ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.02.2016 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі - ОСОБА_4 ,

за участі прокурора - ОСОБА_5 ,

представника потерпілих - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника адвоката - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Московського районного суду м. Харкова кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 00400 від 14.05.2015 року, за підозрою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженца м. Харкова, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого: 04.02.1998 року вироком Московського районного суду м. Харкова за ч.1 ст.225, ч. 1 ст..229-1, ст..42 ( в редакції 1960 року) до 2-х років позбавлення волі, звільненого 22.10.1999року по відбуттю строку покарання; 28.11.2002 року вироком Московського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.309 КК України до 3-х років позбавлення волі, із застосуванням ст..75 КК України з іспитовим строком 2 роки; 16.03.2007 року вироком Московського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4-х років 1-го місяцю позбавлення волі, звільненого 21.01.2008 року по відбуттю строку покарання; 25.02.2011 року за вироком Московського районного м. Харкова суду та ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14.06.2012 року за ч.2 ст.185 КК України до 2-х років позбавлення волі, звільненого 14.06.2012 року по відбуттю строку покарання, фактично мешкаю чого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

14.05.2015 року приблизно о 01 годині, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи біля б. 19 по вул. Героїв Праці у м. Харкові, з особистих неприязних стосунків, що виникли між ним та раніше незнайомим йому ОСОБА_9 , на підґрунті того, що останній зробив зауваження ОСОБА_7 , який знаходився поблизу автомобіля потерпілого, у якому раніше спрацювала автомобільна сигналізація та попрохав ОСОБА_7 відійти від автомобіля, на що обвинувачений відреагував агресивно та висловився у відношенні потерпілого брутальною лайкою, після чого, діючи за раптово виниклим умислом, спрямованим на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , завдав йому одного удару клинком невстановленого в ході досудового розслідування та суду ножа, який обвинувачений ОСОБА_7 тримав у правій руці, у ліву

половину грудної клітини, тобто у ділянку життєво важливих органів людини, чим завдав потерпілому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1379-С/15 від 05.07.2015 року, колото-різане поранення грудної клітини зліва, що проникає у плевральну порожнину з розвитком лівобічного гідропневмотораксу, що є за ступенем важкості тяжким тілесним ушкодженням, як небезпечне для життя (згідно п.п.2.1. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 від 17 січня 1995 року МОЗ України).
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 , виконав усі необхідні, на його думку дії, спрямовані на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_9 , але не довів свій злочинний умисел, до кінця, через те, що раніше знайомий потерпілому ОСОБА_10 , який був присутній під час вказаних подій, бажаючи припинити протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , вчинив йому фізичний опір, а суспільно-небезпечний наслідок у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_9 не настав завдяки своєчасно наданій ОСОБА_9 медичній допомозі.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 , приблизно о 01 годині 14.05.2015 року, перебуваючи біля б. АДРЕСА_2 , діючи за раптово виниклим умислом, спрямованим на завдання тілесних ушкоджень раніше незнайомому йому ОСОБА_10 , який, бажаючи припинити злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , спрямовані на заподіяння смерті іншій людині потерпілому ОСОБА_9 , вчинив опір ОСОБА_7 , поваливши його на землю, в свою чергу обвинувачений завдав ОСОБА_10 одного удару клинком невстановленого в ході досудового розслідування та суду ножа, який обвинувачений ОСОБА_7 тримав у правій руці, у ділянку лівого передпліччя ОСОБА_10 , в наслідок чого, завдав останньому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1054-С/15 від 29.05.2015 року , колото-різану рану на лівій руці, що належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3.1.а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у інкримінованих йому злочинів 14.05.2015 року а саме, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України не визнав у повному обсязі, за ч.2 ст.125 КК України визнав. При цьому зазначив, що він 14.05.2015 року приблизно 24-ій годині проходив біля автомобіля, який був припаркований в районі б.19 по вул.. Героїв Правці в м. Харкові, та в автомобілі спрацювала авто сигналізація. На відстані 20 метрів від авто його наздогнали двоє чоловіків, та він відчув їдкий запах, а потім вони нанесли в область його голови та обличчя біля 15-20 ударів, від яких він впав на спину на землю, почав кричати. Лежачі на спині, він дістав з карману, надягнутої на ньому куртки ніж, який носив при собі на брелку з ключами. Ніж був розкладний довжина леза приблизно 15 см. Він його випрямив, тобто розложив, потім встав, тримаючи ніж у правій руці та почав їм розмахувати в різні сторони, таким чином він намагався себе захищати. Яким чином він спричинив тілесні ушкодження обом потерпілим він зазначити у суді не зміг. Після того як його перестали бити, він викинув ніж, та втік з місця скоєння злочину. Прибіг до б. АДРЕСА_2 до своєї знайомої, номер квартири якої він точно не знав, але раніше бачив її вікна, в зв`язку з чим зоорентувався та потрапив до квартири, де він перевдягнув куртку, умився. У нього на той час була пошкоджена щелепа, зламані ребра. Потім він ходив до базару, де купляв воду, намагався потрапити в квартиру своєї співмешканки в будинку АДРЕСА_2 , але спроба виявилася марною. Біля цього будинку побачив співробітників міліції, тому спрямував до кафе біля будинку, де і був затриманий.

