пр.№ 1-кп/464/272/13
У Х В А Л А

02.12.2013 року Сихівський районний
суд міста Львова

у складі: головуючого - судді Дулебка
Н.І.,

секретар - Кріль Х.О.,

за участі: прокурора - Брухаля Л.Б.,

законного представника
неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_1,

захисника - ОСОБА_2,

обвинуваченого - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні питання продовження
тримання під вартою обвинуваченого
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, обвинуваченого за
ч.1 ст. 121 КК України, -

встановив:

ОСОБА_3 органом досудового
розслідування обвинувачується у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121
КК України.

Відповідно до положень ч.3 ст. 331 КПК
України, суд розглядає питання
доцільності продовження тримання під
вартою обвинуваченого ОСОБА_3

З'ясувавши думку учасників
кримінального провадження, зокрема,
прокурора, який вважає, що
обвинуваченому слід продовжити
тримання під вартою, оскільки жодні
обставини, що вплинули на обрання
запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою та його продовження на даний
час не змінилися; законного
представника неповнолітнього
потерпілого, яка заперечила проти
зміни запобіжного заходу; захисника та
підсудного, які заперечили проти
продовження тримання під вартою та
запропонували змінити запобіжний
захід на домашній арешт, звернули увагу
на те, що не з'явилися жодні обставини,
що могли б бути підставою для
продовження строку тримання під
вартою, немає підстав вважати, що
обвинувачений незаконно впливатиме на
потерпілого та свідків, має хвору
матір, визнає вину у вчиненому та щиро
розкаюється, суд приходить до
наступних висновків.

Згідно ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно
від наявності клопотань суд
зобов'язаний розглянути питання
доцільності продовження тримання
обвинуваченого під вартою до спливу
двомісячного строку з дня надходження
до суду обвинувального акта чи з дня
застосування судом до обвинуваченого
запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою.

Відповідно до ухвали слідчого судді
Сихівського районного суду м. Львова
від 30 жовтня 2013 р., строк тримання під
вартою ОСОБА_3 спливає 3 грудня 2013 р.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, законне, тобто
передбачене внутрішнім законодавством
тримання особи під вартою з метою
допровадження її до компетентного
судового органу за наявності
обґрунтованої підозри у вчиненні нею
правопорушення або якщо обґрунтовано
вважається необхідним запобігти
вчиненню нею правопорушення чи її
втечі після його вчинення, не є
порушенням права особи на свободу та
особисту недоторканість.

Враховуючи те, що підсудний
обвинувачується у вчиненні тяжкого
злочину, вчиненого із застосуванням
насильства, за яке законом передбачене
покарання виключно у виді позбавлення
волі на строк від п'яти до восьми років;
дані про особу обвинуваченого, його
вік, сімейний та матеріальний стан,
наявність місця реєстрації та
постійного місця проживання,
відсутність місця праці, відсутність
судимості, те, що ОСОБА_3 посередньо
характеризується за місцем проживання,
лікувався з приводу психічного розладу
з діагнозом: „Емоційно-нестійкий
розлад особистості (імпульсивний стан)"
та станом на час вчинення
інкримінованих діянь виявляв
шизотиповий розлад, суд приходить до
висновку, що обвинувачений може
переховуватися від суду, незаконно
впливати на потерпілого та свідків,
продовжити вчинення кримінальних
правопорушень, перешкоджати
кримінальному провадженню іншими
способами.

Таким чином, ризики, що існували на час
обрання запобіжного заходу у вигляді
тримання під вартою чи його
продовження не зменшилися, що
виправдовує тримання особи під вартою.
Застосування до підсудного іншого
запобіжного заходу, у тому числі,
домашнього арешту, за даних обставин є
недоцільним.

Визнання обвинуваченим вини у
вчиненому може бути враховане судом
під час ухвалення судового рішення та
не є підставою для зміни запобіжного
заходу.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 331 КПК
України, суд, -

ухвалив:

Строк тримання під вартою ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований та
проживає у АДРЕСА_1 - продовжити на два
місяці, а саме, до 3 лютого 2014 року.

Ухвала окремому оскарженню не
підлягає.

Головуючий