Провадження 11-кп/792/172/15
Справа № 686/4319/13-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

його представника ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

представника

цивільного відповідача ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника адвоката ОСОБА_13 , цивільного відповідача ОСОБА_14 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 12 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 12 березня 2014 року
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малиничі Хмельницького району, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого водієм у приватного підприємця, раніше не судимого, -

засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік і 6 місяців.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_12 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 1385 грн. 06 коп. матеріальної шкоди та 2550 грн. моральної шкоди, ФОП ОСОБА_14 77450 грн. моральної шкоди.

Процесуальні витрати по справі, пов`язані із залученням експерта в сумі 234 грн. 72 коп., стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь держави.

Як установив суд першої інстанції, ОСОБА_12 17 грудня 2012 року приблизно о 21 год. 30 хв. у м. Хмельницькому, здійснюючи маршрутні перевезення пасажирів на автомобілі «VOLKSWAGEN LT 35» державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення п.п.10.1, 21.1, 21.11 (а) ПДР України, перевозячи надмірну відповідно до технічних характеристик автомобіля кількість пасажирів, які обмежували йому оглядовість, через що, перед початком руху після зупинки на мосту, що по вул.Чорновола, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, допустив спочатку перевезення потерпілого ОСОБА_8 поза салоном автомобіля, а пізніше, виконуючи маневр лівого повороту з вул. Трудової на вул. Чорновола, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який зачепившись одягом, тримався за ручку передніх правих дверей автомобіля, а коли відчепився, то внаслідок падіння потрапив під автомобіль.

Внаслідок дорожньотранспортної пригоди ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани м`яких тканин переднє-внутрішньої поверхні середньої третини лівої гомілки, відкритих переломів середньої третини тіл (діалізів) обох кісток лівої гомілки зі значним зміщенням уламків, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 , не оспорюючи правильності кваліфікації дій ОСОБА_12 за ч.2 ст.286 КК України та призначеного йому основного покарання, просить вирок суду, в частині призначення додаткового покарання-позбавлення права керування транспортними засобами, скасувати. При цьому вказує, що професія водія для ОСОБА_12 є єдиним засобом існування та утримання сім`ї, судом не враховано, що ОСОБА_12 є інвалідом 2 групи, за місцем проживання і роботи характеризується позитивно, не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_12 в апеляційній скарзі, як убачається з її змісту, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким виправдати його у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, цивільний позов потерпілого залишити без задоволення. Посилається на ненадання судом оцінки поведінці потерпілого ОСОБА_8 , який своїми діями поставив себе у небезпеку та давав неправдиві показання, не врахування особи обвинуваченого, який характеризується позитивно, раніше до відповідальності не притягувався, є інвалідом. Вказує, що, позбавляючи його права керування, суд позбавив його сім`ю засобів для існування, а при вирішенні цивільного позову судом не враховано усі обставини справи, глибини фізичних і духовних страждань потерпілого, вимог розумності та справедливості, що призвело до завищення розміру відшкодування.

В поданій апеляційній скарзі цивільний відповідач ФОП ОСОБА_14 просить вирок скасувати, у задоволенні цивільного позову потерпілому ОСОБА_8 до нього про стягнення моральної шкоди відмовити. При цьому вказує, що рішення суду, в цій частині, є немотивованим, без посилання на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини і передбачають право на відшкодування моральної шкоди. На думку апелянта причиною ДТП стало порушення потерпілим Правил дорожнього руху, що підтверджують свідки, а тому судом не в повній мірі враховано, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, при визначенні розміру матеріальної та моральної шкоди відсутня співмірність, розумність і добросовісність. Акцентує увагу на те, що не слід брати до уваги доводи цивільного позивача про те, що він потребував вживлення імплантату кістки, вартістю 8500 грн., оскільки відсутній лікарський висновок щодо необхідності такої маніпуляції, а рахунок на такі медичні препарати не лише не доводить факту понесених витрат, а й не вказує на необхідність їх застосування.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника, представника цивільного відповідача, на підтримку поданих апеляційних скарг з посиланням на зазначені у них доводи, потерпілого та його представника, прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_13 задоволенню не підлягають, апеляційна скарга цивільного відповідача ФОП ОСОБА_14 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України ґрунтуються на повно і всебічно перевірених доказах по справі.
Доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого про відсутність в його діях вказаного складу злочину, неналежну оцінку судом доказів і необґрунтоване у зв`язку з цим засудження за ч.2 ст.286 КК України, спростовуються матеріалами справи і є безпідставними.