Обвинувачений у суді наполягав, що він 14.05.2015 року тільки оборонявся, та захищався від нападів потерпілих, та не відчув як спричинив тілесні ушкодження, прямий умисел на їх спричинення у нього був відсутній, тому вважає, що він перевищив межі необхідної оборони.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши надані докази, які є належними та допустимими, вважає винуватість ОСОБА_7 у скоєні інкримінованих йому кримінальних правопорушень 14.05.2015 року - доведеною.

Винуватість ОСОБА_7 підтверджується наступними доказами, а саме:

-показами потерпілого ОСОБА_9 , який у суді показав, що 14.05.2015 року, близько 01 години знаходився у себе вдома, де почув звук авто сигналізації, в зв`язку з чим вийшов на вулицю, та подзвонив до свого товариша ОСОБА_10 . Вони зустрілись між будинками АДРЕСА_2 , де він побачив ОСОБА_7 , недалеко від свого автомобіля, до останнього він підійшов на відстань витягнутої руки, та запитав, що він робить біля авто, на що обвинувачений висловився в його адресу нецензурною лайкою та наніс один удар в область груді справа зверху вниз. Він - потерпілий відштовхнув рукою обвинуваченого, від чого той захитався, а він в той час відійшов до під`їзду №4, де побачив велику кількість крові в районі грудей. Через деякий час ОСОБА_10 відвіз його до медичної установи. Потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що ОСОБА_10 знаходився позаду нього, та що трапилося після удару обвинуваченим, він не бачив. Він ніяких тілесних ушкоджень обвинуваченому не спричиняв.

-Показами потерпілого ОСОБА_10 , який у суді показав, що 14.05.2015 року близько 01 години він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_9 в районі б. АДРЕСА_2 біля авто, на відстані 1 метру, вони побачили незнайомого чоловіка, якому потерпілий ОСОБА_9 зробив зауваження, в свою чергу незнайомий чоловік, як потім було встановлено це був ОСОБА_7 , став висловлюватися на адресу ОСОБА_9 нецензурною лайкою. Він знаходився на відстані біля метра від ОСОБА_9 зі ОСОБА_7 , які стояли обличчям друг напроти друга, та побачив як в руці у ОСОБА_7 щось блиснула, вирішив що це був ніж. Потім ОСОБА_7 наніс удар в область тулуба потерпілого ОСОБА_9 , від чого останній пошатнувся. Він побачив, як ОСОБА_7 замахнувся вдруге, в цей час він відштовхнув ОСОБА_7 та впав на нього, з метою запобігти спричинення інших ударів ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 .. Лежачи ОСОБА_7 наніс йому ножем удари в область руки та ліктя. В свою чергу, він наніс в область голови ОСОБА_7 кулаком руки біля трьох ударів. Потім встав, та побачив як потерпілий ОСОБА_9 спливає кров`ю, в зв`язку з чим він негайно відвіз його до медустанови. Потерпілий ОСОБА_10 наполягав на тому, що між потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ніякої бійки не відбувалося, ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не спричиняв.

-Показами свідка ОСОБА_11 , яка у суді показала, що мешкає разом з потерпілим ОСОБА_9 14.05.2015 року близько 01 години спрацювала автомобільна сигналізація автомобіля ОСОБА_9 . ОСОБА_9 вийшов на вулицю. Біля 3-х годин до них у квартиру прийшли співробітникі міліції, а ОСОБА_10 , який є їх знайомим, повідомив, що ОСОБА_9 ударив ножем сусід з 1-го поверху, якого вона знає деякий час, оскільки ОСОБА_7 співмешкає з жінкою, яка мешкає в їх будинку. Ніяких раніше сварок між ними не виникало, були малознайомі. Більш того, ОСОБА_10 їй повідомив, що захищав ОСОБА_9 від ударів ОСОБА_7 , та йому також була надана медична допомога. Свідок зазначила, що ніяких газових балончиків в їх будинку не було та не має, у ОСОБА_10 таких вона теж не бачила.

