У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху
29 липня 2015 року м. Рівне

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 25 травня 2015 року, у кримінальному провадженні №0000383 відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Цим вироком ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України, та призначено йому покарання: за ч.2 ст.345 КК України у виді двох років шести місяців позбавлення волі; за ч.2 ст.342 КК України у виді одного року шести місяців позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_3 призначено у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання та встановлено іспитовий строк тривалістю два роки з покладенням, відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України обов`язків, а саме: не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи та періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції. Судом також було вирішено питання щодо речового доказу.

Не погодившись з вироком, потерпіла ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

Розглянувши апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 вважаю, що її зміст не відповідає вимогам ст.396 КПК України, а тому її слід залишити без руху, виходячи з наступного.

Зокрема, за вимогами вказаної норми закону, в апеляційній скарзі має бути зазначено судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив, вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обгрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необгрунтованість судового рішення; клопотання про дослідження доказів.

Якщо в апеляційній скарзі зазначаються обставини, які не були досліджені в суді першої інстанції, або докази, які не подавалися суду першої інстанції, то в ній зазначаються причини цього.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, апеляційний суд вправі скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно ч.1 ст.420 цього Кодексу суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке

кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необгрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
За вимогами ч.1 ст.421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшення суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Із апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_2 вбачається, що вона не погоджується з мірою призначеного ОСОБА_3 судом покарання за ч.2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на 2 роки 6 місяців позбавлення волі та не погоджується із остаточним покаранням, визначеного судом за сукупністю злочинів, у виді трьох років зі звільненням від відбування покарання та встановленням на підставі ст.75 КК України іспитового строку тривалістю два роки та вважає його несправедливим через м`якість, посилання на процесуальний закон, а саме на ч.1 ст.420, ч.1 ст.421 КПК України, нею не зроблені. Одночасно в прохальній частині апеляційної скарги просить вирок в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 скасувати та постановити новий, яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі за ч.2 ст.345 КК 2 роки та за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим -2 роки позбавлення волі ( вирок в частині призначення покарання ОСОБА_3 за ч.2 ст.342 КК України не оскаржується), тобто просить призначити покарання ще м`якше, ніж призначено судом першої інстанції.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст.65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів

Частиною першою ст.75 КК України, передбачено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системним аналізом вищезазначених норм кримінального законодавства встановлено, що призначення обвинуваченому покарання і звільнення його від такого відбування не є тотожними поняттями. Потерпіла ОСОБА_2 , висловивши прохання про скасування вироку та постановлення нового, яким просить пом`якшити призначене ОСОБА_3 за ч.2 ст.345 КК покарання з двох з половиною років позбавлення волі до двох років позбавлення волі, а за сукупністю злочинів до двох років позбавлення волі, без застосування ст.75 КК України, покликається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідно до ст.414 КПК України, не зазначивши при цьому жодної з підстав, передбачених ч.1 ст.420 КПК України,

яка встановлює вичерпний перелік випадків для скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення нового судом апеляційної інстанції та, висловивши прохання про помякшення ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст.345 КК та за ч.1 ст.70 КК, не зазначила, які помякшуючі покарання обставини не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання саме за ч.2 ст.345 КК України, що позбавляє суд апеляційної інстанції прийняти законне та обгрунтоване рішення.

Згідно ч.1 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст.396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати пятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу. Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. 399 КПК України, суддя-доповідач,-

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 25 травня 2015 року, у кримінальному провадженні №0000383 відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України - залишити без руху.

Надати потерпілій ОСОБА_2 7 (сім) днів для усунення недоліків апеляційної скарги, який починає вираховуватись з дня отримання нею копії даної ухвали.

Копію ухвали невідкладно надіслати потерпілій ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1