Так, сам обвинувачений визнав, що 17.12.2012 року, керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN LT 35» держ. ном. знак НОМЕР_1 у м.Хмельницькому, по вул. Трудовій, в напрямку перехрестя з вул.Чорновола та продовживши рух на містку, після відмови пішоходу ОСОБА_8 зайти до салону автомобіля, в праве дзеркало заднього огляду не дивився, так як оглядовість йому закривав стоячий пасажир. Проїхавши близько 70м., побачив, що до задніх дверей автомобіля вчепився зовні потерпілий. Зменшивши швидкість руху, виконав лівий поворот та за 20м. зупинився. Чув крик потерпілого, проте допомоги не надав, оскільки його обганяв інший маршрутний автомобіль, який міг забрати пасажирів на зупинці, а це його заробіток. Вважає винним у дорожньо-транспортній пригоді пішохода ОСОБА_8 , який умисно вибіг на проїзну частину дороги та вчепився до дверей автомобіля під час руху. Особисто він Правил дорожнього руху не порушив.

Заперечуючи показання обвинуваченого, потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що він намагався зайти в автомобіль, який зупинив на містку, втікаючи від нападників. Коли автомобіль почав раптово їхати, він зачепившись одягом за двері, продовжив рух із зовнішньої його сторони. Приблизно через 150-200м. автомобіль зменшив швидкість та почав здійснювати поворот ліворуч. Він, звільнивши одяг, спробував відчепитись, та, при цьому, впав на проїзну частину дороги, після чого відбувся наїзд задніми колесами автомобіля на його ліву ногу, внаслідок чого йому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому ноги.

Зазначені обставини підтвердили, відповідно, в суді першої та апеляційної інстанції свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Зокрема, з показань свідка ОСОБА_16 випливає, що водій ОСОБА_12 , після зупинки автомобіля на містку, наказав не впускати пішохода і продовжив рух. Коли пасажири повідомили йому, що пішохід вчепився за ручку автомобіля, він відповів, що «зараз його прокатає». Хлопець стукав в двері, проте, обвинувачений не реагував. При здійсненні повороту потерпілий попав під колеса автобуса. На зупинці водій висадив пасажирів і поїхав далі. Вона та інші люди викликали потерпілому швидку допомогу. Стверджує, що бачила, як, ще до початку руху автомобіля, пішохід схватився за ручку дверей.
За показаннями свідка ОСОБА_17 , розпочавши рух, водій автобуса не дивився в зеркало заднього виду, йому заважали це зробити він та інші пасажири, які стояли біля дверей.
Свідок ОСОБА_18 підтвердив, що пасажири просили водія зупинити автомобіль, казали, що до дверей вчепився пішохід, проте, він зробив це лише на зупинці. .
Будь-яких підстав сумніватись в достовірності показань цих свідків у суду не було, та у колегії суддів немає, бо вони були безпосередніми очевидцями автопригоди.

Об`єктивно ці показання потерпілого та свідків підтверджуються дослідженими судом першої інстанції: даними протоколу огляду місця події та транспортного засобу, керованого ОСОБА_12 від 17 грудня 2012 року. З них очевидно вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталась у м.Хмельницькому, на вул. Чорновола, в районі перехрестя з вул. Трудовою та причетність автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35», державний номерний знак НОМЕР_1 до її скоєння.

Згідно з даними висновку судово-медичної експертизи №208 від 22 лютого 2013 року ОСОБА_8 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді рани м`яких тканин переднє-внутрішньої поверхні середньої третини лівої гомілки, відкритих переломів середньої третини тіл (діалізів) обох кісток лівої гомілки зі значним зміщенням уламків, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння, чи в клінічному перебігу, через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитись смертю.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №39А від 22.02.2013 року водій автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_12 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1, 21.1, 21.11 (а) Правил дорожнього руху України, згідно яких, (п.10.1) перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, (21.1.) дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі, обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення, (21.11.а) забороняється перевозити пасажирів поза кабіною автомобіля (крім передбачених цими Правилами випадків перевезення пасажирів у кузові вантажного автомобіля з бортовою платформою або в кузові-фургоні, призначених для перевезення пасажирів), у кузові автомобіля-самоскида, трактора, інших самохідних машин, на вантажному причепі, напівпричепі, в причепі-дачі, в кузові вантажного мотоцикла;

В заданій дорожній ситуації технічна можливість у водія автомобіля Volkswagen LT 35 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_12 уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 залежала від виконання ним вимог п.п.10.1 21.11 (а) Правил дорожнього руху України.
Ці висновки експертом ОСОБА_19 підтверджені в суді апеляційної інстанції, який, крім того, показав, що причиною дорожньо-транспортної пригоди були саме дії водія, тому що він створив небезпеку для руху, пішохід створив лише умови для цього.
Належно оцінивши всі зібрані по справі докази, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_12 за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він порушив п.п. 10.1, 21.1, 21.11(а) Правил дорожнього руху України, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого цих висновків суду не спростовують, так як обвинуваченим ОСОБА_12 не заперечується, що він перевозив надмірну кількість пасажирів згідно технічних характеристик автомобіля, розпочинаючи рух, не переконався, що це буде безпечним для інших учасників руху, побачивши, як зовні до дверей вчепився пішохід, автомобіль не зупинив, а продовжив рух до автобусної зупинки.