-Показами свідка ОСОБА_12 , який зазначив що з квітня до кінця літа 2015 року мешкав в квартирі АДРЕСА_3 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_13 , її матір`ю та сином. Навесні вночі, точну дату та час свідок зазначить не зміг, його співмешканка повідомила, що на вулиці когось б`ють. Він через закриті вікна на відстані біля 30 метрів побачив силуети двох чоловіків які били ОСОБА_7 , ножа в його руці він не бачив. Потім ОСОБА_7 подзвонив в домофон, та прийшов до них в квартиру. Одяг на ньому був пошкоджений, у крові, забруднений. Тому він надав ОСОБА_7 свою кофту, від

штанів той відмовився. ОСОБА_7 умився, а потім пішов з квартири. Він бачив, у ОСОБА_7 пухлину на лобі та закривавлений рот, але швидку допомогу вони йому не викликали, оскільки ОСОБА_7 відмовився, а потім пішов з квартири. Він та його співмешканка раніше добре знали ОСОБА_7

-Показами свідка ОСОБА_14 , яка у суді показала, що на при кінці літа, вночі, точну дату та час вказати не змогла, вона мешкала за адресою: АДРЕСА_4 , де почула як спрацювала автомобільна сигналізація, крики, а потім через вікно побачила силуети двох чоловіків які б`ють третього, який лежить на спині на землі. В руках у чоловіків вона нічого не бачила. Розбудила ОСОБА_15 , який вийшов на вулицю, відкіля привів раніше їм знайомого ОСОБА_7 , вона в свою чергу, теж допомагала завести ОСОБА_7 у квартиру, у якого був розбитий рот, та одяг останнього був пошкоджений, порваний, закривавлений. Вона почала прати його футболку, на якій була кров, ОСОБА_7 умився, одягнув свою мокру футболку, йому дали кофту, куди поділася куртка ОСОБА_7 вона зазначити не змогла. Через деякий час ОСОБА_7 покинув їх квартиру.

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 14.05.2015 року,який свідчить, що ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка 14.05.2015 року спричинила йому та ОСОБА_9 тілесне ушкодження.(т.2 а.с.30-35);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.06.2015 року за участю ОСОБА_9 , який впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка 14.05.2015 року біля б.19 по вул..Героїв Праці в м. Харкові завдав йому тілесне ушкодження в ділянку грудної клітини.(т.2 а.пр.59-60);

- витягами з кримінальних проваджень за від 14.05.2015 року, правова кваліфікація ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, від 18.06.2015 року за ч.2 ст.125 КК України, та заявою ОСОБА_10 ( т.2 а.с. 4-6);

- даними протоколів огляду місця події від 14.05.2015 року, а саме в районі під`їздів №№4,5, будинку АДРЕСА_2 , де були виявлені сліди речовини бурого кольору на асфальтній поверхні та ґрунті, а також в шахті ліфту на даху кабіни ліфту, на другому поверсі, другого під`їзду б. АДРЕСА_2 , виявлена забруднена чоловіча куртка ( т.2 а.с.9-12, 33-35).

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 17.06.2015 року за участю ОСОБА_7 , згідно до якого, останній пояснив, що близько 01 години 14.05.2015 року біля б.19 по вул..Героїв Праці в м. Харкові на нього раптово підбігли двоє раніше незнайомих йому чоловіків, які бризнули з газового балончика йому в обличчя газом, а потім наносили удари в область його обличчя, голови, живота, від яких він упав, та лежачи дістав з правої кишені розкладний ніж, випрямив його, лезо довжиною біля 10 см., а потім піднявся, тримаючи в правій руці ніж яким почав розмахуватися в сторони чоловіків, лезом перед собою, інших рухів ножем він не здійснював. ( т.2 а.с. 62-65).

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 17.06.2015 року за участю ОСОБА_10 , в ході проведення якого ОСОБА_10 показав місце, зазначив час, обставини, а також механізм спричинення ОСОБА_9 , та йому ножових поранень ОСОБА_7 , що ужгоджується з показами потерпілого ОСОБА_10 , даними ним у суді та приведені вище у вироку суду. ( т.2 а.с. 66-68).

