Справа №1490/4003/12 08.11.2012 08.11.2012 31.08.2015
провадження № 11/1490/688/2012 головуючий суду 1 інстанції
категорія ст.356 КК України ОСОБА_1
доповідач апеляційної інстанції:

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2012 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:
головуючого - ОСОБА_3
суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_2
при секретарі- ОСОБА_5
за участю потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
засудженого - ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_9 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2012 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Казанківського району Миколаївської області, громадянина України, раніше не судимого
- засуджено за ст. 356 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.
Цим же вироком постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_10 6493 грн. 79 коп., на користь ОСОБА_11 6493 грн. 79 коп.; на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_10 2 000 грн., на користь ОСОБА_11 2 000 грн.; судові витрати на користь ОСОБА_11 315 грн. 00 коп.
За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним за те, що всупереч встановленому законом порядку, не зважаючи на оспорювання правомірності його дій по володінню та використанню належних ОСОБА_10 та ОСОБА_12 земельних ділянок, які знаходяться на території Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області в період з 20 по 27 квітня 2011 року самовільно умисно зайняв вказані ділянки, обробив їх та в травні 2011 року їх засіяв, після чого влітку 2011 року зібрав врожай та розпорядився ним на власний розсуд. Вказаними діями ОСОБА_9 заподіяв потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 значну шкоду, яка полягала у позбавленні потерпілих можливості протягом сільськогосподарського 2011 року користуватися земельними ділянками та отримати дохід у розмірі 6493,79 грн. кожній.
В апеляції засуджений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та відмовити ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у задоволенні заявлених ними цивільних позовів та судових витрат. Вважає незаконною постанову судді про порушення кримінальної справи щодо нього через відсутність достатніх даних, які б вказували на наявність в його діях ознак злочину, передбаченого ст.356 КК України. Зазначає, що суд безпідставно взяв до уваги свідчення потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які спростовуються іншими доказами по справі. Звертає увагу на те, що він користувався земельними ділянками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за усною домовленістю з ними.
Стверджує, що земельні ділянки, які числилися на контурі за №36, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в натурі не виділялися. З метою не порушувати сівообороту за усною домовленістю з ОСОБА_13 , який діяв від імені потерпілих, земельні ділянки були виділені з краю поля. Також вказує на те, що 20.04.2011 року представники землевпорядного інституту та Казанківського відділу держкомзему виміряли земельні частки потерпілих без врахування того, що площі земельних ділянок всіх громадян на контурі № НОМЕР_1 невірно обчислені. Звертає увагу на те, що у 2010 році він підготовив для посіву поле на контурі № НОМЕР_1 та за відсутністю відшкодування йому витрат з боку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 засіяв його і зібрав врожай. Вказує на неправільність визначення матеріальної шкоди судом. Зазначає про порушення судом вимог ст.262 КПК України з огляду на те, що вирок був оголошений без його участі і йому не було роз`яснено строк та порядок оскарження вироку. Також зазначає про оскарження ним постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності від 17.04.2012 року.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, його захисника на підтримку апеляції, пояснення потерпілих, які просили залишити вирок без зміни, провівши частково судове слідство, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступного.
Як убачається з матеріалів кримінальної справи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звернулися до суду із скаргою в порядку ст. 27 КПК України, в якій просили притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 за ст. 356 КК України.
Визнавши викладені у скарзі підстави достатніми, які вказували на наявність в діях ОСОБА_9 ознак злочину, передбаченого ст. 356 КК України, суддя обгрунтовано виніс постанову про порушення кримінальної справи.
Із постанови про порушення кримінальної справи видно, що суддя у відповідності із вимогами закону виклав обвинувачення відносно ОСОБА_9 , яке полягало в тому, що в квітні 2011 року він всупереч встановленому законом порядку самовільно зайняв належні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 земельні ділянки, які знаходяться на території Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, чим спричинив потерпілим значну шкоду на суму 6493 грн. 79 коп. кожній.
Виходячи із змісту вимог ст. 27 КПК України, постанова про порушення кримінальної справи по справам приватного обвинувачення за своїм значенням прирівнюється до постанови про притягнення особи, як обвинуваченого і виконує ті само функції.
Таким чином, у відповідності із вимогами ст.275 КПК України суддя повинний був розглядати справу відносно ОСОБА_9 в межах обвинувачення, сформульованого у скарзі потерпілих та постанові про порушення кримінальної справи.
В порушення вказаних вимог закону суддя, розглядаючи питання про завдання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 значної шкоди, визнав збитки на суму 6493 грн. 79 коп., як неотриманий дохід.