Посилання апелянта на те, що пішохід вчепився до дверей під час руху автомобіля, він умисно його не перевозив поза кабіною, спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 та вказаних свідків, які узгоджуються між собою та з іншими доказами, дослідженими судом.
Його твердження про неправдивість показань та неправомірну поведінку потерпілого ОСОБА_8 , який своїми діями поставив себе у небезпеку, та що суд не дав належної оцінки огляду автомобіля і не вирішив питання про можливе відтворення обставин події, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, вказані обставини не спростовують висновок суду про те, що саме ОСОБА_12 вчинив цей злочин.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_12 призначено судом відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом?якшують і обтяжують його, у межах санкції ч.2ст.286 КК України. Правильно суд призначив і додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами. Обвинувачений допустив грубе порушення Правил дорожнього руху, внаслідок якого потерпілому були заподіяні не тільки тяжкі тілесні ушкодження, але й матеріальні та моральні збитки, які повністю не відшкодовані. Крім того, здійснюючи перевезення пасажирів в маршрутному автомобілі та порушуючи п.п. 10.1, 21.1, 21.11(а) Правил дорожнього руху України, ОСОБА_12 створив небезпеку не лише для потерпілого ОСОБА_8 , але й для них.
Таке покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи наведені обставини, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 та апеляційної скарги обвинуваченого, в частині призначеного додаткового покарання, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин, вирок суду в частині обґрунтованості та доведеності вини обвинуваченого у злочині та призначення йому покарання залишається в силі.

Разом з тим, апеляційна скарга цивільного відповідача підлягає частковому задоволенню, а цей же вирок, в частині вирішення цивільного позову, зміні, оскільки колегія суддів не може погодитись із розміром стягнутої з ФОП ОСОБА_14 моральної шкоди, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична чи фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Положеннями ст.23, ч.2 ст.1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана каліцтвом, чи іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від вини володільця такого джерела.
При цьому колегією суддів установлено, що суд вирішив цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди, не врахувавши обставин події, грубої необережності потерпілого ОСОБА_8 , який створив умови для дорожньо-транспортної пригоди і сприяв виникненню моральної шкоди.
Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого(а в разі вини особи, яка завдала шкоди,-також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
З досліджених судом доказів убачається, що потерпілий ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у вказаному місці, вибіг на проїзну частину дороги, кинувся до керованого ОСОБА_12 маршрутного автобуса та зачепившись одягом тримався за ручку передніх правих дверей. Коли відчепився, внаслідок падіння, потрапив під автомобіль. Причину такої поведінки потерпілий пояснив втечею від нападників.

За змістом ч.5 ст.187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Належних та допустимих доказів, які б спростували вказані показання потерпілого, та підтвердили його умисел на заподіяння шкоди, цивільний відповідач не надав.

А тому, колегія суддів вважає, що саме груба необережність, а не умисел потерпілого, сприяла виникненню шкоди.
Ці обставини справи не були належним чином оцінені судом при вирішенні питання цивільного позову та прийняття рішення про стягнення з ФОП ОСОБА_14 на користь потерпілого ОСОБА_8 моральної шкоди.
Відповідно до положень п.3 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшенню цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правоворушення.
Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення, визначеного судом першої інстанції, розміру заподіяної потерпілому ОСОБА_8 моральної шкоди із 77450 грн. до 50000грн.
Доводи цивільного відповідача про те, що при доведеній вартості лікування в сумі 1385 грн.06 коп., розмір моральних страждань оцінюється потерпілим в більшому розмірі, чим недотримується співмірність, розумність та добросовісність, не заслуговують на увагу.
З пояснень потерпілого та досліджених судом доказів слідує, що моральна шкода йому заподіяна саме у зв`язку з ушкодженням здоров`я, так як, травма потребує довготривалого лікування та постстаціонарної реабілітації, відчуттям болю. Внаслідок травми він визнаний інвалідом 2 групи. Доказів того, що лікування потерпілого було несистемним та непослідовним, що погіршило його стан здоров`я, цивільний відповідач суду не надав.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.407, 408, ст.ст.418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -
п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу цивільного відповідача-ФОП ОСОБА_14 задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 12 березня 2014 року щодо ОСОБА_12 , в частині вирішення цивільного позову, змінити.

Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з ФОП ОСОБА_14 на користь потерпілого ОСОБА_8 до 50 000 грн.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_3 .