Суддя ОСОБА_1
Провадження № 1-в/644/625/15
УХВАЛА

Іменем України

19 листопада 2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ХВК ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові спільне подання адміністрації Харківської виправної колонії (№ 43) та Спостережної комісії в Орджонікідзевському районі м. Харкова про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Харківській виправній колонії (№ 43),

в с т а н о в и в :

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 06 червня 2013 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187, ст. 69 КК України, та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.07.2004 року та остаточно призначено покарання у виді 6 років 2 місяців позбавлення волі.

Адміністрація Харківської виправної колонії та Спостережна комісія в Орджонікідзевському районі м. Харкова звернулися до суду зі спільним поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого посилаючись на те, що під час відбування покарання він характеризується позитивно, до праці ставиться добре, мав 3 стягнення, які погашені та знаття в установленому порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має 4 заохочення. Активно приймає участь у культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходах. Вину у вчиненні злочину визнав.

Вислухавши прокурора який заперечував проти задоволення подання, представника колонії, засудженого, вивчивши матеріали особової справи засудженого суд вважає, що подання задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного…

Відповідно до положень ч. 2 ст. 81 КК України і Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання м`яким» головною умовою при прийнятті судом рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений добросовісною поведінкою і відношенням до праці довів своє виправлення. При чому добросовісна поведінка - це не пасивна поведінка засудженого, який утримується від порушення режиму відбування покарання, а його активна участь в громадському житті, виконання громадських доручень, підвищення свого освітнього рівня і так далі, а добросовісне відношення до праці - це постійне виконання і перевиконання планів робіт, добросовісне відношення до дорученої роботи, підвищення кваліфікації, прояв ініціативи так далі.

В той же час, при вирішенні питання про те, чи довів засуджений своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці своє виправлення суд повинен виходити з аналізу усього процесу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування їм покарання, а не за короткий період часу перед внесенням подання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, він раніше був судимий за вчинення тяжкого злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, і на теперішній час відбуває покарання за вчинення, у період умовно-дострокового звільнення, умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, що свідчить про стійку тенденцію поведінки засудженого і підвищення тяжкості вчинених ним злочинів.

З матеріалів особової справи засудженого також вбачається, що до ОСОБА_5 застосовувались

стягнення у виді поміщення у карцер 25.06.2011 р. за порушення умов ізоляції, 09.04.2012 за зберігання заборонених предметів та 23 лютого 2015 р. за вживання продуктів бродіння. При цьому він має заохочення у вигляді подяки за сумлінну поведінку і ставлення до праці від 26.08.2014 р., 03.11.2014 р. та 08.10.2015 р., а 03.07.2015 р. знято раніше накладене стягнення від 23.02.2015 р.

Згідно до характеристики засудженого від 31.03.2015 р. ОСОБА_5 за час відбування покарання в місцях позбавлення волі на став на шлях виправлення. В зв`язку з чим 02.04.2015 р. комісією ХВК № 43 ОСОБА_5 відмовлено в направленні матеріалів до суду для вирішення питання про можливість застосування до нього положень ст. 82 КК України. (особова справа а.с. 193, 195).

Протягом останніх 4 місяців засудженому було оголошено дві подяки за загально позитивну поведінку під час відбування покарання, а фактично за недопущення ним порушення режиму відбування покарання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд вважає, що надані адміністрацією Харківської виправної колонії докази, а також матеріали особової справи засудженого ОСОБА_5 не свідчать про те, що він впевнено став на шлях виправлення та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів відсутність необхідності подальше відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі.

При цьому суд зазначає, що сумлінна поведінка і ставлення до праці засудженого протягом перебування у ХВК № 43 не є тією обставиною, якої достатньо для висновку про те, що засуджений довів своє виправлення і заслуговує на умовно дострокове звільнення від покарання на такий великий строк 1 рік 5 місяці, а тому підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування призначеного вироком суду покарання у вигляді позбавлення волі, на теперішній час суд не вбачає.

Відповідно до ст.81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні спільного подання адміністрації Харківської виправної колонії (№ 43) та Спостережної комісії в Орджонікідзевському районі м. Харкова про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_5 , відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляцію до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом семи діб з дня проголошення ухвали.

Суддя: