Провадження № 11-кп/792/316/15
Категорія: ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 342,
ч. 2 ст. 345 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження № 0000021 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 4 березня 2015 року,-

В с т а н о в и л а :
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 4 березня 2015 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Явтухи, Деражнянського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 127 ч. 1, 342 ч. 2, 345 ч. 2 КК України та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 127 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 342 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_9 визначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 4 березня 2015 року, зараховано в цей строк час утримання його під вартою з 25 вересня 2014 року по 3 березня 2015 року включно.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_9 залишено попередній тримання під вартою.

За вироком суду, ОСОБА_9 5 травня 2013 року близько 22 год. за місцем свого тимчасового проживання у кв. АДРЕСА_2 , з метою примусити свого неповнолітнього пасинка ОСОБА_11 , 2001 р.н., зізнатися у скоєнні крадіжки коштів у його матері ОСОБА_12 у сумі 10 тисяч гривень, наніс один удар стопою ноги у спину ОСОБА_11 , від якого той відчув сильний фізичний біль, далі зв`язав йому обидві руки мотузкою, підняв його руки догори та, перекинувши мотузку через двері, потяг за мотузку та таким чином підвішав малолітнього ОСОБА_11 на дверях, після чого почав наносити удари металевою палицею по різним частинам тіла, та при цьому заткнув йому рот ганчіркою кляпом. Нанісши ряд ударів по різним частинам тіла потерпілого, ОСОБА_9 витягнув ганчірку-кляп із рота потерпілого та запитував, де поділися кошти, які той взяв у його матері. Малолітній ОСОБА_11 намагався пояснити ОСОБА_9 куди він подів частину грошей, а також пояснював, що він взяв лише 3 тисячі гривень, а не 10 тисяч гривень. Така відповідь ОСОБА_9 не задовольнила та він, запхнувши кляп до рота, продовжував наносити удари палицею по тілу свого пасинка ОСОБА_11 .

Наступного дня 6 травня 2013 року близько 08 год. ОСОБА_9 , розбудивши малолітнього ОСОБА_11 , знову зв`язав йому обидві руки мотузкою, підняв його руки догори та, перекинувши мотузку через двері, потяг за мотузку та таким чином підвісив малолітнього ОСОБА_11 на дверях, заткнувши йому рот ганчіркою, почав наносити удари по різним частинам тіла свого пасинка. Після чого, ОСОБА_9 взяв у руки цеглину, якою наніс один удар в потилицю голови малолітнього ОСОБА_11 , при цьому цеглину залишив на потилиці, з тією метою, якщо цеглина впаде, то він буде ще сильніше наносити удари металевою палицею. Залишивши малолітнього ОСОБА_11 висіти на дверях з цеглиною на потилиці, ОСОБА_9 вийшов на вулицю. Повернувшись через декілька хвилин та, виявивши, що цеглина впала на підлогу, ОСОБА_9 продовжував наносити удари по різним частинам тіла малолітньому ОСОБА_11 .

Такими діями ОСОБА_9 заподіяв малолітньому ОСОБА_11 крововиливи м`яких тканин обох плечових суглобів, лівого стегна, саден шкіри потиличної ділянки голови, підборіддя справа, правого плеча, садна шкіри обох передпліч з переходом на променево - зап`ястні суглоби, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Окрім цього, 25 вересня 2014 року близько 11 год., розшукуємий за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, ОСОБА_9 переховувався від співробітників міліції у будинку, за місцем проживання своєї матері, що по АДРЕСА_3 . У цей час до подвір`я підійшов працівник сектору карного розшуку Хмельницького МВ УМВС України у Хмельницькій області ОСОБА_7 , який його розшукував, та, помітивши ОСОБА_9 , наказав йому стояти на місці так як він із міліції та затримуватиме останнього, як розшукуємого. У свою чергу ОСОБА_9 , зрозумівши, що його розшукали, утік на горище будинку, де заховався. Переслідуючи розшукуємого, ОСОБА_7 піднявся на горище, де намагався знайти ОСОБА_9 . У цей час ОСОБА_9 вчинив активний опір ОСОБА_7 , а саме схопив його правою рукою за шию та почав душити з метою примусити останнього відмовитися від переслідування. У свою чергу ОСОБА_7 вирвався від ОСОБА_9 та, виконавши прийом рукопашного бою, закрутив його руку йому за спину.

Внаслідок зазначених дій, ОСОБА_9 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляду крововиливів м`яких тканин шиї, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі стверджує, що участі у вчиненні злочинів не приймав. Тому просить вирок суду скасувати, а справу провадженням закрити, вважає, що його провина під час досудового розслідування, з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами в процесі судового розгляду не доведена, а злочин, передбачений ст. 127 КК України скоєний іншою особою матір`ю малолітнього потерпілого ОСОБА_13 .

Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , вважає, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, та мають істотні суперечності. На його думку, суд не взяв до уваги показання інших свідків по справі, які стверджували алібі обвинуваченого, не дав їм правової оцінки, не звернув увагу на розбіжності в показаннях потерпілого ОСОБА_11 . Це, на думку захисника, свідчить про упередженість суду і є підставою для скасування вироку та закриття кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, з посиланням на зазначені в них доводи, прокурора та потерпілого ОСОБА_7 , які просять апеляційні скарги ОСОБА_9 та його захисника відхилити, перевіривши матеріали провадження, в тому числі матеріали провадження за № 0000021 відносно конкретних працівників органів внутрішніх справ проведеного за зверненням сторони захисту щодо застосування незаконних методів розслідування та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочинів при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин провадження та перевірка їх доказами судом проведено упереджено, без з`ясування даних, які мають значення для встановлення істини у справі, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими судом доказами.

Зокрема, в судовому засіданні ОСОБА_9 не заперечував та ствердив обставини спричинення малолітньому ОСОБА_11 значних тілесних ушкоджень на початку травня 2013 року, а також наявність конфлікту 25 вересня 2014 року в процесі його затримання з працівниками міліції, однак викладав свою версію подій.

Показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який прямо вказав на обвинуваченого, як на особу, яка на початку травня 2013 року спричинила йому значну кількість тілесних ушкоджень, в деталях виклав обставини вчинення злочину, в тому числі щодо механізму та характеру утворення таких тілесних ушкоджень.

Аналогічними показаннями представника потерпілої ОСОБА_13 , які повністю узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_11 в тому числі щодо механізму та характеру спричинення тілесних ушкоджень, яка ствердила обставини неодноразового побиття ОСОБА_9 малолітнього потерпілого, спричинення тілесних ушкоджень останньому, в тому числі його зв`язування, підвішування на двері і побиття металевою палицею.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , яка показала, що на початку травня обвинувачений привіз до неї в Тернопільську область малолітнього потерпілого зі слідами значних побоїв. Ствердила, що ОСОБА_9 не заперечував та підтвердив обставини особистого побиття малолітнього внаслідок вчиненої останнім крадіжки.

Показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які показали, що на початку травня 2013 року малолітній ОСОБА_11 прийшов до навчального закладу зі слідами значних побоїв та повідомив, що такі йому спричинив обвинувачений ОСОБА_9 .

Жодним чином не спростованими показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які повністю узгоджуються між собою, про те, що обвинувачений ОСОБА_9 , в процесі його затримання за підозрою у вчиненні злочину, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є працівником міліції, умисно спричинив йому тілесні ушкодження, вів себе агресивно, жодним чином не реагуючи на попередження.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_9 злочину об`єктивно стверджується даними акту обстеження матеріально-побутових умов проживання потерпілого ОСОБА_11 з яких вбачається, що останній проживав по АДРЕСА_1 в тому числі разом з ОСОБА_9 , тобто саме там, де зі слів малолітнього потерпілого обвинувачений здійснював його катування та побиття (а.п. 42).

Із змісту висновку експерта № 544 від 17.05.2013 року вбачається, що малолітньому ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу м`яких тканин обох плечових суглобів, лівого стегна, саден шкіри потиличної ділянки голови, підборіддя справа, правого плеча, що могли утворитися від ударів тупим твердим предметом (предметами) з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути металева палиця чи подібний їй предмет.

Садна шкіри обох передпліч з переходом на променево-зап`ястні суглоби, що могли утворитися від тертя напівжорстким предметом, яким могла бути мотузка, про що свідчать їх розміри, форма та локалізація.

Перераховані тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Судячи з кольору та стану тілесних ушкоджень, вони можуть мати давність утворення в межах 7-10 діб до моменту проведення експертизи, що не виключає можливості їх утворення в час та при обставинах, на які вказує потерпілий (а.п. 57).

Змістом акту амбулаторної судово-психолого-психіатричної експертизи № 126 від 11.06.2013 року стверджується, що рівень розумового розвитку неповнолітнього ОСОБА_11 відповідає його віку.

