АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 648/1943/15-к
Номер провадження №11-кп/791/737/15 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : ст.82 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року серпня місяця 19 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:
Головуючого - ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
З участю прокурора: ОСОБА_5
Секретаря:ОСОБА_6

Засудженого: ОСОБА_7
Захисника: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні в залі Апеляційного суду Херсонської області в режимі відеоконференції із Дар`ївською ВК № 10 УДПтС України в Херсонській області матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 26 червня 2015 року щодо :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Кардашинка, Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , засудженого 21.03.2012 року Печерським районним судом м. Києва за ч.3 ст.289, ч.2 ст.286, ч.1 ст.135, ст.70 КК України до 9 років позбавлення волі, початок строку: 15.05.2009 року, кінець строку: 14.05.2018 року,
в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання позбавлення волі більш м`яким - обмеження волі.

В обґрунтування своїх висновків суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став і своєю поведінкою та ставлення до праці не довів своє виправлення. За період відбування покарання з 2009 року має лише 5 заохочень, на промисловій зоні установи він не працевлаштований, 16.07.2014 року, будучи переведеним постановою начальника установи до дільниці соціальної реабілітації установи, готовності до самокерованої поведінки в умовах дільниці соціальної реабілітації не проявив, допустив грубе порушення встановлених вимог режиму утримання внаслідок чого за постановою начальника установи від 17.11.2014 р. був переведений до дільниці ресоціалізації установи. Крім того, під час перебування клопотання на розгляді у суді ОСОБА_7 25.06.2015 р. отримав стягнення у виді догани, яке в даний час не зняте і не погашене в установленому законом порядку.

В апеляційній скарзі засуджений вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, оскільки судом не були розглянуті в повному обсязі всі обставини, що стосуються його особи.

Стосовно непогашеного позову, то у зв`язку з відсутністю та ненадходженням до установи виконавчого листа зробити будь-які відрахування у нього не було можливості.

Щодо стягнення та вилучення мобільного телефону, то воно погашено відповідно до діючого законодавства.

Відносно працевлаштування, то на даний час він працевлаштований, але без оплати праці, працює у гуртку художньої майстерності при Дар`ївській ВК-№10 з 9 до 21 години, займається благоустроєм установи та оформленням виробів ручної роботи. До переводу його на дільницю соціальної реабілітації він був працевлаштований на виробництві установи, за що отримав заохочення.

Що стосується останнього стягнення, то в той день він знаходився на робочому місці і був у робочій формі. До нього підійшов черговий, який здійснює контроль за проведенням судового засідання в режимі відеоконференції і запропонував пройти до зали для участі у судовому засіданні. Під час судового засідання у нього з робочої форми випадково відпав нагрудний знак, за що і отримав він стягнення у виді догани, з яким категорично не погоджується.

Просить ухвалу Білозерського районного суду від 26.06.2015 р. скасувати, застосувати до нього ст.82 КК України, замінивши невідбуту частину покарання більш м`якою у виді обмеження волі. Справу розглянути у присутності його адвоката і в режимі відеоконференції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає ухвалу суду незаконною, а твердження суду такими, що не відповідають дійсності.

Суд першої інстанції, проаналізувавши всі докази у справі, не дав їм належної оцінки і зробив неправильний висновок про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів, що він став на шлях виправлення.

З матеріалів особової справи вбачається, що засудженому ОСОБА_7 вироком Печерського районного суду м. Києва від 21 березня 2012 року призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. Станом на 08.06.2015 року він відбув більше двох третин строку покарання призначеного вироком.

При вирішенні питання про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким обмеження волі, суд не дотримався вимог закону, не дав належної оцінки зібраним у справі матеріалам, зокрема, характеристиці, з якої вбачається, що ОСОБА_7 за час перебування у СІЗО м. Києва та СІЗО дільниці при БВК №119 Київської області порушень режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією цих СІЗО не заохочувався. З 29 грудня 2012 року відбуває покарання в Дар`ївській ВК №10, де зарекомендував себе позитивно, проте мало місце одне порушення режиму відбування покарання - 02.10.2014 р. у нього було вилучено мобільний телефон, за що він мав стягнення (10 діб ДІЗО), яке зняте в законному порядку. Станом на 27.01.2015 р. ОСОБА_7 відбув 2/3 частини покарання, під час відбування покарання своє виправлення довів, сумлінно ставиться до роботи, до навчання та праці відноситься сумлінно та відповідально, за що має п`ять заохочень від начальника установи, у 2007 2015 роках мав декілька заохочень, до виконання поставлених завдань ставиться відповідально, входить до числа засуджених, які мають позитивну спрямованість, на профілактичних обліках не перебуває, що в сукупності дає всі підстави для заміни йому невідбутої частини покарання на більш м`яке обмеження волі.

Щодо застосування до ОСОБА_7 25.06.2015 року стягнення у виді догани, то він жодного разу у категоричній формі не відмовлявся від одягання спеціального одягу, який повинен бути на засуджених, що перебувають у колоніях. Під час судового засідання, яке відбулося в режимі відеоконференції 22.06.2015 року, прокурор ОСОБА_9 вдався до з`ясування відносин з засудженим ОСОБА_7 , привернувши увагу суду та представника колонії на факт порушення засудженим форми одягу, та й ще настрахав, що прийде особисто до колонії та перевірить, чи притягнуто до відповідальності засудженого, хоча не мав на це навіть морального права, оскільки сам у судові засідання 16, 19 та 22 червня 2015 р. прийшов не у форменому одязі прокурора.

