У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

Головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Глоса Л.Ф. і
Коротких О.А.,

розглянувши
в судовому засіданні в місті Києві 24 квітня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_1 - законного представника неповнолітнього засудженого
на судові рішення щодо ОСОБА_2 -

встановила:

вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня
2006 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця та мешканця міста Ковеля
Волинської області, раніше судимого: 1) 26 жовтня 2004 року за ст. ст. 186 ч.
2, 106 КК України на 4 роки позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України
з іспитовим строком 2 роки; 2) 10 травня 2005 року за ст. 190 ч. 2 КК України
на 5 років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим
строком 2 роки, -

засуджено
за ст. 186 ч. 2 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі вимог ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано не
відбуту частину покарання за попереднім вироком і визначено йому остаточне
покарання 6 років позбавлення волі.

Цим же вироком засуджений ОСОБА_3, судові рішення щодо якого не оскаржено.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 12 травня 2006 року вирок
щодо ОСОБА_2 змінено - виключено з мотивувальної частини обтяжуючу покарання
обставину вчинення злочину повторно.

ОСОБА_2 визнано судом винним і засуджено за те, що він за попередньою
змовою з іншим засудженим у справі
ОСОБА_3 26 жовтня 2005 року близько 13-ої години 15 хвилин у під'їзді будинку
АДРЕСА_1 відкрито заволоділи майном та грошима ОСОБА_4 на суму 565 гривень.

У касаційній скарзі законного представника засудженого порушується питання
про скасування постановлених у справі судових рішень із закриттям провадження
за відсутності в діях ОСОБА_2 складу злочину. Свою вимогу він обґрунтовує тим,
що його син злочину не вчиняв і матеріалами справи не підтверджено винності
ОСОБА_2 у вчиненні злочину. Також він не погоджується і з тим, що апеляційний
суд, виключивши з мотивувальної частину вироку обтяжуючу покарання обставину,
мав також пом'якшити покарання.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
кримінальної справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для внесення справи на касаційний розгляд з метою перегляду
постановлених у ній судових рішень.

Винність ОСОБА_2 у вчиненні злочину підтверджена сукупністю зібраних по
справі, вірно оцінених та обґрунтовано покладених судом в основу вироку
доказів, зокрема, показаннями самого ОСОБА_2, який не заперечував факту
перебування на місці вчинення злочину, показаннями іншого засудженого у справі
ОСОБА_3, про участь ОСОБА_2 у пограбуванні, показаннями потерпілої ОСОБА_4, яка
детально розповіла про обставини вчинення щодо неї злочину саме спільно ОСОБА_2
та ОСОБА_3, свідка ОСОБА_5, яка підтвердила, що у день вчинення злочину до них
додому приходив ОСОБА_2 і приносив гроші її сину, показаннями свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7, іншими доказами.

Уся сукупність зібраних по справі доказів була ретельно проаналізована
судом, що дало можливості дійти обґрунтованого висновку про доведеність
винності ОСОБА_2 у вчиненні злочину. Тому доводи скарги про незаконність
засудження ОСОБА_2 є безпідставними.

Дій ОСОБА_2 за ст. 186 ч. 2 КК України кваліфіковано правильно.

Що стосується міри покарання, яка була обрана судом ОСОБА_2, то вона відповідає вимогам
закону і визначена з урахуванням характеру та ступеня суспільної небезпечності
вчиненого злочину, даних про його особу, а також усіх обставин справи. У даному
випадку колегія суддів вважає цю міру покарання необхідною та достатньою для
виправлення ОСОБА_2 та попередження нових злочинів, а тому такою, що не
підлягає зміні. Доводи скарги про те, що апеляційний суд мав пом'якшити
покарання в зв'язку із зміною вироку є необґрунтованими, оскільки виключення з
вироку обтяжуючої відповідальність обставини істотно не вплинуло на рішення про
визначення розміру і виду покарання.

Не вбачаючи передбачених ст. 398 КПК України підстав для скасування або
зміни судових рішень щодо ОСОБА_2 та керуючись ст. 394 КПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

відмовити в задоволенні касаційної скарги представника неповнолітнього
засудженого ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2, засудженого вироком Ковельського
міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2006 року.

С у д д і:

Паневін В.О. Глос Л.Ф. Коротких О.А.

_______________________________________________________________

З оригіналом згідно:

Суддя
Верховного Суду України
В.О. Паневін