УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про примусовий привід свідка у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000331 від 12 квітня 2013 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, -

в с т а н о в и в :
На розгляді у Дніпровському районному суді на стадії судового слідства перебуває дане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про примусовий привід свідка ОСОБА_8 проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки її про розгляд справи було неодноразово належним чином повідомлено, однак до суду остання не з`явилася, про причини неявки не повідомила.

Вислухавши думку сторони захисту, яка підтримала позицію прокурора, представника потерпілого та потерпілого, які заперечували проти задоволення даного клопотання, суд приходить до наступного.

З матеріалів провадження убачається, що ухвалою суду було задоволено клопотання сторони обвинувачення про допит свідка ОСОБА_8 , у рамках даного провадження та неодноразово, у відповідності до положень ст. 135 КПК України, повідомлено останню про дату судового засідання.

В подальшому судом до свідка було застосовано неодноразово примусовий привід.

Станом на цей час судові рішення про привід свідка не виконані, хоча судом надавався розумний строк для їх виконання, а саме первинну ухвалу про привід було постановлено ще 12.02.2015 року, тобто фактично 9 місяців тому.

При цьому, враховуючи практику Європейського суду з прав людини та норми ст. 28 КПК України, можна прийти до висновку, що під розумним строком доцільно розуміти найкоротший строк з метою проведення процесуальних дій, який достатній для своєчасного (без невиправданих зволікань), досягнення мети процесуальної дії та взагалі завдань кримінального судочинства, однак, у даному випадку, при виконанні судових рішень про примусовий привід було порушено виконавцями та контролюючим органом усі можливі розумні строки, які тільки можливо було порушити.

Згідно ж ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 534 КПК України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

Стаття 533 КПК України передбачено, що вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Більше того, відповідно до положень ст. 121 Конституції на прокуратуру України покладено: нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах; нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, однак у даному випадку, прокуратура замість того, щоб здійснювати нагляд за виконанням ухвал суду про примусовий привід, лише заявляє таке клопотання, однак взагалі жодним чином не сприяє виконанню таких судових рішень.

За таких умов, враховуючи не виконання попередніх судових рішень про примусовий привід свідка, та виходячи з положень ст.ст. 533, 534 КПК України, ст. 124 Конституції України суд не убачає підстав для постановлення чергового судового рішення з аналогічного питання оскільки воно уже вирішено судом по суті та прокуратура шляхом функції нагляду за виконаннях попередніх ухвал про привід має змогу забезпечити участь свідка в суді.

Апріорі, ч. 3 ст. 23 КПК України регламентує, що сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, як необгрунтоване з вищезазачених підстав.

Керуючись ст. 121 Конституції України, ст.ст. 1-29, 140, 143, 327, 369-372, 376, 323, 535 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання прокурора про примусовий привід свідка ОСОБА_8 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000331 від 12 квітня 2013 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підялгає.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 17 годині 00 хвилин 17 листопада 2015 року.

С у д д я : ОСОБА_1