Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянула 24 вересня 2015 року в м. Києві касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця смт. Широке, Широківського р-ну, Дніпропетровської обл., зареєстрованого АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2, раніше судимого вироком Довгинцевського районного суду м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання призначеного вироком Довгинцевського районного суду м. Кривого Рогу від 16 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 1 місяць з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, 12 січня 2015 року о 10 год, керуючи автомобілем «ДАФ 400», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по просп. Миру зі сторони вул. Іллічівська в напрямку вул. Кобилянського в Центрально-Міського районі м. Кривого Рогу, порушив правила п.п. 1.5, «б» і «д» 2.3, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України та здійснив наїзд керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_3, внаслідок зазначених дій останній отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року вирок суду змінено та зазначено в його резолютивній частині, що речовий доказ - автомобіль «ДАФ 400», реєстраційний номер НОМЕР_2, підлягає поверненню його власнику, який згідно бази даних АІС «Водій» Дніпропетроської області та НАІС, станом на 24 січня 2015 року належить громадянину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. В решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується із судовими рішеннями постановленими відносно нього, у зв'язку з невідповідністю призначеного йому покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок суворості і просить призначити йому покарання не пов'язане із позбавленням волі. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що судами у повній мірі не враховано обставин, які, на його думку, пом'якшують покарання, а саме: форму вини у вчиненому злочині, щире каяття засудженого та його позитивну характеристику, думку потерпілого з приводу необхідного та достатнього покарання за вчинене. Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що поза увагою суду залишено і факт утримання ним двох дітей, один з яких є особою неповнолітнього віку.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання захисником порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Доведеність вини та кваліфікація дій засудженого ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не оспорюється, а тому суд касаційної інстанції судові рішення в цій частині не переглядає.

Доводи касаційної скарги засудженого про суворість призначеного йому покарання є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначені ОСОБА_1 покарання судом враховано дані які характеризують його особу, його позитивну характеристику, а також щире каяття та повне визнання ним своєї вини та визнано вказані обставини такими що пом'якшують призначене покарання.

З урахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов до висновку про можливість призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі у мінімальній межі санкції статті Особливої частини КК, якою передбачена кримінальна відповідальність за вчинений ним злочин.

Доводи касаційної скарги про неврахування інших обставин, такими що у відповідності до ст. 66 КК України є пом'якшуючими, є аналогічними зазначеним у апеляційній скарзі засудженого, які були належним чином перевірені судом та визнані необґрунтованими, з чим погоджується і колегія суддів.

Як убачається з копії ухвали, посилання ОСОБА_1 про перебування на його утриманні неповнолітніх дітей спростовується матеріалами кримінального провадження, оскільки вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 жовтня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України за ознаками злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей.

Що стосується думки потерпілого щодо міри призначеного покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення засудженого, то вказана обставина не є такою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, визнання тієї чи іншої обставини, такою, що пом'якшує покарання, у відповідності до ст. 66 КК України є правом, а не обов'язком суду.

Питання обґрунтованості призначеного покарання було предметом розгляду суду апеляційної інстанції, ухвала якого відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є обґрунтованою та вмотивованою.

Враховуючи вищевикладене, підстав вважати призначене засудженому покарання за своїм видом чи розміром явно несправедливим внаслідок суворості, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого, та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року щодо нього.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_5