УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №286/459/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст 121 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №286/459/15-к за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 і потерпілої ОСОБА_7 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 18 березня 2015 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с.Корчівка, Овруцького району, Житомирської області,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оскаржуючи фактичних обставин вчинення злочину та кваліфікацію дій, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання шляхом застосування положень ст.ст.69, 75 КК України, призначивши йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначив, що судом першої інстанції залишені поза увагою обставини, які пом`якшують призначене покарання, а саме його щирого каяття, визнання ним своєї вини, добровільне відшкодування ним шкоди потерпілій та її думку щодо призначення покарання. Крім того, звертає увагу на те, що він має постійне місце проживання, є потерпілим внаслідок аварії на ЧАЄС і не стоїть на обліку у лікарів нарколога та психіатра.
Потерпіла ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, також вважає призначене ОСОБА_8 покарання надмірно суворим та просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та призначити останньому покарання не пов`язане з позбавленням волі. При цьому, вважає, що судом першої інстанції належно не враховано відношення обвинуваченого до вчиненого, оскільки він щиро розкаявся, визнав свою вину, відразу ж після нанесення травм відвіз її у лікарню, купував медикаменти, продукти харчування, піклувався про її стан здоров`я. Зазначає, що не має до обвинуваченого будь-яких претензій морального та матеріального характеру, тяжких наслідків від вчиненого останнім правопорушення для неї не настало, а понесена нею шкода відшкодована ним в повному об`ємі.
В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 , старший прокурор Овруцької міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 наголошує на тому, що обране ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, при цьому, одночасно зазначає, що будь-які обґрунтовані підстави для пом`якшення останньому покарання відсутні.
Згідно вироку Овруцького районного суду Житомирської області від 18 березня 2015 року, обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишено попередній у виді особистого зобов`язання.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислено з часу взяття його під варту.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 процесуальні витрати на користь держави в сумі 196,56 грн.
Речові докази: ніж, що зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Овруцького РВ УМВС України в Житомирській області, вирішено знищити.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 30.11.2014 року, близько 18 год., в с. Корчівка, Овруцького району, в приміщенні літньої кухні, за місцем проживання між ОСОБА_8 та його співмешканкою, ОСОБА_7 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, виникла сварка, в ході якої ОСОБА_8 , навмисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, лезом ножа, якого тримав в правій руці, наніс удар в праве плече ОСОБА_7 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани по внутрішній поверхні верхньої третини правого плеча з повним пересіченням пахвової (аксілярної) артерії, яка ускладнилась гострою крововтратою середнього ступеню важкості та посттравматичним правостороннім брахіоплекситом, які відносяться до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя в момент заподіяння.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 і потерпілої ОСОБА_7 в підтримку своїх апеляційних вимог, думку прокурора, який просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.121 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, визнавались обвинуваченим під час судового розгляду в суді першої інстанції, тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.
Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Виходячи ж з положень ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції послався на дані про особу винного, а саме на той факт, що він є особою середнього віку, раніше судимим, характеризуються посередньо за місцем свого проживання, зловживає спиртними напоями, не працює, розлучений, не займається вихованням 2-х неповнолітніх дітей і не сплачує аліменти на їх утримання, за що був двічі засуджений за ст.164 КК України до громадських робіт, та за ч.2 ст.389 КК України до 4 місяців 11 днів арешту, є постраждалим від наслідків Чорнобильської катастрофи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває та його неналежну процесуальну поведінку під час судового розгляду, за відсутності обтяжуючих чи пом`якшуючих покарання обставин.
При цьому, судом першої інстанції фактично не враховано, хоча і встановлено та досліджено, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування ним шкоди потерпілій, що підтверджено потерпілою ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції, яка зазначила і те, що вона сама, будучи в стані алкогольного сп`яніння, вела себе агресивно, чим спровокувала ОСОБА_8 на вчинення правопорушення, при тому, що останній відразу надав їй допомогу, викликав швидку медичну допомогу, приймав участь у її транспортуванні до лікарні, купував необхідні медикаменти і продукти харчування, піклувався про її стан здоров`я та всіляко її підтримував.
На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини є такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та надають всі необхідні підстави для застосування вимог ч.1 ст.69 КК України з призначенням обвинуваченому ОСОБА_8 іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.121 КК України.
З врахуванням того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, з врахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного, вище наведених встановлених обставин та думки потерпілої, апеляційний суд вважає, що найбільш необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 буде покарання у виді обмеження волі.
За вказаних обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання підлягає зміні в порядку п.1 ч.1 ст.408 КПК України.
Одночасно, з огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 із застосуванням ст.75 КК України, оскільки відсутні обставини, які б вказували на можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково. Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 18 березня 2015 року в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 змінити.
Вважати засудженим обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 5 (п`ять) років.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді :