АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа №11кп/796/406/2014 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- з участю прокурора ОСОБА_6
- захисника ОСОБА_7
- обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року щодо ОСОБА_8 , згідно з яким:

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Лизунівка, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області, громадянин України, українець, не працюючий, з неповною середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
- засуджений за ч. 3. ст. 15 та ч. 3 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 остаточно визначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_8 393 грн. 12 коп. за проведення трасологічної експертизи в доход держави, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні декількох корисливих злочинів за таких обставин.

Так, 05 серпня 2014 року, приблизно о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , помітив, що вікно в квартирі на першому поверсі відчинено. Після чого, у останнього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_8 з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та усвідомлюючи, що діє таємно, через вікно проник до квартири АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_10 .

В подальшому ОСОБА_8 взяв зі столу на кухні мобільний телефон «Самсунг GT-S5660», вартістю 989 гривень, що належить ОСОБА_10 , в якому знаходилась сім-карта оператора «МТС», вартістю 20 гривень на рахунку якої знаходились гроші в сумі 30 гривень. Крім того, з холодильника в коридорі взяв мобільний телефон «Соні еріксон», що належить ОСОБА_10 , вартістю 300 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора «Київстар», вартістю 25 гривень.

В подальшому загорнув телефони в кофту, яку мав при собі, та викинув з вікна кухні на вулицю. Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 повернувся до коридору з метою обстеження на предмет встановлення інших цінних речей. Однак, не виконавши всі дії, які вважав за необхідне для вчинення таємного викрадення чужого майна, свій злочинний намір до кінця довести не зміг з причин, що не залежали від його волі, так, як у коридорі був затриманий свідком ОСОБА_11 .

Крім того, ОСОБА_8 , 01 вересня 2014 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля будинку №25 по вулиці Краківській в м. Києві, помітив автомобіль «Hyundai getz», д. н. з НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , та у нього виник умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна, що знаходилося в салоні автомобіля.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_8 з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, за допомогою плоскогубців, розбив переднє ліве скло вказаного автомобіля та заволодів зарядним пристроєм до мобільного телефону, вартістю 120 гривень, зарядним пристроєм для GPS - навігатора, вартістю 120 гривень, підтримувачем для GPS - навігатора, вартістю 100 гривень. В цей час злочинні дії ОСОБА_8 помітили ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які висловили вимогу вилізти з авто. Розуміючи, що його злочинні дії помічені сторонніми особами, тримаючи в руках викрадене, ОСОБА_8 виліз із салону автомобіля та почав тікати в напрямку будинку №27 по вулиці Краківська, в м. Києві. ОСОБА_13 почав кричати в слід ОСОБА_8 , висловлюючи вимогу зупинитись. Однак неповнолітній ОСОБА_8 вказану вимогу проігнорував, свої злочинні дії не припинив та, утримуючи відкрито викрадене майно, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши тим самим потерпілій ОСОБА_12 матеріального збитку на загальну суму 340 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність своєї винуватості в інкримінованих йому злочинах та юридичну кваліфікацію своїх злочинних дій, просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене йому покарання шляхом застосування до нього ст. 69 КК України та звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
При цьому апелянт зазначає, що судом першої інстанції не були у достатній мірі враховані передбачені ст. 66 КК України пом`якшуючі покарання обставини, а саме: повне визнання пред`явленого обвинувачення, сприяння слідчим органам у розкритті злочинів, його щире каяття у скоєному, а також вчинення кримінальних правопорушень у неповнолітньому віці та внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, зокрема на його зростання у неповній сім`ї та неможливість матері надати йому належне виховання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі також ставить питання про зміну ухваленого у провадженні вироку та просить пом`якшити ОСОБА_8 визначене судом першої інстанції покарання, застосувавши до обвинуваченого положення ст. 69 КК України.
Вважаючи призначене вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 покарання надто суворим та таким, що не спрямоване на виправлення та перевиховання обвинуваченого, апелянт зазначає, що не було належним чином враховано, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочини вчинив у молодому, неповнолітньому віці, щиро розкаявся у скоєному, повністю визнав свою винуватість, що обґрунтовано було визнано судом першої інстанції обставинами, що пом`якшує покарання, а також, з огляду на характеризуючи матеріали за місцем навчання, фактичну відсутність будь-яких даних, які компрометували б ОСОБА_8 .
Крім того, захисник вказує і на те, що сама по собі обставина, що обтяжує покарання, - вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння, яка була встановлена судом першої інстанції лише на підставі визнавальних показань обвинуваченого, не може бути підставою для незастосування до ОСОБА_8 ст. 69 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність пред`явленого ОСОБА_8 обвинуваченого та юридичну кваліфікацію його злочинних дій, просить вирок суду першої інстанції змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням закону, який підлягав застосуванню.
При цьому прокурор вказує на те, що санкцією ст. 185 ч. 3 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років. Проте суд першої інстанції, визнавши доведеним винуватість ОСОБА_8 у цьому злочині, призначив йому покарання у виді позбавлення волі на 2 роки, що не відповідало вимогам закону та фактично було нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ст. 185 ч. 3 КК України, що можливо було визначити лише шляхом застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, для чого у суду першої інстанції було достатньо підстав, оскільки було встановлено наявність по справі декількох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 .
З огляду на такі доводи, прокурор просив вирок суду першої інстанції змінити, призначити ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 та ч. 3 ст. 185 КК України покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України, та, фактично залишивши без змін судове рішення про призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого санкцією ст. 186 ч. 2 КК України, у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України остаточно ОСОБА_8 визначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки, в решті залишивши вирок без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримавши подані ними апеляційні скарги та не заперечуючи проти доводів апеляційної скарги прокурора в частині необхідності застосування до ОСОБА_8 ст. 69 КК України, проте до усіх статей КК України, за якими він був визнаний винуватим; пояснення прокурора, який підтримав подану представником державного обвинувачення апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника; провівши судові дебати та надавши ОСОБА_8 останнє слово; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що подані по справі апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора у провадженні частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаного з проникненням у житло, коли особа не виконала усі дії, необхідні для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від її волі, у відкритому викраденні чужого майна (грабежу), вчиненому повторно, а також про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 15 та ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами, в їх сукупності, дослідження яких було обмежено за згодою усіх учасників провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

