Справа № 159/4501/14-к Провадження №11-кп/773/15/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:п.7 ч.2 ст.115, ч.2 ст.310 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2015 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку кримінальне провадження № 0000432 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2014 року, яким,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с.Червоноармійське, Білокуракінського району Луганської області, житель АДРЕСА_1 , одружений, непрацюючий, з середньою освітою, раніше не судимий,

засуджений за п.7 ч.2 ст.115 КК України на 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі;

за ч.2 ст.310 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту затримання, тобто з 21 травня 2014 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 до вступу вироку у законну силу залишено попередній - тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь потерпілої ОСОБА_7 відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. ( п`ятдесят тисяч гривень) та майнової шкоди в розмірі 5333,10 грн. (п`ять тисяч триста тридцять три гривні десять копійок). В решті позову відмовлено.

Цивільний позов прокурора задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Ковельської міської ради ( отримувач : місцевий бюджет м.Ковеля, код платежу 24060300, р/р 0004, МФО 803014) витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину в сумі 317,43 грн. (триста сімнадцять гривень сорок три копійки).

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави в особі Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Волинській області ( код доходів 24060300 інші доходи) процесуальні витрати за проведені експертизи наркотичних засобів в сумі 368,94 грн. (триста шістдесят вісім гривень дев`яносто чотири копійки).

Вироком вирішено долю речових доказів.

Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, апеляційний суд, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за вчинення умисного вбивства з хуліганських мотивів потерпілого ОСОБА_10 та незаконне вирощування конопель у кількості п`ятдесят і більше рослин, при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_8 21 травня 2014 року в дворі будинку ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 разом з іншими односельчанами, серед яких був і потерпілий ОСОБА_10 , розпивав спиртні напої. Керуючись раптово виниклим умислом на вчинення вбивства, діючи під надуманим приводом з`ясування стосунків, він, близько 16.45 год. пішов до свого будинку по АДРЕСА_2 , взяв сокиру господарсько-побутового призначення, та повернувшись, безпричинно, з мотивів явної неповаги до суспільства, нехтуючи загальнолюдськими правилами поведінки та моралі, протиставляючи себе суспільству та іншим громадянам, реалізовуючи свій злочинний умисел на позбавлення ОСОБА_10 життя, умисно наніс останньому один удар сокирою в голову, заподіявши тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння черепа та забоєм головного мозку, набряком, набуханням головного мозку, синця обох повік лівого ока, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, і є небезпечними для життя в момент заподіяння, які спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 весною 2014 року на присадибній ділянці по місцю свого проживання в АДРЕСА_2 незаконно вирощував коноплю в кількості 99 рослин, які згідно висновку експертизи №258/258 від 27 травня 2014 року містять наркотичні та психотропні речовини і обіг яких допускається лише для промислових цілей.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що 21 травня 2014 року він разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_10 розпивав спиртні напої. Діючи під надуманим приводом з`ясування стосунків останні почали його бити. Вирвавшись з рук (останніх) нападників він з метою самозахисту взяв з багажника свого велосипеда сокиру і направився додому. Його з дерев`яною жердиною в руках наздогнав потерпілий ОСОБА_10 , який почав його жердиною бити, а згодом до нього приєднався ОСОБА_13 , який також став його бити. Відбиваючись сокирою від жердини він з необережності травмував голову ОСОБА_10 .

Посилається на те, що у нього був відсутній умисел на умисне вбивство потерпілого, а тілесні ушкодження несумісні з життям він наніс ОСОБА_10 з необережності. Зазначає, що ОСОБА_10 було доставлено в районну лікарню, де він прожив ще три дні, що також свідчить про відсутність у нього умислу на вбивство потерпілого.

Прокурор ОСОБА_14 є близьким родичем потерпілого, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про відвід прокурора.

Вказує, що конопля виявлена у його домогосподарстві є дикоростучим самосівом, цих рослин він не вирощував, що підтвердив свідок ОСОБА_15 .