- висновками судово-медичних експертиз за № 1054-С/15 від 29.05.2015 року та за № 1690-С/15 від 20.07.2015 року, згідно до яких, у ОСОБА_10 мали місце наступні тілесні ушкодження: колото-різана рана та садно на лівій руці та. Колото різана рана виникла в результаті дії гострого предмета володіючого колюче-ріжучими властивостями. Садно виникло в результаті дії тупого твердого предмета з обмеженою спливаючою поверхнею та вираженим ребром за механізмом тертя ковзання, але не можна виключити можливість його виникнення і результаті дії

гострого предмета, і могли бути отримані в строк вказані в постанові. За ступенем тяжкості: колото-різана рана належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3.1.а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року. Садно викликало незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, відноситься до легких тілесних ушкоджень. Показання ОСОБА_10 , дані ним при проведенні слідчого експерименту від 17.06.2015 році, в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановленої у нього колото-різаної рани. (т.2 а.с. 36, 69-70).

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 26.06.2015 року за участю ОСОБА_9 , в ході проведення якого, останній показав обставини, механізм нападу ОСОБА_7 та спричинення йому колото-різаної рани в ділянку грудної клітини 14.05.2015 року близько 01 години поблизу б. АДРЕСА_2 , що в повному обсязі відповідає наданими потерпілим ОСОБА_9 показам у суді та приведеним вище у вироку. ( т.2 а.с. 71-74).

- висновками судово-медичних експертиз за № 1379-С/15 від 05.07.2015 року та за № 1660-С/15 від 21.07.2015 року, згідно до яких, у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження: колото-різане поранення грудної клітини зліва, що проникає у плевральну порожнину з розвитком лівобічного гідропневмотораксу, яке виникло можливо від одноразового колючо-ріжучої дії гострого предмету, та могло бути спричинено в строк вказаний засвідчуваним, що є за ступенем важкості тяжким тілесним ушкодженням, як небезпечне для життя (згідно п.п.2.1. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 від 17 січня 1995 року МОЗ України). Згідно протоколу операції встановлено у ОСОБА_9 колючо-різана рана глибиною до 10 см. рановий канал розташований зліва на право. Обставини, на які посилається ОСОБА_9 в ході проведення з ним слідчого експерименту взагалі не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині способу та механізму спричинення йому тілесного ушкодження. Виникнення тілесних ушкоджень, встановлених у ОСОБА_9 при тих обставинах, на які посилається ОСОБА_7 в ході проведення з ним слідчого експерименту малоймовірно. (т.2 а.с. 56-57, 75-77).
- висновками судово-медичних експертиз за № 525-С/15 від 28.05.2015 року, №524-С/15 від 03.06.2015 року, №317-Ис/15 від 23.06.2015 року, №316-Ис/15 від 22.06.2015 року, згідно до яких групова приналежність крові ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є В (ІІІ) з ізогемагглютініном анті-А. Групова приналежність крові ОСОБА_7 А (ІІ) з ізогемагглютініном анті-В. В результаті проведення судово-медичних експертиз при огляді місця події 14.05.2015 року з лавки біля під`їзду №3, б. АДРЕСА_2 виявлені сліди крові людини групи В (ІІ) з ізогемагглютініном анті-А, виникнення котрої як від потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не виключаються. Від ОСОБА_7 ця кров виникнути не могла. В результаті проведення судово-медичної експертизи марлевого тампону змиву, вилученого при огляді місця події 14.05.2015 року з бордюру біля під`їзду №5, б. АДРЕСА_2 виявлені сліди крові людини групи В (ІІІ) з ізогемагглютініном анті-А, виникнення котрої як від потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не виключаються. Від ОСОБА_7 ця кров виникнути не могла. На кофті, футболці ОСОБА_7 виявлено кров людини групи В (ІІІ) з ізогемагглютініном анті-А та В, виникнення котрої як від потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не виключаються. Від ОСОБА_7 ця кров виникнути не могла. ( т.2 а.с.38-41, 45-48, 51-55).
-Протоколу огляду, постановами про визнання і приєднання до справи та передачу на зберігання речових доказів від 15.05.2015 року, 14.06.2015 року, 17.07.2015 року. ( т.2 а.с. 25,58, 81 ).
Стосовно зазначеної позиції обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, щодо того, що він вчинив злочин у відношенні потерпілого ОСОБА_9 , у разі перевищення меж

