Справа
№ 11-а- 213
в суді 1-ї інстанції Павелко І.Л.
ст. 186 КК України
УХВАЛА

Іменем України

4 березня 2008 року. Колегія
суддів судової палати у

кримінальних справах
апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого
-судді Драного О.П.,

суддів Палічука
А.О., Нікітіна О.С. , за участю прокурора Голубенко Г.П. та
захисника - адвоката ОСОБА_1,

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Кіровограді апеляцію засудженого ОСОБА_2 та в його інтересах апеляцію
захисника - адвоката ОСОБА_1 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 4 грудня 2007 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженець та
мешканець м. Кіровограда, українець,
громадянин

України, з
освітою 9 класів,
не одружений, раніше судимого

вироком
Кіровського районного суду від 1.04.
2005 року за ч.1

ст. 309
КК України на 1 рік позбавлення волі і
на підставі ст. .

75 КК України
звільненого від відбуття призначеного покарання

з іспитовим
строком на 1 рік,

засуджений за ч. 2 ст.
186 КК України на 4 роки
позбавлення волі і на підставі ст.

71 КК України за сукупністю вироків
шляхом часткового приєднання
невідбутої

частини покарання за
вироком від 1. 04. 2005 року остаточно
призначено йому

покарання у виді 4 (чотирьох) років
6 ( шести) місяців позбавлення волі.

Вироком
суду ОСОБА_2 було визнано винними та засуджено за те, що він в період іспитового строку, о 7 годині 14. 10. 2005 року біля
АДРЕСА_1, за попередньою змовою групою
осіб спільно з ОСОБА_3, вчинили відкрите
викрадення майна на суму 770 грн., а
саме ліхтаря на 70 грн., рулетки на 5
грн., автомагнітоли на 595 грн., антени до радіоприймача на 100 грн., з автомобіля ВАЗ-2101, державний номер: НОМЕР_1, який належить потерпшому ОСОБА_4 та якому завдали матеріальної шкоди на
вказану суму.

В
апеляції засуджений ОСОБА_2 просить переглянути справу та винести справедливе
рішення, оскільки, як він вважає, що попередньої змови у нього на вчинення
злочину не було та судом при призначені покарання не враховано, що потерпілий при його затримані застосував
до нього фізичне насильство і що він має тяжкі захворювання.

В своїй
апеляції захисник ОСОБА_1 в інтересах засудженого не оспорюючи кваліфікацію
вчиненого злочину ОСОБА_2, , просить змінити вирок і пом'якшити йому міру
покарання і не позбавляти його волі,
оскільки призначене покарання занадто суворе і не відповідає тяжкості
вчиненого засудженим злочину та даним про
його особу, тобто суд при призначені покарання не врахував у
повному

обсязі
дані про його особу і стан його здоров'я та пом'якшуючі його відповідальність
обставини, а саме, визнання ним своєї вини у скоєні злочину, його щире каяття, його другорядну роль у вчинені злочину, виріс без батьків, на момент вчинення злочину працював і
характеризується позитивно, отримав
черепно-мозкову травму і довгий час лікувався в лікарні, а також те,
що ОСОБА_3 3асуджений
за вироком суду від 9. 06. 2006 року за ч. 2
ст. 186 КК України з
застосованням ст. . 69 КК України.

Прокурор, який приймав участь у розгляді справи, подав на вирок апеляцію, яку відкликав до апеляційного розгляду
справи.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора про
залишення вироку без зміни і апеляцію засудженого і його захисника без
задоволення, пояснення засудженого
ОСОБА_2, який підтримав свою
апеляцію, пояснення захисника ОСОБА_1, який підтримав свою апеляцію і просить
призначити засудженому покарання з застосуванням ст. . 69 КК
України, вивчивши матеріали кримінальної
справи та обговоривши доводи апеляції,
колегія суддів вважає, що
апеляції не підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, висновок суду 1-ї інстанції про доведеність
вини засудженого ОСОБА_2, у вчиненні
інкримінованого йому злочину, а саме у
вчинені ним 14. 10. 2005 року, в період
іспитового строку, за попередньою змовою
групи осіб відкритого викрадення у потерпілого ОСОБА_5 з його автомобіля ВАЗ - 2101 майна на суму
770 грн., обгрунтований дослідженими
достовірними доказами по справі, яким
суд дав належну правову оцінку,
насамперед об'єктивними і послідовними показами самого засудженого про
визнання своєї вини у цьому злочині та показами потерпілого на досудовому
слідстві і в суді та іншими доказами по справі,
яким суд дав належну правову оцінку та які при розгляді справи ніким не
оспорювались у порядку ст. . 299 КПК України.

Враховуючи
викладене, колегія суддів вважає
безпідставними та надуманими доводи засудженого ОСОБА_2 в апеляції про те, що він не вчиняв злочин за попередньою змовою
групи осіб і що потерпілий при його затримані застосував до нього фізичне
насильство, оскільки він про це не
заявляв на досудовому слідстві і при розгляді справи у суді та навпаки на
досудовому слідстві і при розгляді справи у суді вину свою в скоєному злочині
визнавав повністю та за його згодою справа розглянута у порядку ч.3 ст. 299 КПК України, а тому відповідно до вимог нього закону він
позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи, у зв'язку з чим в цій частині апеляція
засудженого не підлягає розгляду, тим
більше, як вбачається з матеріалів
справи, травму голови засуджений отримав
не при затримані, а через деякий час
після вчиненого злочину і через це довгий час лікувався в лікарнях.

Таким
чином, кваліфікацію злочиних дій засудженого
ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 186 КК України колегія суддів визнає вірною
та об'єктивною і такою, що відповідає
матеріалам кримінальної справи.

При
призначенні покарання засудженому ОСОБА_2 судом 1-ї інстанції відповідно до
вимог ст. 65 КК України було враховано характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпечність
скоєного ним злочину, насамперед
вчинення ним злочину в період іспитового строку, а також обставини, які обтяжують та пом'якшують йому покарання
та дані про його особу і про стан його здоров'я, в тому числі ті, які зазначені в апеляції, а тому колегія суддів вважає, що йому міра покарання призначена відповідно
до вимог ст. ст.
65 і ст. 71 КК України і не є занадто суворою

та не вбачає
підстав в задоволені апеляції
про пом'якшення йому покарання
та зміни вироку в цій частині.

Керуючись ст. ст.
362, 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого
ОСОБА_2 та в його інтересах апеляцію захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровоград від 4
грудня 2007 року стосовно
ОСОБА_2 залишити без змін.