ОСОБА_11 в момент вчинення щодо нього кримінального правопорушення будь-яким психічним захворюванням не страждав, а тому міг усвідомлювати свої дії, передбачати їх наслідки та керувати ними.

ОСОБА_11 з урахуванням його емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей та рівня розумового розвитку, здатний правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, і давати про них відповідні показання (а.п. 85-87).

Аналізуючи висновки судово-медичної та судово-психолого-психіатричної експертиз в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, колегія суддів вважає, що виявлені в ОСОБА_11 численні тілесні ушкодження були спричинені саме обвинуваченим. Оскільки саме ОСОБА_9 , зв`язавши потерпілого та підвісивши його на двері, металевою палицею, наносив йому тілесні ушкодження, що стверджується в тому числі послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який з урахуванням його індивідуально-психологічних особливостей та рівня розумового розвитку, здатний правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, і давати про них відповідні показання.

Доказів, які б стверджували протилежне ні обвинуваченим, ні його захисником не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Даними довідки-характеристики Баламутівської сільської ради Ярмолинецького району та постанови судді Ярмолинецького районного суду від 23.01.2013 року з яких вбачається, що проживаючи на території даної сільської ради, ОСОБА_9 застосовував фізичне насилля до членів своєї сім`ї, в тому числі малолітнього потерпілого ОСОБА_11 (а.п. 92, 101-102).

Змістом протоколу слідчого експерименту стверджується, що потерпілий ОСОБА_11 в присутності понятих та педагога, з застосуванням фотозйомки, що виключало можливість вчинення будь-якого тиску та примусу на нього, в деталях вказав місце, спосіб та механізм нанесення йому обвинуваченим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. При цьому повідомляв такі деталі вчиненого злочину, які могли бути відомі виключно особі, яка безпосередньо постраждала від протиправних дій (а.п. 143-145).

Із даних травмокарти та висновку експерта № 1294 від 17.10.2014 року вбачається, що потерпілому ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів м`яких тканин шиї, що могли утворитися від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути пальці кистей (чи кисті) людини, за механізмом «стискання», про що свідчать їх розміри, локалізація та свідчення лікаря травмпункту міської лікарні.

За своїм характером ушкодженням виявленні в потерпілого ОСОБА_7 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки та могли бути спричинені йому напередодні його звернення в травмпункт, тобто 25.09.2014 року.

Характер і локалізація вказаних тілесних ушкоджень не виключають можливість їх отримання в час та при обставинах на які вказує потерпілий ОСОБА_7 (а.п. 151).

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 про необґрунтованість порушення кримінального провадження та його засудження.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченим, ні його захисником не надано.

Більше того, дані твердження ОСОБА_9 та його захисника були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення злочинів ОСОБА_9 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

В провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_11 та свідків заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Такі обставини ґрунтуються виключно на твердженнях ОСОБА_9 та його захисника, які є прямо зацікавленими особами, їх роздумах щодо процесів в державі, діяльності правоохоронних органів, систематичних звинуваченнях органів досудового розслідування та суду в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні кримінального закону та особи потерпілої, що не можна визнати допустимими доказами.

Більше того, такі твердження спростовуються матеріалами кримінального провадження за № 0000021 відносно конкретних працівників органів внутрішніх справ, проведеної за твердженням обвинуваченого, на вимогу суду.

Таким чином, підстав вважати, що в процесі досудового розслідування зі сторони органів внутрішніх справ та досудового розслідування на обвинуваченого, малолітнього потерпілого чи свідків чинився тиск, в колегії суддів немає, про що свідчить також перевірка даних фактів органами прокуратурами, за результатами якої 25.05.2015 року винесено чинну постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення в діях конкретних працівників внутрішніх справ.

Колегія суддів відхиляє твердження обвинуваченого та його захисника в тій частині, що ОСОБА_9 до вчинення злочинів не причетний, оскільки вони є не послідовними, суперечливими, не відповідають фактичним обставинам провадження та спростовуються дослідженими в судовому засіданні, вищенаведеними доказами.

В тому числі, показаннями потерпілого ОСОБА_11 , де він послідовно, будучи допитаний не один раз, в тому числі під час проведення слідчого експерименту, в присутності педагога та понятих, з застосуванням відеозйомки, що виключало вчинення на нього будь-якого тиску та примусу, давав послідовні показання, якими в деталях викладав обставини вчинення злочину, спричинення йому тілесних ушкоджень саме ОСОБА_9 (а.п. 143-145).