необхідної оборони, діяв в стані самозахисту, суд знаходить ці ствердження безпідставними, оскільки суду не надано доказів того, що поведінка ОСОБА_9 несла реальну загрозу, такий характер небезпеки здоров`ю або життю ОСОБА_7 , що для останнього відповідала для такого захисту, як застосування ножа. Більш того, позиція обвинуваченого стосовно того,що він діяв з метою захисту, оскільки його безпричинно та зненацька почали бити двоє чоловіків, та у нього був відсутній умисел спрямований на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 , не знайшла свого підтвердження у суді, оскільки спростовується як матеріалами справи, а саме висновками судово-медичних експертиз, висновки деяких були наведені з урахуванням даних при проведенні слідчих експериментів події від 14.05.2015 року за участю потерпілих та ОСОБА_7 , приведених вище у вироку, показами потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які у суді надавали послідовні свідчення, котрі не змінювали в ході судового розгляду справи. Тому у суду відсутні підстави ставити данні свідчення під сумнів. Більш того, суд бере до уваги глибину раневого каналу колото-різаної рани, яка була спричинена ОСОБА_9 а саме локалізація та глибина 10 см., тобто обвинувачений діяв зі значною силою, спричинення колото-різаної рани в життєво важливий орган, крім того з прямим умислом, та намагався спричинити інші удари клинком ножа ОСОБА_9 , але не довів свій злочинний умисел, до кінця, через те, що раніше знайомий потерпілому ОСОБА_10 , вчинив ОСОБА_7 фізичний опір, а суспільно-небезпечний наслідок у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_9 не настав завдяки своєчасно наданій ОСОБА_9 медичній допомозі. Таким чином, твердження ОСОБА_7 про відсутність наміру на вбивство потерпілого ОСОБА_9 , а лише намір самозахисту, повністю спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, та приведеними вище у вироку, на підставі аналізу вищенаведених доказів, суд приходить до висновку, що обвинувачений діяв з прямим умислом направленим на вбивство ОСОБА_9 та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .
Відповідно до положень п.п. 4, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров,я особі» вирішуючи питання про те, з яким ( прямим чи непрямим) умислом діяв винуватий, тобто для з`ясування змісту і спрямованості умислу, необхідно зважати на сукупність всіх обставин учиненого діяння і враховувати не тільки поведінку винуватого до, під час і після злочину , його взаємини з потерпілим, що передували події, кількість, характер і локалізацію поранень ( поранення життєво важливих органів), заподіяних потерпілому, причин припинення злочинних дій, а й спосіб учинення злочину, засоби і знаряддя злочину. При цьому якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до частини другої статті 15 КК України, як закінчених замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом. Про наявність прямого умислу можуть свідчити, зокрема, конкретні дії винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілого і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.
Покази дані тільки у суді свідками захисту, а саме: ОСОБА_14 та ОСОБА_16 суд оцінює критично, незважаючи на те, що ці покази не спростовують висновків судово-медичних експертиз, та доказів приведених вище у суді. Більш того, свідки надавали непослідовні суперечливі між собою покази, не в змозі були у суді зазначити ні час, ні дату події, так кожний зазначив іншу дату та пору року, а також бачили події, як вони стверджують у нічний час на відстані біля 30 метрів з вікна квартири силуети чоловіків.
Судом також були досліджені висновки судово-медичної експертизи за № 1059-С/15 від 29.05.2015 року, згідно до яких у ОСОБА_17 мали місце наступні тілесні ушкодження: закрита тупа травма нижньої щелипи у вигляді перелому суглобного відростку щелипи зліва зі зміщенням, що не є небезпечним для життя в момент заподіяння, а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів, і за цією обставиною відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Синець на голові та тулубі, садна на шиї та праві руці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. ( т.2 а.с.107-108). А також постанова про виділення матеріалів досудового розслідування прокурора прокуратури Московського району м. Харкова ОСОБА_18 від 19.06.2015 року, відповідно до якої матеріали досудового розслідування за фактом завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України виділити в окреме провадження та зареєструвати їх в Єдиному реєстрі досудових розслідувань. ( т.2 а.с. 105-106). Суд вважає за необхідним навести, що судовий розгляд кримінального провадження проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, що передбачено ч.1 ст.337 КПК України.