При, цьому суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_8 та іншими учасниками провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у інкримінованих йому злочинах, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини.
Будь-яких порушень при вирішенні судом першої інстанції цих питань колегією суддів не встановлено, а тому фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_8 в пред`явленому йому обвинуваченні та юридична кваліфікація його дій відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду, оскільки не оспорюються будь-ким із учасників процесу.

При цьому, перевіряючи ухвалений судом першої інстанції вирок щодо ОСОБА_8 відповідно до меж апеляційного розгляду в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до таких висновків.

Так, визначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_8 за кожне вчинене ним кримінальне правопорушення, а також за сукупністю злочинів, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, а також обставину, що обтяжує покарання, - перебування у стані алкогольного сп`яніння, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та скоєння злочинів у неповнолітньому віці, у зв`язку із чим прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у мінімальних розмірах, передбачених санкцією цієї статті.
Разом з тим, визначаючи розмір покарання за ч. 3 ст. 15 та ч. 3 ст. 185 КК України, суд першої інстанції припустився помилки, призначив обвинуваченому таке покарання, яке не передбачене санкцією цієї статті закону про кримінальну відповідальність та фактично є нижче від найнижчої межі цієї санкції, а відтак не застосував закон, який підлягав застосуванню. При цьому, у разі встановлення декількох обставин, що пом`якшують покарання, за наявності законних підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України, районний суд таке рішення не прийняв, та не навів будь-яких обґрунтувань щодо неможливості призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі санкцій статей КК України, за якими він був визнаний винуватим.

За таких обставин, визнаючи доводи апеляційних скарг прокурора та захисника в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, колегія суддів, з огляду на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання ( вчинення злочинів у неповнолітньому віці та щире каяття у скоєному), а відтак істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, а також на дані, що характеризують особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, виховувався у неповній сім`ї, що відобразилось на його способі життя, вважає, що по справі встановлено достатньо підстав для застосування до ОСОБА_8 ст. 69 КК України при визначені розміру покарання.
При цьому суд апеляційної інстанції, зазначаючи про нелогічність апеляційних вимог прокурора в частині призначення ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі санкції відповідної статті КК України лише за один із скоєних ним кримінальних правопорушень, приходить до висновку про можливість та необхідність застосування цього закону не тільки при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 15 та ч. 3 ст. 185 КК України, а й при визначенні розміру покарання за ч. 2 ст. 186 КК України.

Що ж стосується апеляційного прохання обвинуваченого про застосування до нього разом із ст. 69 КК України, ще і положень ст. 75 КК України із звільненням ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, то вони є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки усі обставини, на які посилався апелянт вже були враховані не тільки судом першої інстанції, а й колегією суддів.

Більш того такі апеляційні вимоги не можуть бути задоволені і з огляду на наявність обставини, що обтяжує покарання, кількість епізодів злочинної діяльності обвинуваченого, а також відомості про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за скоєння інших дій, що мають ознаки кримінальних правопорушень, що беззаперечно свідчить про те, що вказана особа не може бути виправлена без ізоляції від суспільства, про що обґрунтовано зазначив і суд першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги захисника та про часткове задоволення апеляційних вимог обвинуваченого та прокурора із зміною вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання.

З огляду на наведене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Застосувати до ОСОБА_8 положення ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_8 :
- за ч. 3 ст. 15 та ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
В решті вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з моменту проголошення, засудженим, який утримується під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа №11кп/796/406/2014 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1

Доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- з участю прокурора ОСОБА_6
- захисника ОСОБА_7
- обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року щодо ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

На підставі ст. 376 КПК України складається та оголошується резолютивна частина ухвали.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Застосувати до ОСОБА_8 положення ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_8 :
- за ч. 3 ст. 15 та ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
В решті вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з моменту проголошення, засудженим, який утримується під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали буде оголошений о 10:40 год. 16.03.2015 року.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4