлення і не мав змоги сплачувати аліменти, так як мав незначний заробіток.

Крім визнання своєї вини обвинуваченим, його винність підтверджується наданими сторонами кримінального провадження і дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме,
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що обвинувачений являється батьком її дитини. Йому достовірно відомо про наявність рішення Жовтневого районного суду про стягнення з нього коштів на утримання дитини, однак він всіляко уникає від сплати цих коштів. Потерпіла підтвердила обставини викладені в обвинувальному акті, зазначивши лише, що реально сума заборгованості по аліментам значно більша, ніж вказана в обвинувальному акті.
З акту державного виконавця, попередження, та викликів держвиконавцем ОСОБА_7 на яких маються підписи останнього, вбачається, що останньому достеменно було відомо про наявність відкритого виконавчого провадження по стягненню аліментів з нього на користь його дитини і він попереджався держвиконавцем про наслідки ухилення від сплати аліментів. Ці обставини також не заперечувались сторонами кримінального провадження.
Довідкою Жовтневого районного центру зайнятості м. Дніпропетровська від 25.11.2015 р. встановлено, що обвинувачений на обліку у вказаній установі не перебуває, незважаючи на те, що не працює, що підтверджує той факт, що обвинувачений умисно не став на облік маючи на меті не працевлаштуватись офіційно.
Як вбачається з довідки розрахунку № 1050/15/В13 від 25.11.2015 р., станом на вказану дату у обвинуваченого виникла заборгованість по аліментах в період з 18.05.2015 р. по 25.11.2015 р. на суму 5027,95 гривень.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.
Всі вищеперелічені досліджені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що обвинувачений з 18.05.2015 р. знав про наявність в провадженні Жовтневого ВДВС виконавчого листа про стягнення з нього аліментів, знав про те, що він являється батьком ОСОБА_6 , повинен був знати про свій конституційний обов`язок виконувати судове рішення та обов`язок встановлений Сімейним кодексом України матеріально забезпечувати свою дитину, мав можливість сплачувати аліменти, так як не визнаний не працездатним і не навів обставин, які б перешкоджали йому працювати і забезпечувати свою дитину, однак систематично вчиняв дії направлені на ухилення від сплати аліментів, що виразилось у непрацевлаштуванні, не встановленню на облік у центрі зайнятості, що в своїй сукупності дозволяє прийти до висновку, про доведеність вини обвинуваченого у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані правильно по ч. 2 ст. 164 КК України, так як останній був засуджений за злочин передбачений ст. 164 КК України в квітні 2015 р.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який судимий за аналогічний злочин, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, посередньо характеризується.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66, КК України, є щире каяття, а обставин, що обтяжують його покарання відповідно до ст. 67 КК України, в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання виключно у виді обмеження волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого, обставинам, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також, на думку суду, посприяє подальшому виправленню останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.
Призначення покарання у вигляді громадських робіт суд вважає недоцільним в зв`язку з тим, що таке покарання вже призначалось попереднім вироком за вчинення аналогічного злочину, однак його відбуття не призвело до виправлення обвинуваченого, а призначення покарання у вигляді виправних робіт неможливе в зв`язку з тим, що обвинувачений не працює.
Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

Строк відбування покарання відраховувати з моменту затримання обвинуваченого після набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1