У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючої

Верещак В.М.,

суддів

Кравченка К.Т., Кузьменко О.Т.

розглянула
у судовому засіданні 2 жовтня 2008 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та його захисників ОСОБА_2, ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5
листопада 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 15
січня 2008 року.

Вироком місцевого суду

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

уродженця і жителя м. Хмельницький,

такого, що не має судимості,

засуджено
до позбавлення волі:

- за
ч. 2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України на два роки;

- за ч.1 ст.121
КК України на п'ять років.

На підставі ст. 70 КК України, ОСОБА_1,
за сукупністю злочинів призначено позбавлення волі на п'ять років.

Постановлено стягнути із ОСОБА_1:

- у
доход держави 117 грн. 65 коп. судових витрат;

- на користь
потерпілого ОСОБА_5 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької
області від 15 січня 2008 року апеляції засудженого ОСОБА_1 та захисників
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 залишені без задоволення.

Як визнав місцевий суд, 1 червня 2007
року, приблизно о 1 годині, ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння, у приміщенні бару «Шторм», що на вул. П.Мирного, 28/3 у м.
Хмельницький, намагався викрасти жіночу сумку, що належить ОСОБА_9, у якій
знаходилося майно потерпілої а також мобільний телефон «Нокіа», що належить
ОСОБА_5 Однак, ОСОБА_1 не зміг довести злочинний умисел до кінця, оскільки був
помічений ОСОБА_5

Після цього, між ОСОБА_1та
ОСОБА_5виникла бійка, яку припинив охоронець бару та вивів засудженого на
вулицю, оскільки останній вів себе агресивно.

Крім того, цього ж дня, приблизно о 1
годині 30 хвилин, ОСОБА_1, перебуваючи біля приміщення бару «Шторм» за вказаною
адресою, затіяв бійку із потерпілим, у ході якої, на грунті особистих
неприязних стосунків, ножем, який мав при собі, завдав ОСОБА_5 декілька ударів
у живіт, голову, обличчя, плече та кінцівки, заподіявши потерпілому тяжкі
тілесні ушкодження, небезпечні для його життя в момент заподіяння.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1,
як видно зі змісту скарги, вважає, що висновки суду не відповідають фактичним
обставинам справи, оскільки умислу на крадіжку сумки не мав, а взявши сумку в
руки, хотів лише пожартувати із потерпілою. Крім того, винний зазначає, що не
мав умислу і на заподіяння ОСОБА_5 тяжкого тілесного ушкодження, а завдавав
йому удари ножем, захищаючись від його протиправних дій.

У касаційній скарзі захисник
ОСОБА_2 вважає, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи, оскільки у діях ОСОБА_1 відсутній
замах на вчинення крадіжки, а на досудовому слідстві він обмовив себе через
застосування незаконних методів. На думку захисника ОСОБА_1 добровільно
відмовився від вчинення крадіжки.

По епізоду заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, захисник зазначає, що
суд неправильно застосував кримінальний закон, оскільки ОСОБА_1 Завдав йому
удари ножем захищаючись від неправомірних дій потерпілого. Потерпілий та свідки
обмовили ОСОБА_1

Просить судові рішення щодо ОСОБА_1 скасувати та виправдати його.

Разом із тим, захисник вважає, що суд
призначив винному суворе покарання, не урахувавши, що ОСОБА_1 характеризується
позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, у вчиненому
розкаявся, вибачився перед потерпілим і повністю відшкодував матеріальну шкоду.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_3
також вказує на те, що ОСОБА_1 добровільно відмовився від вчинення крадіжки, а
тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_5 заподіяв через необережність.

ОСОБА_3 вважає, що, призначаючи ОСОБА_1
покарання, суд не урахував пом'якшуючі обставини справи, а саме: щире каяття та
сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину у зв'язку із неправомірними діями
потерпілого, добровільне відшкодування матеріальної шкоди.