При цьому, ОСОБА_11 , даючи викриваючі ОСОБА_9 показання у вчиненні злочину, повідомляв такі деталі, які могли бути відомі виключно особі, яка безпосередньо була очевидцем його скоєння.

На переконання колегії суддів, з огляду на те, що ці показання потерпілого ОСОБА_11 щодо вчинення відносно нього злочину ОСОБА_9 , характеру та механізму спричинення тілесних ушкоджень, повністю узгоджуються з даними висновків експертів № 544 від 17.05.2013 року та № 126 від 11.06.2013 року, свідчить про їх достовірність, належність та допустимість (а.п. 57, 85-87).

Більше того, показання потерпілого ОСОБА_11 , якими він викрив ОСОБА_9 у вчинені злочину відносно нього повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які стороною захисту жодним чином не спростовані.

В матеріалах провадження відсутні належні дані, які б викликали сумніви в щирості та достовірності послідовних показань вказаних свідків в цій частині.

У зв`язку з цим підстав вважати, що потерпілий ОСОБА_11 та свідки, всі без виключення, враховуючи повну безсторонність ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 оговорюють ОСОБА_9 в колегії суддів не має.

При цьому, вказані твердження названих свідків повністю узгоджуються з вищенаведеними, дослідженими судом доказами.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями ОСОБА_9 та його захисника, що його обвинувачення ґрунтується виключно на суперечливих показаннях потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_7 . Оскільки, його вина у вчиненні злочинів доведена на підставі вищенаведених, здобутих органами досудового розслідування, досліджених та перевірених судом доказах у їх сукупності, в тому числі даних протоколів слідчих дій, висновках експертів, які підтверджують обставини та висновки встановлені судом та спростовують твердження обвинуваченого і його захисника.

Як стверджується матеріалами кримінального провадження, обставини спричинення потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, були предметом детальних, численних перевірок та криміналістичних досліджень, по гарячих слідах, перевірялося і алібі ОСОБА_9 . Вказані обставини повністю спростовують твердження обвинуваченого і його захисника про можливу причетність ОСОБА_13 до скоєння злочину та ігнорування слідчими органами особи останньої.

Разом з тим, всі проведені дослідження, в тому числі особи ОСОБА_13 , жодним чином не підтвердили її причетність до спричинення малолітньому тілесних ушкоджень, на відміну від ОСОБА_9 , докази вини якого у вчиненні вказаного злочину носять беззаперечний характер.

Жоден свідок, в тому числі працівники педколективу та міліції, які проводили з нею процесуальні дії не вказали та не встановили наявних в неї тілесних ушкоджень характерних для нанесення тілесних ушкоджень.

Будь-яких об`єктивних доказів цих обставин в матеріалах провадження не встановлено, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

У колегії суддів викликає обґрунтований сумнів, спростовується вищенаведеними доказами, є надуманою і логічно неспроможною версія сторони захисту, що ОСОБА_13 , спричинивши сину тілесні ушкодження з метою уникнення відповідальності відвезла малолітнього потерпілого до сестри. Оскільки ці обставини категорично заперечили в процесі судового розгляду як потерпілий ОСОБА_11 та і свідок ОСОБА_14 , які прямо вказали на обвинуваченого, як на особу, яка безпосередньо, спричинивши малолітньому тілесні ушкодження, відвезла його в Тернопільську область до тітки.

Як органами досудового розслідування, так і судом у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, які дали вичерпні відповіді на спірні питання, в тому числі захисника та обвинуваченого щодо спроможності показань ОСОБА_9 з приводу способу та механізму спричинення потерпілим тілесних ушкоджень.

Не свідчить і про відсутність складу злочину в діях обвинуваченого і твердження сторони захисту, що мати малолітнього потерпілого свідок ОСОБА_13 не вжила заходів для припинення злочинних дій ОСОБА_9 відносно сина, оскільки ці обставини жодним чином не стверджують алібі обвинуваченого, так як остання була залякана обвинуваченим та систематично зазнавала знущань з його боку, що стверджується вищенаведеними доказами.

Жодним чином не скасовує в діях ОСОБА_9 складу злочинів, не впливає на кваліфікацію його дій та не звільняє його від кримінальної відповідальності твердження захисника ОСОБА_8 про безпідставність оголошення розшуку обвинуваченого в процесі досудового слідства.

Оскільки з огляду на те, що ОСОБА_9 ухилився від органів досудового розслідування та з місця проживання зник, на виклики слідчого не з`являвся, ухвалою суду за поданням правоохоронних органів був оголошений в розшук.

