Справа № 363/2260/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/803/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 39 23.07.2015

УХВАЛА
Іменем України
23 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі : ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0000473 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Вишгородського району на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 09 червня 2015 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК України, повернуто прокурору,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09 червня 2015 року обвинувальний акт з додатками в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК України, повернуто прокурору.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувачення стосовно ОСОБА_7 не викладено окремо за кожним кримінальним правопорушенням з посиланням на положення статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а зазначено одним текстом, без кваліфікації за КК України окремо. Окрім того, в обвинувальному акті не вказано, коли саме виник умисел у обвинуваченого на придбання прекурсорів та не зазначено проміжок часу у який були здійснені дії по їх придбанню. Також суд вказує, що фактичні обставини кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими за ч.1 ст. 311 КК України, викладені поверхово, формулювання обвинувачення в цілому є неконкретним і не містить обставин, що підлягають доказуванню відповідно до статті 91 КПК України, обвинувальний акт передано до суду з порушенням розумних строків.

Не погоджуючись із ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Вишгородського районного суду від 09 червня 2015 року про повернення прокурору обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального законодавства України та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що викладення обвинувачення за кожним конкретним кримінальним правопорушенням окремо не передбачено, окрім того, під час досудового розслідування не встановлено точної дати та часу придбання прекурсорів та обладнання для виготовлення амфетаміну, тому зазначити у формулюванні обвинувачення дати було не можливим. Всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відповідно до ст. 91 КПК України, викладені в обвинувальному акті. Прокурор зазначає, що всупереч наведеним судом першої інстанції аргументам стосовно розумності строків, в КПК України не визначено строку передачі обвинувального акту до суду після його затвердження прокурором.
Заслухавши доповідача, прокурора, який не підтримав подану апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

У п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України вказано, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Оскільки обвинуваченому кожен склад злочину інкримінується окремо, і, відповідно до положень чинного законодавства, він несе за них кримінальну відповідальність, кожна подія кримінального правопорушення підлягає доказуванню, і, відповідно, виклад фактичних обставин їх вчинення повинен бути здійснений окремо.

Як слідує із направленого до суду першої інстанції обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , обвинувачення стосовно нього не викладено окремо за кожним кримінальним правопорушенням; відсутні посилання на відповідні положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Дані обставини зазначені одним текстом, без їх окремої кваліфікації. Тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Слід зазначити, що, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, під обвинуваченням розуміється твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Проте, при складанні органом досудового слідства обвинувального акту щодо ОСОБА_7 вказані вимоги дотримані не були.

Зокрема, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що фактичні обставини провадження щодо ОСОБА_7 викладені поверхнево, не конкретно, в обвинувальному акті не міститься обставин, що підлягають доказуванню.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на , те, що ОСОБА_7 фактично не пред`явлено та не сформульовано обвинувачення, що є порушенням норм кримінального процесуального права.

Таким чином, в обвинувальному акті в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 не зазначено конкретно висунутої йому підозри та чітко не сформульовано обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, не викладено належним чином фактичні обставини провадження, що призвело до порушення його гарантованих процесуальних прав, в тому числі й права на захист.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку стосовно невідповідності направленого обвинувального акту щодо ОСОБА_7 нормам кримінального процесуального законодавства та не можливості його призначення до судового розгляду.

Стосовно аргументів апелянта щодо недоцільності зазначення судом першої інстанції на порушення розумних строків направлення обвинувального акту до суду, то слід зазначити, що відповідно до статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, на що і вказав суд першої інстанції.

З огляду на наведене апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 09 червня 2015 року про повернення прокурору обвинувального акту з додатками у кримінальному провадженні № 0000473 відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Судді: підписи

З оригіналом згідно: Суддя: ОСОБА_2