Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участю прокурора ОСОБА_5,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 27 травня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2014 року.

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2012 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК України, засуджено:

· за ч. 3 ст. 212 КК України до 255 000 грн штрафу з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 3 роки;

· за ч. 2 ст. 366 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані із виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно ОСОБА_1 визначено покарання у виді 255 000 грн штрафу та позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов'язки згідно з пунктами 2, 3 ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним і засуджено за те, що він, будучи директором ТОВ «Регіонпромсервіс», який та наділений адміністративно-господарськими і організаційно-розпорядчими функціями, тобто службовою особою, відповідальною за організацію та ведення бухгалтерського обліку і звітності, а також за нарахування та сплату податків, зборів й інших обов'язкових платежів, при здійсненні фінансово-господарської діяльності підприємства в період з 23 вересня 2009 року по 20 травня 2010 року всупереч вимогам п. 4.1 ст. 4, п. 11.3.1 ст. 11 Закону України «Про податок на прибуток підприємства» від 28 грудня 1994 року, з метою ухилення від сплати податку на прибуток підприємства за 2009 рік та І квартал 2010 року і зниження об'єкта оподаткування вніс неправдиві відомості до податкових декларацій щодо розміру валових прибутків підприємства за 2009 рік та І квартал 2010 року. Надавши до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська зазначені податкові декларації умисно ухилився від сплати податку на прибуток підприємства на суму 3 660 824 грн, що призвело до фактичного ненадходження до державного бюджету цієї суми, тобто у особливо великому розмірі.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2014 року вирок районного суду щодо ОСОБА_1 в частині кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 366 КК України і в частині призначеного за ч. 3 ст. 212 КК України покарання скасовано.

Ухвалено рішення про визнання його винним за ч. 1 ст. 366 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

За ч. 3 ст. 212 КК України ОСОБА_1 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 255 000 грн з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 3 роки з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_1 визначено покарання у виді штрафу в розмірі 255 000 грн з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 3 роки з конфіскацією майна.

В іншій частині цей вирок залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2014 року за наслідками розгляду касаційної скарги прокурора вирок апеляційного суду від 31 липня 2014 року щодо ОСОБА_1 в частині його засудження за ч. 1 ст. 366 КК України скасовано і справу в цій частині закрито на підставі ст. 11-1 КПК України, ст. 49 КК України.

Виключено з вироку суду апеляційної інстанції посилання на застосування ст. 70 КК України при визначені остаточного покарання за сукупністю злочинів.

У касаційній скарзі засуджений просить змінити постановлений стосовно нього вирок апеляційного суду та призначити покарання за ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 212 КК України у виді позбавлення волі на певний строк без додаткових покарань із застосуванням положень статей 75, 76 КК України. Обґрунтовує свої вимоги тим, що у зв'язку зі складним матеріальним становищем не має можливості сплатити визначений вироком штраф, та зазначає про відсутність у нього будь-якого майна, що підлягає конфіскації.

Заслухавши доповідача, заперечення прокурора щодо вимог засудженого у його касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги засудженого, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що дії ОСОБА_1 у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 212 КК України, який полягає в умисному ухиленні від сплати податку в особливо великому розмірі, кваліфіковані правильно та ніким не оскаржуються.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 397 КПК України 1960 року касаційний суд не вправі посилити покарання або застосувати закон про більш тяжкий злочин.

Обвинувальний вирок, постановлений апеляційним чи місцевим судом, ухвалу апеляційного суду щодо вироку місцевого суду може бути скасовано у зв'язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжкий злочин або більш суворе покарання лише у разі, коли з цих підстав подав скаргу прокурор або потерпілий чи його представник.

Зміна вироку апеляційного суду в частині призначеного покарання зі штрафу на позбавлення волі, як про це просить засуджений ОСОБА_1, на позбавлення волі є безперечним погіршенням становища засудженого, що касаційний суд робити не в праві.

Разом із тим апеляційний суд призначив ОСОБА_1 покарання за вчинений ним за ч. 3 ст. 212 КК України злочин у межах санкції цього закону з урахуванням внесених змін, яким покарання у виді позбавлення волі не передбачено.

Зважаючи на викладене, а також на те, що інші учасники кримінальної справи не оскаржували зазначений вирок апеляційного суду у зв'язку із невідповідностю призначеного покарання тяжкості злочину внаслідок м'якості, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог касаційної скарги засудженого.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване рішення, а також підстав для зміни вироку апеляційного суду в частині призначеного покарання, як зазначено у касаційній скарзі ОСОБА_1, у справі не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, пунктів 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2014 року щодо нього з урахуванням змін внесених до цього вироку ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2014 року - без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4