Справа № 477/1601/15-к
Провадження № 1-кп/477/154/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2015 року м. Миколаїв
Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Прибузьке Жовтневого району Миколаївської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
та
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Прибузьке Жовтневого району Миколаївської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
- у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,
20 червня 2015 року, приблизно о 20.00год., в полі РД 6/44 неподалік с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді оператора ДНС, вступив у змову з водієм бензовозу ОСОБА_4 на таємне викрадення дизельного палива. Після чого, ОСОБА_4 ввімкнув двигун бензовозу та почав подавати дизельне паливо, а ОСОБА_3 у заздалегідь підготовлену каністру злив 10л. дизельного палива, яку сховав у лісосмузі під деревом, але не зміг розпорядитись викраденим на власний розсуд, оскільки був помічений і затриманий працівниками служби безпеки ПСП «Агрофірма «Роднічок».
Відповідальність за дії, вчинені обвинуваченими, передбачена ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю та пояснив, що 20 червня 2015 року, приблизно о 19.40год. на поле біля с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області на бензовозі приїхав ОСОБА_4 для заправки дизельно-насосної станції. Він запропонував ОСОБА_4 злити 10 літрів дизельного палива у заздалегідь підготовлену каністру, на що останній погодився. Після цього ОСОБА_4 завів двигун та почав подавати пальне, яке він злив у каністру. Після чого каністру з пальним він сховав у лісосмузі, а через декілька хвилин прийшла служба охорони та виявили крадіжку. Викрадене повернуто потерпілому. У вчиненому розкаюється, з обсягом та вартістю пального, зазначеного у обвинувальному акті, згоден.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому визнав повністю, повністю погодився з поясненнями, наданими обвинуваченим ОСОБА_3 , надав аналогічні пояснення, а також погодився з обсягом та вартістю викраденого пального, зазначеного у обвинувальному акті.
Представник потерпілого в судовому засіданні пояснив, що працює в службі безпеки ПСП «Агрофірма «Роднічок». 20 червня 2015 року, здійснюючи контроль та перевірку служби охорони, було помічено викрадення дизельного пального з бензовозу під керуванням ОСОБА_4 . Дії обвинувачених були припинені, дизельне паливо повернуто підприємству. Зазначив, що знав ОСОБА_4 раніше, претензій до нього, як до працівника, за час роботи на підприємстві не було.
За згодою обвинувачених, представника потерпілого та прокурора судом, в силу ч. 3 ст. 349 КПК України, визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи досліджені докази у сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинувачених в закінченому замаху на таємне викрадення майна, належного ПСП «Агрофірма «Роднічок», оскільки ними були виконані всі дії які вони вважали за необхідне для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, та кваліфікує їх дії за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену за попередньою змовою групою осіб.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, що він вчинив злочин середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, характеризується позитивно, вину визнав повністю, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Обставин, які обтяжують покарання, судом під час розгляду справи не встановлено.
Обставинами, які пом`якшують покарання, судом визнається визнання вини, щире каяття.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що він вчинив злочин середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований, характеризується позитивно, вину визнав повністю, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Обставин, які обтяжують покарання, судом під час розгляду справи не встановлено.
Обставинами, які пом`якшують покарання, судом визнається визнання вини, щире каяття.
Враховуючи дані про особу, тяжкість та обставини вчинення злочину, сукупність обставин, які пом`якшують покарання, ту обставину, що все викрадене майно повернуто потерпілому, а також враховуючи думку представника потерпілого, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч.2 ст. 185 КК України та можливість виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства, але з обов`язковим контролем за виправленням.
Речові докази по справі відсутні.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Запобіжний захід відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не обирався.
Керуючись ст. ст. 366, 367-369, 374 КПК України, суд -
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, поклавши на нього у відповідності до п. п. 2, 3, 4 ч.1ст. 76 КК України обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця поживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтись до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, поклавши на нього у відповідності до п. п. 2, 3, 4 ч.1ст. 76 КК України обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця поживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтись до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Речові докази по справі відсутні.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченим та прокурору.
Суддя ОСОБА_1