АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/869/15 Справа № 183/540/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004629, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_10 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , обвинувачених за ч.2 ст. 289 КК України, -

В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянин України, не одружений, не працюючий, який проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від призначеного покарання з випробуванням на 3 роки. Судом вирішено питання щодо процесуальних витрат й долю речових доказів. Також частково задоволено цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 солідарно на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10 355 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 грн., а всього 25 355 грн.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянин України, не одружений, працюючий продавцем у ТОВ «Каррі Україна», який проживає по АДРЕСА_2 ,раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням на 3 роки. Судом вирішено питання щодо процесуальних витрат, а також долю речових доказів. Також частково задоволено цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 солідарно на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10 355 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 грн., а всього 25 355 грн.

Вироком суду ОСОБА_9 , ОСОБА_8 визнано винними та засуджено за те, що поблизу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 ., реалізуючи злочинний умисел ОСОБА_9 , направлений на незаконне заволодіння автомобілем «ВАЗ 2106» державний номер НОМЕР_1 , близько 02:05 години 11 грудня 2014 року ОСОБА_9 разом з ОСОБА_8 , знаходячись поблизу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , за попередньою змовою, впевнившись, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає, підійшли до автомобіля «ВАЗ 2106» державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_9 відчинив незачинені водійські двері та разом з ОСОБА_8 зірвали замок рулевого колеса та за допомогою фізичної сили відштовхали вищезазначений автомобіль з місця скоєння кримінального правопорушення, після чого ОСОБА_9 зателефонував своєму знайомому ОСОБА_11 , щоб той приїхав на своєму автомобілі а забрав вказаний автомобіль, при цьому пояснив, що він зламаний. Після цього даний автомобіль було відбуксовано на вул.Толстого, 256 у м. Новомосковську.

Згідно судово-автотоварознавчої експертизи № 4664-14 від 20 січня 2015 року вартість автомобіля «ВАЗ 2106» державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , складає 15123,2 грн., тобто своїми діями ОСОБА_9 та ОСОБА_8 спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 15 123 грн. 20 коп. / т.1 а.п.51-55/.

В апеляції:
· потерпілий ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеності вини обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особам обвинувачених. Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 кожному у виді позбавлення волі строком на 5 років /Т.1 а.п.59-60/.

Заперечень на дану апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, позицію прокурора, який підтримав апеляцію потерпілого, міркування обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляції потерпілого та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи в межах апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає за необхідне апеляцію потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у скоєнні злочину за який їх засуджено, кваліфікація його дій за ч.2 ст.289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, учасниками судового провадження не оспорюються у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинувачених. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не виявлені. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що для виправлення обвинувачених та попередження нових кримінальних правопорушень необхідним та достатнім є призначення покарання у вигляді позбавлення волі та враховуючи, що обвинувачені можуть стати на шлях виправлення без відбування покарання, вирішив за можливе звільнити їх від відбування покарання з випробуванням. Підстав для застосування до ОСОБА_9 та ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі, встановленої санкцією статті, судом не виявлено.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Як убачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином , призначивши покарання в межах санкції статті.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_9 за вчинення вищезазначеного злочину суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 289 КК України без конфіскації майна.

Також апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_8 за вчинення вищезазначеного злочину суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем мешкання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 289 КК України без конфіскації майна.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані по особу ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , й призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів, а саме без реального його відбуття та ізоляції від суспільства, таким чином застосувавши до кожного з обвинувачених ст. 75 КК України, звільнивши від відбуття призначеного останнім покарання з іспитовим строком на три роки, тому доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_10 щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особам обвинувачених спростовуються матеріалами кримінального провадження, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, ст.405 КПК України, ст.407 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , обвинувачених за ч.2 ст. 289 КК України, без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4