На вищезазначену вимогу прокурора ОСОБА_9 за фактом порушення засудженим форми одягу було складено рапорт, яким ОСОБА_7 була оголошена догана і ці документи були складені вже після відкриття провадження у справі.

Крім того, ст.132 КВК України передбачено перелік заходів стягнення до якого належить і попередження, але до ОСОБА_7 незрозуміло чому було застосовано більш жорсткий захід, а саме, догану, ніж попередження.

На даний час ОСОБА_7 не працевлаштований на промисловій зоні установи, оскільки з вересня 2014 року приймає участь на добровільній основі без оплати праці в гуртку художньої майстерності, працює з 9 до 21 години. Від праці ОСОБА_7 не відмовляється, до праці відноситься сумлінно та відповідально, за що має три заохочення. Той факт, що ОСОБА_7 мав перерву у працевлаштуванні з листопада 2014 року і те, що останнім часом він не працевлаштований на промисловій зоні, не може бути підставою для відмови у застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Крім того, ОСОБА_7 навчався у Дар`ївському учбовому центрі при Дар`ївській ВК-№10 за спеціальністю черевичник і після цього працював на дільниці СТО, пилорама цех №1, що підтверджує наявне сумлінне ставлення до праці.

За час перебування в установі жодного порушення режиму відбування покарання та непокори законним вимогам персоналу ОСОБА_7 не було вчинено.

Просить ухвалу Білозерського районного суду від 26.06.2015 р. скасувати, постановити нову ухвалу, якою замінити невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким , обмеження волі, строком на 2 роки 10 місяців і 16 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та засудженого, які підтримали свої апеляції, прокурора, який не підтримав апеляцію адвоката та засудженого і просив ухвалу суду залишити без зміни, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на своїх позиціях та останнє слово засудженого, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції засудженого та його захисника задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ст. 154 Кримінально-виконавчого кодексу України та ст. 82 Кримінального кодексу України засудженому може бути замінена судом невідбута частина покарання більш м`яким покаранням.

Відповідно до ч. 3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

З матеріалів провадження та характеристики на засудженого вбачається, що ОСОБА_7 з 19.05.2009 року знаходиться в місцях позбавлення волі. За час перебування у СІЗО м. Києва та СІЗО дільниці при БВК №119 Київської області порушень режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією СІЗО не заохочувався.

З 29.12.2012 року ОСОБА_7 відбуває покарання у Дар`ївській ВК №10. За період відбування покарання в установі зарекомендував себе позитивно, порушень встановленого режиму відбування покарання допускав 1 раз, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, яке зняте в установленому законом порядку. На даний час ОСОБА_7 на промисловій зоні установи не працевлаштований, так як приймає участь в гуртку художньої майстерності, працює днювальним. За сумлінну поведінку та ставлення до праці неодноразово був заохочуваний.

16.07.2014 р. був переведений до дільниці соціальної реабілітації Дар`ївської ВК №10, як особа, що стає на шлях виправлення, але готовності до самокерованої поведінки в умовах дільниці соціальної реабілітації не проявив та допустив грубе порушення встановлених вимог режиму утримання, в наслідок чого був переведений до дільниці ресоціалізації установи.

Згідно вироку ОСОБА_7 має позов у сумі 281435,00 грн., який не погашений, оскільки виконавчий лист до бухгалтерії установи не надходив.

За складом характеру спокійний та врівноважений, цілеспрямований, самостійний, вимогливий до своєї особи, по відношенню до представників адміністрації ввічливий, тактовний, на заходи виховного впливу реагує завжди належним чином, підтримує соціальні зв`язки з рідними та близькими, у вчиненому щиро розкаюється, має 5 заохочень та 1 стягнення, яке погашене.

Однака, в матеріалах провадження на а.с. 55 міститься рапорт від 25.06.2015 року про накладення дисциплінарного стягнення у виді догани, яке в даний час не зняте і не погашене в установленому законом порядку.

Пунктом 14 ст. 134 КВК України передбачено, якщо протягом шести місяців з дня відбування стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він визнається таким, що не має стягнення.

Крім того, доводи викладені в апеляційних скаргах засудженого та його захисника про те, що ОСОБА_7 зарекомендував себе позитивно, режим утримання та правила поведінки не порушує, сумлінно ставиться до праці, має п`ять заохочень не можуть бути в даному випадку підставами для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки він не достатньо довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Посилання в апеляціях на те, що він став на шлях виправлення та має п`ять заохочень не свідчать про його сумлінну поведінку та сумлінне ставлення до праці, оскільки на промисловій зоні установи він не працевлаштований, а заохочення він отримав напередодні настання пільг 25.07.2013, 22.01.2014, 05.06.2014, 30.12.2014 та 14.04.2015, а не в процесі відбутого покарання, починаючи з 15.05.2009 р. і по теперішній час.

За період відбуття покарання ОСОБА_7 комісією установи 26.11.2013 року було відмовлено в застосуванні такої заохочувальної норми, як переведення до ДСР у зв`язку з тим, що він не став на шлях виправлення

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, є неспроможним без відповідного контролю дотримуватися соціальних норм життя в суспільстві, має одне діюче стягнення у виді догани, яке не погашене у встановленому законом порядку, та відмовив йому в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання позбавлення волі більш м`яким обмеження волі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновків, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та належним чином мотивованою, а її висновки відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Підстав для скасування ухвали районного суду колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407,419,539 КПК України, колегія суддів,
Постановила:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 26 червня 2015 року, якою ОСОБА_7 відмовлено в задоволені клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням обмеження волі - залишити без зміни.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підпис), (підпис)