Захисник просить судові рішення щодо
ОСОБА_1 змінити, виправдати його за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України,
перекваліфікувати дії винного із ч.1 ст.121 на ст.128 КК України та звільнити
засудженого від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК
України.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4,
як видно зі змісту скарги, посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним
обставинам справи, у справі допущено необ'єктивність та однобічність
дослідження доказів. Вважає, що ОСОБА_1 не вчиняв замаху на крадіжку, а
поранення заподіяв потерпілому захищаючись від побиття. На досудовому слідстві
до засудженого застосовувалися незаконні методи, тому він був змушений обмовити
себе.

Зазначає, що призначаючи ОСОБА_1
покарання, суд не урахував конкретні обставини справи та неправомірну поведінку
потерпілого, а також те, що ОСОБА_1
хворіє вірусним гепатитом і потребує лікування та інші пом'якшуючі
обставини.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
наведені у касаційних скаргах засудженого та його захисників, колегія суддів не
знаходить підстав для їх задоволення з таких підстав.

Висновок суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні замаху на крадіжку
жіночої сумки та в умисному заподіянні ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень, за
обставин вказаних у вироку, обґрунтований доказами, яким суд дав належну
оцінку.

Суд правильно встановив фактичні обставини справи, і на підтвердження свого
висновку послався на показання засудженого, який у судовому засіданні визнавав,
що непомітно взяв жіночу сумку, однак потім поклав її на місце. Крім того,
ОСОБА_1 визнав і факт заподіяння ударів ножем, який він мав при собі,
потерпілому ОСОБА_5

Суд, на підтвердження винності ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, також підставно
послався на показання потерпілої ОСОБА_9, яка у судовому засіданні ствердила,
що 1 червня 2007 року, приблизно о 1 годині, вона разом із ОСОБА_5перебувала у
приміщенні нічного клубу «Шторм» у м. Хмельницький.
Потерпіла бачила, що ОСОБА_5 та, як потім стало відомо, ОСОБА_1, б'ються.
ОСОБА_5 їй пояснив, що засуджений намагався викрасти її сумку, що знаходилася на дивані біля столика. У цій
сумці був також мобільний телефон, що належав ОСОБА_5

Пізніше потерпілий та засуджений вчинили бійку на танцювальному майданчику
у клубі, тоді ОСОБА_1 охоронці вивели із приміщення.

Потерпіла повідомила, що через деякий час бачила, як біля приміщення
нічного клубу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 знову б'ються.

Потерпілий ОСОБА_5 у суді підтвердив, що відпочиваючи у приміщенні нічного
клубу «Шторм», він помітив, що ОСОБА_1 взяв сумку ОСОБА_9 Коли він підійшов до
нього, поклав йому свою руку на плече, тоді з цього приводу між ними виникла
бійка. Із ОСОБА_1 він бився і на танцювальному майданчику.

Коли потерпілий вийшов із клубу та розмовляв із ОСОБА_6, до них підійшов
ОСОБА_1 і завдав йому удар у голову. Між ними знову зав'язалася бійка, у ході
якої засуджений схопив ножа, який був прикріплений до паска його штанів, і
почав завдавати ним удари.

Показання потерпілих повністю узгоджуються між собою та стверджуються
показаннями свідка ОСОБА_6, котрий суду повідомив, що бачив як біля приміщення
нічного клубу «Шторм» у м. Хмельницький, ОСОБА_1 завдавав ОСОБА_5 удари у різні
частини тіла. Коли потерпілий відійшов від засудженого, свідок бачив на обличчі
та тілі ОСОБА_5 кров, а ОСОБА_1 вигукнув: «Я его сделал!».

Суд, як на докази винності ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, послався й на
показання свідка ОСОБА_7 та дані, що є у протоколі огляду місця події,
висновках судових - криміналістичної,
імунологічних, медичної та психіатричної експертиз.