Але в матеріалах справи, які досліджувались судом 1-ої інстанції і апеляційним судом, є достатньо доказів, які підтверджують, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 завдана пряма шкода у вищевказаному розмірі.
Допитані в аппеляційній інстанції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили спричинення їм матеріальної шкоди на суму 6493 грн. 79 коп. кожній внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок ОСОБА_9 .
Цей розмір шкоди був встановлений в ході розрахунку, проведеному головним спеціалістом Держкомзему ОСОБА_14 , яка керувалася Методикою визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 р. N 963 ( а.с.55).
Оскільки ця Методика спрямована на визначення розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним та фізичним особам (в тому числі власникам земельних ділянок, якими є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ) на всіх категоріях земель внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, то колегія суддів вважає, що головний спеціаліст Держкомзему, визначаючи розмір шкоди, заподіяної ОСОБА_10 та ОСОБА_11 внаслідок самовільного зайняття їх земельних ділянок обгрунтовано керувався формулою, яка міститься у п.4 вказаної Методики.
У п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №284 від 19. 04. 1993 р. «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», на яку посилається апелянт, визначені дії, внаслідок яких власникам землі відшкодовуються завдані збитки. У вказаному переліку дій не має самовільного зайняття земельних ділянок, що мало місце з боку ОСОБА_9 .
Тому позбавлені підстав доводи апелянта про необхідність розраховувати розмір шкоди у іншому порядку, а саме визначеному у Постанові Кабінету Міністрів України №284 від 19. 04. 1993 р. «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам».
Судом 1 інстанції та в апеляційній інстанції також встановлений причинний зв`язок між самоуправством з боку ОСОБА_9 , що виразилося у самовільному зайнятті ним належних ОСОБА_10 та ОСОБА_11 земельних ділянок та спричиненою самоуправством шкодою, яка завдана ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Цей факт підтвердили потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які показали, що в 2009 році закінчився строк дії договорів оренди їх земельних дялінок з ОСОБА_9 і вони вимагали від останнього звільнити їх земельні ділянки для самостійної їх обробки. Але ОСОБА_9 в квітні 2011 році навіть після встановлення межових знаків користувався їх земельними ділянками, засіявши їх та зібравши врожай.
Не заперечував факт користування земельними ділянками потерпілих у 2011 році і засуджений ОСОБА_9 , який вважав, що користувався ними на законних підставах, за усною домовленістю із ОСОБА_13 , який діяв від імені потерпілих. Згідно цієї домовленості ОСОБА_13 за дорученням потерпілих обробляв інші земельні ділянки.
Але факт користування ОСОБА_9 земельних ділянок за домовленістю із потерпілими спростовується показаннями останніх, які стверджували, що такої домовленості не було і у 2011 році вони наполягали на тому, щоб ОСОБА_9 звільнив самовільно зайняті ним земельні ділянки, які були виділені їм в натурі.
Із показань допитаного в апеляційній інстанції свідка ОСОБА_15 видно, що за зверненням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у 2011 році їм були виділені в натурі земельні ділянки на території Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області і встановлені межові знаки.
Згідно актів прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 20.04.2011 року (а.с.6-7) власники земельних ділянок ОСОБА_11 та ОСОБА_16 та власники суміжних земельних ділянок склали зазначені акти про закріплення межовими знаками в натурі меж земельних ділянок.
З урахуванням досліджених судом 1 інстанції та в апеляційній інстанції доказів колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції вийшов за межі обвинувачення та допустився протиріч щодо визначення змісту обов`язкової ознаки передбаченого ст. 356 КК України злочину заподіяння значної шкоди інтересам власника, що є істотним порушенням норм кримінально-процесуального закону, оскільки це порушення перешкодило суду постановити законний і справедливий вирок.
Висновок суду про завдання потерпілим збитків на суму 6493 грн. 79 коп. кожній, як неотриманого доходу, не відповідає фактичним обставинам справи.
Цей висновок не підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і впливає на вирішення питання про винуватість засудженого ОСОБА_9 .
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідності із вимогами ст. 396 КПК України вирок суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд через істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Під час нового розгляду кримінальної справи суд повинний дотримуватися вимог кримінально процесуального законодавства, безпосередньо дослідити докази, дати їм належну оцінку та викласти у відповідному процесуальному документі висновки, які підтверджуються доказами, в межах пред`явленого обвинувачення.
Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів -
У Х В А Л И Л А :
Апеляцію засудженого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2012 року відносно ОСОБА_9 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд, але в іншому складі суду.
Головуючий:
Судді: