Справа № 11-560/07 Головуючий в 1 інстанції Бачинський В.Л.
ст.122 ч.1 КК України Доповідач в апеляційній інстанції Олексюк Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Луцьк 19 жовтня 2007 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Волинської
області в складі:

головуючого - судді Олексюка Я.М. суддів Матата О.В., Матвієнко Н.В. з участю
прокурора Смолюка Б.С потерпілої ОСОБА_1представника
потерпілої ОСОБА_2 звільненого ОСОБА_3 захисника ОСОБА_4

розглянула у
відкритому судовому засіданні у місті Луцьку кримінальну справу за апеляціями
потерпілої ОСОБА_1та помічника прокурора м.Луцька Синюка О.В. на
постанову Луцького міськрайонного суду від 8 серпня 2007 року, якою звільнено
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, одруженого, на
утриманні двоє неповнолітніх дітей, проживаючого АДРЕСА_1, від
кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України у зв'язку із закінченням
строків давності притягнення до кримінальної
відповідальності, а провадження у справі закрито.

Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд
-скасовано.

Розглядаючи
справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Волинської області ,-

ВСТАНОВИЛА:

Згідно постанови суду ОСОБА_3, 22 липня 2003 року біля 9 год., знаходячись
в приміщенні дитячого садочка № 10, що в м. Луцьку, з необережності заподіяв
ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

2

В поданій на постанову апеляції потерпіла ОСОБА_1 вважає, що судом
безпідставно перекваліфіковано дії ОСОБА_3 з ст. 122 ч.1 КК України на ст. 128
КК України, оскільки тілесні ушкодження їй останній заподіяв навмисно. Також
зазначає, що судом порушено вимоги ст.ст.267, 268, 282 КПК України, оскільки в судовому засіданні не було заслухано її
думки та думки представника щодо закриття кримінальної справи. Поряд з
цим вважає, що безпідставно залишено без розгляду її цивільний позов, а тому
постанову суду просить скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

В своїй
апеляції. прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції Синюк О.В., не оспорюючи
фактичних обставин справи та кваліфікації дій, вважає, що судом допущено
істотне порушення вимоги кримінально-процесуального закону при винесенні
постанови про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3, оскільки по
даній справі

слід було виносити обвинувальний вирок, а
тому просить постанову суду

скасувати
та постановити свій вирок.

Заслухавши
доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляції, міркування прокурора
Смолюка Б.С., який підтримував апеляцію помічника прокурора міста Луцька частково, просив постанову суду скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд, пояснення потерпілої ОСОБА_1
та її представника ОСОБА_2, які підтримували подану апеляцію, ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4, які просили
постанову суду залишити без зміни, дослідивши матеріали справи, колегія
суддів судової палати встановила, що апеляція потерпілої ОСОБА_1підлягає до
повного задоволення, а апеляція прокурора до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 282 КПК України, якщо під час судового розгляду справи будуть
установлені підстави для закриття справи, передбачені ст. 11-1 КПК України, суд, вислухавши думку учасників
судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою, а
суддя - постановою, закриває справу.

Крім того, згідно
ст. 12 КПК України, при вирішенні питання про закриття кримінальної справи
відповідно до ст. 11-1 КПК України, суд зобов'язаний з'ясувати думку
потерпілого і в разі закриття справи повідомити про це потерпілого та його
представника.

Разом з тим, як
вбачається з матеріалів кримінальної справи, судом першої інстанції, після оголошення перерви в судовому засіданні 6
серпня 2007 року, усіх учасників судового засідання про подальшу дату та
час розгляду справи належним чином не було повідомлено, зокрема: потерпілу
ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2 та представника цивільного

позивача ОСОБА_5, чим порушено
вищезазначені вимоги Закону, а судове

слідство у справі закінчено 7 серпня 2007 року та оголошено судові дебати

без їх участі:

3

Таким чином, останні були обмежені в правах визначених ст. ст. 267, 268 КПК
України щодо участі у даній справі, заявлені клопотань та доповнень щодо судового слідства, проголошення промов в
судових дебатах, викладенні позиції про кваліфікацію дій підсудного або
її закриття та обранні міри покарання.

Поряд з цим, згідно ст. 334 КПК України, суд наводить мотиви зміни обвинувачення
та визнання частини обвинувачення необгрунтованим у мотивувальній частині
вироку суду, а проведення таких дій постановою суду про закриття справи не
регламентовано.

Відповідно до
роз'яснень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня
1990 року «Про виконання судами України законодавства
і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду
кримінальних справ і постановления
вироку», додержуючись вимог ст. 277 КПК України, суд повинен навести у
вироку мотиви зміни в суді пред'явленого підсудному обвинувачення. При
наявності підстав для застосування закону про менш тяжкий злочин, ніж той, за
яким було пред'явлено обвинувачення, суду належить обґрунтувати у вироку
висновок про перекваліфікацію дій підсудного на закон, що передбачає
відповідальність за менш тяжкий злочин.

Однак, даних вимог Закону та відповідних роз'яснень Пленуму судом не додержано, дії підсудного
ОСОБА_3 з ст.122 ч.1 КК України перекваліфіковано
на ст. 128 КК України постановою суду про закриття справи, без наведення
мотивів та підстав для такої.

Суду при розгляді справи слід було керуватись ч.3 ст. 327 КПК України згідно
якої, якщо підсудній визнається винним у вчиненні злочину, суд постановляє
обвинувальний вирок і призначає підсудному покарання, передбачене кримінальним законом. Суд постановляє обвинувальний вирок і
звільняє засудженого від відбуття покарання на підставах, передбачених
ст. 80 КК України.

Крім того, суд
перекваліфіковуючи дії підсудного на ст. 128 КК України не взяв до уваги тієї
обставини, що у матеріалах справи є не скасована в установленому законом порядку постанова слідчого, якою кримінальна
справа стосовно ОСОБА_3 за ст. 128 КК України закрита на підставі ст.6
п.2 КПК України.

Згідно п. 14
постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27 грудня 1985 року з подальшими змінами «Про додержання судами України процесуального законодавства, яке регламентує
судовий розгляд кримінальних справ», суди повинні з'ясовувати причини
неявки в судове засідання потерпілих та
свідків. Показання зазначених осіб і підсудного на попередньому засіданні можуть оголошуватись у випадках,
зазначених у ст.ст. 301, 306 КПК України. Оголошення показань
свідка, який до
суду не викликався,
є

4

недопустимим. Суд не вправі у
вироку (постанові) послатись на ці показання як на доказ у
справі, оскільки вони не досліджувались у судовому засіданні.

Однак в порушення цих вимог закону, суд у своїй постанові послався на покази
свідка ОСОБА_6, яка на судові засідання не з'являлась та покази якої в суді не
оголошувались.

Крім того,
постановою попереднього розгляду справи від 16 травня 2007 року та постановою
про привід від 13 червня 2007 року визнано обов'язкову участь в судовому
засіданні свідка ОСОБА_6, а також протокольною постановою суду від 13 червня 2007 року задоволено клопотання захисту
щодо виклику в судове засідання судово-медичного експерта Конончука О.В..

Вподальшому 21
червня та 6 липня 2007 року відкладався розгляд справи, у зв'язку з неявкою цих
осіб в судове засідання, яких повторно викликалось в засідання.

Однак, 7 серпня 2007 року судове слідство по справі закінчено без допиту свідка
та експерта і таке рішення належним чином не мотивовано.

Відповідно до
ст. 323 КПК України та п.9 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України
законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового
розгляду кримінальних справ і постановления
вироку», п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня
2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про
звільнення від кримінальної відповідальності» вироки та постанови суду повинні
бути вмотивовані та обґрунтованими лише тими доказами, які були розглянуті в
судовому засіданні, з врахуванням вимог ст. 257 КПК України.

Вказаних вимог
Закону, судом першої інстанції не було виконаною, судове слідство у справі
закінчено без розгляду і дослідження усіх доказів, зібраних під час досудового
слідства: допиту свідка та експерта, заслуховування висновків експертиз,
оголошення протоколів слідчих дій та інших документів.

Таким чином,
оскільки вказані порушення кримінально-процесуального закону є істотними, а тому постанова суду підлягає безумовному
скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд, під час якого
необхідно перевірити доводи апеляції
потерпілої ОСОБА_1щодо передчасної перекваліфікації дії ОСОБА_3 та
закриття кримінальної справи щодо нього, та
вияснити інші обставини справи, що мають суттєве значення для правильного
її вирішення.

На підставі
наведеного і керуючись ст.ст. 365, 366, 374 КПК України, колегія суддів судової
палати в кримінальних справах Апеляційного суду Волинської області, -

УХВАЛ ИЛА:

5

Апеляцію
потерпілої ОСОБА_1задовольнити, а апеляцію помічника прокурора м.Луцька
задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного суду від 8 серпня 2007 року по кримінальній
справі щодо ОСОБА_3 за ст.

128 КК України
скасувати, а справу направити в цей же суд на новий судовий розгляд, в іншому
складі суду.