Просить переглянути вирок суду першої інстанції щодо нього та ухвалити справедливе рішення.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 свої апеляційні вимоги уточнив і просив перекваліфікувати його дії за ч. 2 п. 7 ст. 115 КК України на ст. 128 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які подану апеляцію підтримали, потерпілу та прокурора, які апеляцію заперечили, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляція до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи і цим обставинам дав правильну юридичну оцінку. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфікував за ч. 2 п. 7 ст. 115 КК України, як умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 , вчинене з хуліганських мотивів та за ч.2 ст.310 КК України, як незаконне вирощування конопель у кількості п`ятдесят і більше рослин і така кваліфікація дій обвинуваченого є правильною. Вина ОСОБА_8 у вчинених злочинах повністю стверджується зібраними і перевіреними судом першої інстанції доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 у своїй апеляції на те, що умислу на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 у нього не було, а тілесні ушкодження потерпілому він заподіяв в ході самозахисту з необережності, а також, що потерпілий та свідок ОСОБА_13 під приводом з`ясування стосунків першими почали бити його дерев`яною жердиною, не ґрунтуються на матеріалах провадження та повністю спростовуються наведеними у вироку доказами, в тому числі і показаннями самого ОСОБА_8 , які він дав у суді першої інстанції, показаннями потерпілої та свідків, які були очевидцями події, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Так, будучи допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 своєї вини в умисному вбивстві з хуліганських мотивів потерпілого ОСОБА_10 не визнав. Однак не заперечив, що саме він наніс удар сокирою по голові потерпілому. Свої дії обґрунтовує самозахистом, а також вказує, що тілесні ушкодження потерпілому заподіяв з необережності.

Однак, незважаючи на це, вина ОСОБА_8 в умисному протиправному заподіянні смерті потерпілому ОСОБА_10 з хуліганських мотивів, при обставинах, наведених у вироку, доводиться матеріалами кримінального провадження і об`єктивно підтверджується наступними доказами, а саме:

Показаннями свідка ОСОБА_16 , який в суді першої інстанції показав, що 21 травня 2014 року в обідню пору він разом з потерпілим ОСОБА_17 , обвинуваченим ОСОБА_8 , а також свідком ОСОБА_18 в с. Черемошно розпивали спиртні напої та грали в карти. В ході цього, та без явної на те причини, ОСОБА_8 розізлився, та пішов додому. При цьому будь-якого конфлікту чи бійки між ним, потерпілим та іншими громадянами села не було. Через деякий час ОСОБА_8 повернувся на місце події з сокирою, підійшов до ОСОБА_10 і раптово наніс останньому удар сокирою по голові, після чого, забравши з собою сокиру, поїхав на велосипеді додому. ОСОБА_10 зразу ж знепритомнів, а на лівій задній стороні його голови була велика відкрита рана.

Про те, що обвинувачений ОСОБА_8 до нанесення ОСОБА_10 удару сокирою по голові, жодних конфліктів з потерпілим чи іншими присутніми на місці події особами не мав, підтвердив в суді свідок та очевидець події ОСОБА_13 .

Та обставина, що протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 обвинувачений заподіяв безпричинно та на ґрунті хуліганських мотивів з мотивів явної неповаги до суспільства, в суді підтвердили також свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_19 .

Так, будучи допитаним в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 показав, що до того як ОСОБА_20 пішов додому жодних конфліктів чи сварок між обвинуваченим та потерпілим, а також іншими жителями села Черемошне не було.

Свідок ОСОБА_19 підтвердив, що 21 травня 2014 року близько 17 години бачив як ОСОБА_8 їхав на велосипеді тримаючи в руці сокиру, якою також погрожував і йому. Через деякий час він підійшов до будинку ОСОБА_21 побачив ОСОБА_22 з рубаною раною на голові, а ОСОБА_23 повідомив його, що ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_10 сокирою по голові.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 152 (а.к.п. 126-131) на тілі потерпілого ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: важкої відкритої черепно-мозкової травми з проникаючим пораненням скроневої ділянки, зламом кісток основи черепа і луски скроневої кістки зліва, забою головного мозку важкого ступеню, набряку та набухання головного мозку, розриву стінки лівого слухового проходу, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії предмета, який має рублячо-ріжучі властивості.

Смерть потерпілого ОСОБА_10 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння черепа, забоєм головного мозку та набряком і набуханням головного мозку. Між заподіяними обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 тілесними ушкодженнями і настанням смерті потерпілого є прямий причинний зв`язок.

(а.к.п. 123-125; 126-131. )

Допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_19 , а також потерпіла ОСОБА_7 ствердили, що за характером обвинувачений ОСОБА_8 є агресивною та неврівноваженою людиною, неодноразово погрожував та кидався на односельчан з ножем, а будучи у стані алкогольного сп`яніння є агресивним.

В кримінальному проваджені проведені судово-психіатрична та судова наркологічні експертизи.

Згідно висновків експертів ( акт № 150 а.к.п.115-117) ОСОБА_8 у період вчинення протиправних дій ознак хронічного психічного захворювання, недоумства чи тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а перебував у стані простого алкогольного сп`яніння. За своїм психічним станом ОСОБА_8 в період вчинення кримінального правопорушення у стані фізіологічного афекту також не перебував, усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними.