На підставі аналізу матеріалів справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до скоєння інкримінованих йому злочинів 14.05.2015 року, а часткове невизнання своєї провини, пояснюється його намірами можливими способами спростувати обставини справи, зменшити їх у вигідному до себе напрямку, або зменшити ступінь своєї вини, та полегшити свою участь, а також вибраною тактикою захисту у суді.

Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_7 у скоєні інкримінованих йому злочинів 14.05.2015 року року, та кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, оскільки він скоїв закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині. Більш того, дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує тяжкість вчинених ним злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є злочинами невеликої тяжкості та особливо тяжким. Більш того, обвинувачений раніше неодноразово був судимий, а саме: 04.02.1998 року вироком Московського районного суду м. Харкова за ч.1 ст.225, ч. 1 ст..229-1, ст..42 ( в редакції 1960 року) до 2-х років позбавлення волі, звільненого 22.10.1999 року по відбуттю строку покарання; 28.11.2002 року вироком Московського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.309 КК України до 3-х років позбавлення волі, застосуванням ст..75 КК України з іспитовим строком 2 роки; 16.03.2007 року вироком Московського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4-х років 1-го місяцю позбавлення волі, звільненого 21.01.2008 року по відбуттю строку покарання; 25.02.2011 року за вироком Московського районного суду м. Харкова та ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14.06.2012 року за ч.2 ст.185 КК України до 2-х років позбавлення волі, звільненого 14.06.2012 року по відбуттю строку покарання, судимість не знята та не погашена. Обвинувачений не одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, має місце мешкання за яким не зареєстрований, та характеризується задовільно. ОСОБА_7 з 2013 року перебуває на профілактичному обліку з діагнозом: вживання опіоїдів, без синдрому залежності.

Висновком судово-психіатричної експертизи за №628 від 20.07.2015 року, які були предметом дослідження у суді, встановлено, що ОСОБА_7 на теперішній час ознак психозу та слабоумства не виявляє, виявляє дисоціальний розлад особи, синдром залежності від опіоїдів, на теперішній час стриманість. По своєму психічному стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу до якого відноситься правопорушення, ОСОБА_7 знаходився в
вищезазначеному стані, поза будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 на теперішній час по своєму психічному стану у застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує. (т.2 а.с. 78-80).
При вирішенні питання про вид та міру покарання обвинуваченому, судом не встановлено обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого. Обставиною, що обтяжують його покарання, відповідно до вимог ст..67 КК України, суд визнає, рецидив злочинів.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125 КК України у вигляді обмеження волі, за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України у вигляді позбавлення волі в межах санкції частин статті, за якою кваліфіковані його дії, оскільки виправлення обвинуваченого неможливо без ізоляції від суспільства. Суд на підставі викладеного вважає за необхідне відповідно до ч.1 ст. 70, ч.1 ст. 72 КК України, визначити покарання обвинуваченому за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи дані про особу винного, а також те, що, відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, не має за мету спричинити фізичні страждання або принизити людську гідність. Суд на підставі викладеного, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, зараховує строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , та проводить його з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 14.05.2015 року - часу затримання останнього до оголошення судом вироку.

Суд вважає доцільним міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 залишити до набрання вироку чинності у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області №27.

Цивільні позови по справі не заявлені.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування, суд стягує з ОСОБА_7 на користь держави.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:

ОСОБА_7 , визнати винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України у виді 8 (восьми ) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.125 КК України у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70, ч.1 ст.72 КК України визначити остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 , на підставі ч.5 ст.72 КК України, обчислювати з 14.05.2015 року, зарахувавши в строк відбуття покарання час знаходження під вартою до оголошення вироку судом.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 до набрання законної сили вироком, залишити без змін у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області №27.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування у розмірі 736 (сімсот тридцять шість) гривень 56 копійок.

Речові докази по справі: мобільний телефон Samsung GT-3322 чорно-сірого кольору, який переданий на зберігання ОСОБА_19 повернути власнику ОСОБА_7 ; змив речовини

бурого кольору з бордюру, з вхідної двері, з лавки, дві порожніх пляшки, два недопалка, фрагмент тканини, грунт з речовиною бурого кольору, які передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківської області знищити; чоловічу куртку, кофту, футболку, штани, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківської області повернути власнику ОСОБА_7 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_7 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення ОСОБА_7 та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3