Вказані обставини стверджуються як матеріалами кримінального провадження та жодним учасником апеляційного розгляду, в тому числі захисником ОСОБА_8 не спростовані.

В матеріалах провадження відсутні належні дані, які б викликали сумніви в щирості та достовірності послідовних показань потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 щодо обставин спричинення тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченим в процесі затримання останнього, його обізнаності щодо особи ОСОБА_7 , який є працівником міліції та знаходився при виконанні службових обов`язків.

Крім того, як вбачається з послідовних показань потерпілого ОСОБА_7 , які в основній своїй частині повністю узгоджуються з показаннями ОСОБА_9 , потерпілий, прибувши на місце переховування обвинуваченого, з метою його затримання представився працівником міліції, неодноразово наголошував на цьому, однак ОСОБА_9 його твердження ігнорував та намагаючись уникнути затримання почав наносити йому тілесні ушкодження.

Таким чином ОСОБА_9 достовірно знав, що потерпілий ОСОБА_7 є працівником правоохоронних органів, перебуває при виконанні службових обов`язків, однак своїх злочинних дій не припинив, навпаки намагався спричинити йому тілесні ушкодження.

З огляду на те, що ОСОБА_9 чинив по відношенню до працівника правоохоронного органу потерпілого ОСОБА_7 активні фізичні дії, протидіючи його законній діяльності, спричинив йому тілесні ушкодження, свідчить саме про опір обвинуваченого працівнику правоохоронного органу та вчинення кримінально-карного діяння, а не злісну непокору останньому.

Різниця в антропологічних даних обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_7 жодним чином не перешкоджала ОСОБА_9 чинити активні дії по відношенню до потерпілого та спричинити йому тілесні ушкодження, при тому, що вона не є вже такою значною, в чому намагається переконати колегію суддів обвинувачений.

Колегія суддів відхиляє твердження свідка ОСОБА_12 , на які обвинувачений та його захисник посилаються як на алібі ОСОБА_9 . Оскільки остання є рідною матір`ю обвинуваченого, а тому є прямо зацікавленими особами.

Крім того, твердження вказаного свідка щодо обставин затримання обвинуваченого повністю спростовуються вищенаведеними, належними, об`єктивними та допустимими доказами.

Ставлячи питання про скасування вироку, ні обвинувачений, ні його захисник ОСОБА_8 , конкретних фактів порушення прав та законних інтересів обвинуваченого органами досудового розслідування та судом не навели, а виключно обмежилася перерахунком та декларуванням норм права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними, впливали на доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого чи визначення виду та строку покарання, перешкоджали ухвалити законне та обґрунтоване рішення, тягли за собою скасування вироку, на що посилаються обвинувачений та його захисник у провадженні не допущено.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 127 ч. 1, 342 ч. 2, 345 ч. 2 КК України.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та визначив таке з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів та особи обвинуваченого.

Зокрема, судом взято до уваги те, що ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні ряду злочинів, які є злочинами середньої тяжкості, їх підвищену суспільну небезпечність, вчинення злочину відносно малолітнього, що є обтяжуючою його покарання обставиною, спосіб та механізм їх вчинення, наслідки, що настали.

Як стверджується матеріалами провадження вину у вчиненні злочинів ОСОБА_9 не визнав навіть під тиском зібраних в провадженні доказів, даних виявлення жалю, спроби виправити ситуацію у справі не встановлено. Достатніх заходів для досягнення порозуміння та відшкодування шкоди потерпілим не вживав, негативно характеризується за місцем проживання.

За таких обставин, приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчинених обвинуваченим злочинів, які є злочинами середньої тяжкості, його особу, спосіб та механізм вчинення злочинів, наслідки, що настали, думку потерпілих, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, тобто ґрунтується на вимогах закону.

При цьому судом були враховані ті обставини, на які є посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника.

А тому колегія суддів не може погодитись з твердженнями обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника про призначення явно несправедливого покарання внаслідок його суворості.

Ті обставини, що ОСОБА_9 раніше не судимий, має на утриманні матір похилого віку, в даному випадку не є підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням, або призначення більш м`якого покарання, оскільки це не спростовує встановлених судом обставин і висновків та не дає підстав вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання.

Тому застосування до нього ст. ст. 69, 75 КК України колегія суддів вважає безпідставним.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 4 березня 2015 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , в його інтересах захисника ОСОБА_8 без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2 .