Однак, враховуючи його емоційний стан, індивідуально-психологічні особливості та рівень розумового розвитку, ОСОБА_8 , в момент надмірного емоційного збудження та вибуху агресивності, перебуваючи під впливом алкоголю здатний плутати певні деталі обставин в напружених ситуаціях або не визнавати стосовно себе того, що видається йому неправильним.

В суді першої інстанції встановлено, що між потерпілим і обвинуваченим ні в день події, а ні до того конфліктів і суперечок не було. Потерпілий жодних протиправних дій по відношенню до обвинуваченого в той день, а ні раніше не вчиняв. Умисел на вбивство потерпілого ОСОБА_10 у ОСОБА_8 виник раптово через неадекватну реакцію останнього на поведінку присутніх. З метою реалізації такого умислу він пішов додому, взяв сокиру, а прийшовши на місце події, без будь-яких на те причин наніс нею удар по голові ОСОБА_10 .

Суд першої інстанції врахував усі ці обставини справи і прийшов до висновку, що вбивство потерпілого ОСОБА_10 обвинувачений вчинив з хуліганських мотивів. Такі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних у справі доказів і є правильними.

Про наявність прямого умислу на позбавлення життя потерпілого вказує факт усвідомленого, тобто умисного зі значною силою нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 удару сокирою у життєво-важливий орган голову потерпілого. Посилання ОСОБА_8 на те, що удар він наніс з необережності, відбиваючись сокирою від ударів дерев`яною жердиною, які наносив йому ОСОБА_10 ніякими доказами не підтверджуються, а тому ці доводи апеляційний суд до уваги не приймає.

Так, очевидці зазначеної події категорично заперечили будь-який конфлікт між потерпілим і обвинуваченим. При огляді місця події (а.к.п.114-117) не було виявлено жодних жердин на які вказує обвинувачений, а на його тілі не виявлено ушкоджень, які могли б утворитись від ударів жердиною (109-110).

Зокрема, згідно висновку судово-медичної експертизи за № 160 станом на 21 травня 2014 року на тілі обвинуваченого виявлено тілесне ушкодження у виді синця розміром 3х2 см. і садна верхньої повіки лівого ока, які утворились за 12-24 години до моменту огляду обвинуваченого.

В судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_24 в категоричній формі ствердив, що виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження утворились до 21 травня 2014 року, тобто до часу вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння.

Висновок експерта в цій частині об`єктивно підтверджується показаннями свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , які в судовому засіданні показали, що 20 травня 2014 року до них в житловий будинок прийшов ОСОБА_8 , який був у стані алкогольного сп`яніння та погрожував ножем ОСОБА_28 . Останній виштовхнув ОСОБА_8 з житлового будинку, від чого той впав і вдарився головою об відро.

Інших доказів, які би вказували, що виявлені на тілі ОСОБА_8 тілесні ушкодження заподіяв йому потерпілий ОСОБА_10 в матеріалах кримінального провадження немає. В матеріалах кримінального провадження відсутні також будь-які докази, що ОСОБА_10 та ОСОБА_13 з жердиною в руках напали на ОСОБА_8 , а також, що тілесні ушкодження потерпілому обвинувачений заподіяв при самозахисті та з необережності.

Тому доводи ОСОБА_8 у своїй апеляції на те, що тілесні ушкодження несумісні з життям він наніс ОСОБА_10 з необережності будь-якими доказами не підтверджуються і повністю спростовуються вище наведеними доказами.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 п. 7 ст. 115 КК України, тобто як умисне вбивство потерпілого з хуліганських мотивів, суд першої інстанції виходив, із сукупності всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а саме з того, що будь-яких конфліктних суперечок між потерпілим і обвинуваченим не було, потерпілий ОСОБА_10 щодо обвинуваченого ніяких протиправних дій не вчиняв, судом також враховано характер та спосіб вчинення кримінального правопорушення, знаряддя, що було застосовано для нанесення тілесних ушкоджень, характер та локалізацію тілесних ушкоджень на тілі потерпілого, а також те, що обвинувачений безпричинно, умисно та із значною силою наніс удар сокирою в особливо важливий орган - голову потерпілого, та інші конкретні обставини справи.

Всі ці обставини у їх сукупності свідчать про те, що наносячи без будь-яких причин удар сокирою зі значною силою в голову потерпілого, ОСОБА_8 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого та бажав їх настання.

Тому твердження обвинуваченого про відсутність у нього умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 , а також, що тілесні ушкодження потерпілому він заподіяв з необережності та при самозахисті повністю спростовані наведеними у вироку доказами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_8 за пунктом 7 частиною другою статті 115 КК України і підстав для перекваліфікації його дій на іншу статтю КК України, яка передбачає відповідальність за злочин проти життя і здоров`я людини не знаходить.

