Категорія: ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 358 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2015 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора прокуратури міста Луцька ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду від 24 березня 2015 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , з вищою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше не судимий,

засуджений за ч. 3 ст. 289 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна;

за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 4 (чотири) місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 3 (три) роки.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Стягнуто з обвинуваченого в користь ТзОВ Луцьк-Експо матеріальну шкоду в розмірі 313 324 (триста тринадцять тисяч триста двадцять чотири) гривні 74 (сімдесят чотири) копійки та в дохід держави судові витрати у сумі 5 852 (п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят дві) гривні 52 (п`ятдесят дві) копійки.

Переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, апеляційний суд,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 04 жовтня 2012 року близько 18 год 30 хв, знаходячись на території автосалону Хонда, що на вул. Дубнівській, 12, у м. Луцьку, умисно, незаконно заволодів транспортним засобом марки HONDA Civic, номер кузова НОМЕР_1 , чим завдав ТзОВ Луцьк-Експо велику матеріальну шкоду у розмірі 200 400 (двісті тисяч чотириста) гривень.

Він же повторно, 08.08.2013 року близько 23 год 50 хв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території вищевказаного автосалону, умисно, незаконно заволодів транспортним засобом марки HONDA CR-V темно-сірого кольору, чим завдав ТзОВ Луцьк-Експо велику матеріальну шкоду у розмірі 274 160 грн (двісті сімдесят чотири тисячі сто шістдесят) гривень.

14 жовтня 2013 року під час проведення слідчої дії, а саме одночасного допиту ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у приміщенні службового кабінету СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області, з метою створення видимості законності користування транспортним засобом марки HONDA Civic, номер кузова НОМЕР_1 , ОСОБА_7 надав завідомо підроблене доручення від 08 вересня 2012 року за вих. № 284, видане ТзОВ Луцьк-Експо на його ім`я, відповідно до якого, нібито він має право отримувати, керувати та використовувати автомобіль марки HONDA Civic, хоча в дійсності вказане доручення на обвинуваченого не оформлялося, за таким вихідним номером не видавалося та не реєструвалося.

Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор та представник потерпілого подали апеляційні скарги, у яких вказують на незаконність та необґрунтованість вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просять призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років без конфіскації майна.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляцій, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, міркування прокурора та представника потерпілого, які підтримали апеляції в повному обсязі, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 повністю стверджуються зібраними у передбаченому законом порядку та належно дослідженими і оціненими судом доказами. Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, яке завдало великої матеріальної шкоди, та за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа, є правильною та учасниками судового провадження не оспорюється.

Згідно вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, при призначенні обвинуваченому покарання судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, два з яких є особливо тяжкими, а один невеликої тяжкості, відсутність корисливих мотивів, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно та проживає з хворими батьками.

У відповідності до ст.ст. 66, 67 КК України судом взято до уваги обставини, які пом`якшують покарання, а саме добровільне часткове відшкодування завданої матеріальної шкоди, щире каяття та молодий вік обвинуваченого, а також обтяжуючу покарання обставину вчинення одного із злочинів у стані алкогольного сп`яніння.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції підставно визнав наведені у вироку обставини такими, що пом`якшують покарання.

Як стверджено матеріалами провадження, на час вчинення злочину обвинуваченому виповнилося 19 років. Останній хоч і досяг повноліття, однак із-за відсутності життєвого досвіду в такому віці в повній мірі не міг дати адекватну оцінку своїм вчинкам.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій з приводу інкримінованих ОСОБА_7 вироком суду злочинів обвинувачений свою вину визнав повністю. Те, що під час досудового розслідування та в попередніх судових засіданнях він заперечував свою причетність до вчинених злочинів, апеляційний суд розглядає як спосіб його захисту від пред`явленої підозри. Така позиція обвинуваченого не є підставою для обрання покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

ОСОБА_7 частково відшкодував завдану шкоду. На даний час у міру можливості періодично погашає збитки. На підтвердження цих обставин подав квитанції за квітень-травень 2015 року про сплату 1400 гривень. Все це свідчить про наміри обвинуваченого відшкодувати заподіяну шкоду.

Апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказані пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому є підстави для обрання ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією закону, за якою він визнаний винним.

Як передбачає ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Як особа ОСОБА_7 має вищу освіту, протягом 2013 року неодноразово успішно проходив навчання в ТзОВ Хонда Україна, до звільнення працював на даному підприємстві, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання. Апеляційний суд звертає увагу на ставлення потерпілої сторони до вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом за епізодом від 04 жовтня 2012 року. Даний злочин був внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань після вчинення ОСОБА_7 повторного аналогічного злочину 14 жовтня 2013 року, тобто через тривалий проміжок часу. Протягом цього періоду обвинувачений продовжував працювати на підприємстві, власник не виносив на розгляд питання про його звільнення з роботи та не відсторонив від виконання функціональних обов`язків, пов`язаних з використанням транспортних засобів.

Наведене, на думку апеляційного суду, дає підстави вважати, що ОСОБА_7 не є настільки небезпечним для суспільства, що потребує ізоляції. Перебування обвинуваченого в місцях позбавлення волі не сприятиме виконанню ним зобов`язання з відшкодування збитків.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, врахувавши особу обвинуваченого та тяжкість вчинених злочинів, прийшов до обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням максимального іспитового строку. Таке рішення буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчиненню ним нових злочинів, а покладення на останнього обов`язків, передбачених п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, дозволить здійснювати контроль з боку кримінально-виконавчої інспекції за поведінкою обвинуваченого.

Суд першої інстанції звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, керуючись положеннями ст. 75 КК України. Частина 4 статті 289 КК України регламентує звільнення особи від кримінальної відповідальності за обставин, встановлених в ній. Дані норми відносяться до різних інститутів права та визначають різні правові підстави звільнення від відбування покарання та кримінальної відповідальності. А тому доводи представника потерпілого з цього приводу не ґрунтується на законі.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора прокуратури міста Луцька ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду від 24 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційних скарг.

Головуючий
Судді