Зокрема, із висновку судово-медичної експертизи убачається, що у ОСОБА_5 виявлені
тілесні ушкодження у вигляді ран м`яких тканин обох половин грудної клітки,
рани тім`яної ділянки голови, а також проникне поранення черевної порожнини з
пошкодженням тканини печінки і кровотечею, що відноситься до тяжкого тілесного
ушкодження, небезпечного для життя потерпілого у момент його заподіяння.

Оскільки наведені докази узгоджуються між собою, а показання потерпілих та
свідків є послідовними, твердження захисника ОСОБА_2 про те, що потерпілий та
свідки обмовили ОСОБА_1, не можна вважати підставними.

З огляду на наведене, посилання засудженого та його захисників на те, що
висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а так само і
посилання захисника ОСОБА_4 не необ'єктивність та однобічність дослідження
доказів у справі, також є безпідставними.

Твердження у касаційних скаргах про те, що ОСОБА_1 добровільно відмовився від вчинення крадіжки,
не можна вважати обґрунтованим, оскільки винність засудженого у вчиненні замаху
на крадіжку доведена зібраними та перевіреними у судовому засіданні доказами, у
тому числі й відеозаписом камери спостереження у нічному клубі «Шторм», що
долучений до матеріалів справи у якості речового доказу.

Що стосується твердження ОСОБА_1 та його захисників про те, що винний
завдавав удари ОСОБА_5, захищаючись від його протиправних дій, то воно було
предметом перевірки як суду першої, так і апеляційної інстанцій. Належним чином
умотивувавши своє рішення, судові інстанції дійшли до обґрунтованого висновку
про наявність у ОСОБА_1 умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. При
цьому місцевий суд критично оцінив показання ОСОБА_1 у цій частині та показання
свідка ОСОБА_8, підставно визнавши, що у такий спосіб винний намагається
уникнути кримінальної відповідальності.

Даних про те, що ОСОБА_5 діяв по відношенню до засудженого неправомірно, не
встановлено.

Не можна вважати підставним й твердження захисника ОСОБА_3 про те, що
ОСОБА_1 спричинив потерпілому ножові поранення через необережність.

Посилання захисників ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на те, що на досудовому слідстві до
засудженого застосовувалися незаконні методи і тому він був змушений себе
обмовити, було предметом перевірки і не знайшло свого підтвердження. Заяв
відповідного змісту від засудженого чи його захисників не надходило. Крім того,
як убачається зі справи, показання ОСОБА_1 на досудовому слідстві суттєво не
відрізняються від його пояснень у судовому засіданні.

Дослідивши усі обставини справи, що мають значення, суд дійшов
обґрунтованого висновку про доведеність винності ОСОБА_1 І правильно кваліфікував
його злочинні дії за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 та за ч.1 ст.121 КК України.

Доводи захисника ОСОБА_3 про необхідність виправдання ОСОБА_1 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185
КК України та перекваліфікації його злочинних дій з ч.1 ст.121 на ст.128 КК
України, позбавлені усяких підстав.

При призначенні покарання суд урахував тяжкість вчинених злочинів, дані про
особу ОСОБА_1, обставини що пом`якшують покарання, у тому числі й ті, на які
вказують захисники у касаційних скаргах.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що для виправлення ОСОБА_1 необхідно призначити покарання у виді
позбавлення волі, яке слід відбувати реально і належним чином умотивував своє
рішення.

Призначене ОСОБА_1 покарання, відповідає вимогам ст.65 КК України, є
необхідним та достатнім.

Підстав для застосування ст.69 КК України чи звільнення винного від
відбування покарання з випробуванням, не знайдено.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, що тягнуть зміну чи
скасування судових рішень не знайдено.

Не вбачаючи підстав для задоволення касаційних скарг ОСОБА_1 та його
захисників, колегія суддів не знаходить підстав і для призначення справи для
розгляду даної справи із повідомленням заінтересованих осіб.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційних скарг
засудженому ОСОБА_1 та його захисникам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відмовити.

Судді:

Кравченко К.Т. Верещак В.М. Кузьменко О.Т.