Посилання ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на те, що конопля виявлена у його домогосподарстві є диким самосівом, а суд безпідставно кваліфікував його дії за частиною другою статтею 310 КК України, як незаконне вирощування конопель у кількості більше п`ятдесяти рослин, є також безпідставними і спростовуються рядом наведених у вироку доказів.

Так, 23 травня 2014 року в ході обшуку та огляду домоволодіння ОСОБА_8 в АДРЕСА_2 працівниками міліції на двох оброблених земельних ділянках розміром 5м ? 3 м та 1м ?5 м виявлено 86 та 13 рослин конопель. Зазначені земельні ділянки розташовані між належним ОСОБА_8 житловим будинком та господарською спорудою. З приєднаних до справи фототаблиць вбачається, що, виявлена конопля росте у грядках та рядках, що свідчить про те, що дані рослини вирощувались, а не є самосівом. ( а.к.п. 124-132 ).

Про те, що рослини коноплі були не самосівом, а вирощувались у судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_29 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_30 сільський голова ОСОБА_31 , в судовому засіданні ствердив, що у 2011 році він попереджував ОСОБА_8 про недопустимість вирощування в господарстві рослин коноплі. Однак ОСОБА_8 стверджував, що використовує вказані рослини як ліки.

Про те, що виявлені у господарстві ОСОБА_8 рослини є рослинами коноплі, в яких містяться наркотичні та психотропні речовини і обіг яких допускається лише для промислових цілей стверджується висновком експертизи від 27 травня 2014 року №258/258 (а.к.п.147-152)

Наведеними вище доказами повністю спростовуються твердження апелянта про те, що виявлені на його земельній ділянці рослини коноплі є самосівом та не містять у своєму складі наркотичних та психотропних речовин.

Покладені в основу обвинувального вироку вищенаведені докази, є належними, допустимими та достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 п. 7 ст. 115 та ч.2 ст.310 КК України.

В суді першої інстанції встановлено, що прокурор ОСОБА_14 є лише однофамільцем потерпілого ОСОБА_10 , а тому суд першої інстанції правильно відмовив ОСОБА_8 у задоволенні клопотанні про відвід прокурора. Жодних доказів, що прокурор ОСОБА_14 є родичем потерпілого, або іншим чином зацікавлений у вирішенні справи в матеріалах справи не міститься. Таких доказів не навів обвинувачений також і у апеляційній скарзі. Тому посилання обвинуваченого в апеляції на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у відводі прокурора, не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції розгляд кримінального провадження провів у відповідності до вимог КПК України, а саме в судовому засіданні допитав обвинуваченого, потерпілу, свідків, судово-медичного експерта, дослідив речові та письмові докази, вирішив усі заявлені учасниками провадження клопотання, в тому числі і клопотання обвинуваченого та його захисника. Інтереси ОСОБА_8 на досудовому слідстві та у суді представляв захисник адвокат ОСОБА_9 (а.к.п.177). Обвинувачений ОСОБА_8 також брав активну участь у розгляді провадження. Тому посилання обвинуваченого в апеляції про неналежний його захист та обвинувальний ухил судового слідства не заслуговують на увагу.

Усі інші наведені обвинуваченим у апеляції доводи також не впливають на законність постановленого судом вироку.

Суд першої інстанції керуючись законом всебічно, повно і неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, а кожен доказ дослідив з точки зору належності, достовірності і допустимості, а сукупність зібраних доказів давала суду підстави для ухвалення щодо ОСОБА_8 обвинувального вироку.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання суд у відповідності до вимог ст. ст. 50,65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, один з яких є особливо тяжким, а інший тяжким злочином та особу винного у їх сукупності. Пом`якшуючих покарання обставин суд не знайшов. До обтяжуючих покарання обставин відніс вчинення вбивства у стані алкогольного сп`яніння.

По відношенню до обвинуваченого врахував, що злочин він вчинив вперше, вину у вчиненому не визнав, вибачення у потерпілої не попросив, шкоди не відшкодував, раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку. Разом з тим, за характеристикою сільського голови є працьовитим, займається городництвом, одружений.

З урахуванням наведеного прийшов до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе лише у місцях позбавлення волі та призначив покарання у межах санкцій інкримінованих статей, а остаточне покарання за сукупністю злочинів призначив шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Призначене покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду першої інстанції є умотивованим.

Підстав для його зміни чи скасування з обставин, наведених у апеляції, колегія суддів судової палати не знаходить.

Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2014 року щодо нього без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4