АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1/15 Справа № 200/8684/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

22 січня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську, матеріали кримінального провадження № 0000004 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 4 листопада 2014 року, яким обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою по АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 8500 гривень.

Не погодившись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 принесли на нього апеляції, в яких просять скасувати постановлений вирок та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 в зв`язку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянти вказують, що висновки суду, викладені у вироку, щодо винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. ОСОБА_7 ніколи не відмовлявся

Провадження № 11-кп/774/1/15 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 382 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
виконувати рішення суду, не перешкоджав державному виконавцю виконувати покладені на нього службові обов`язки по виконанню рішення суду по цивільній справі. Вважають, що державний виконавець ОСОБА_11 неналежно виконував свої службові обов`язки внаслідок несумлінного відношення до них, не здійснив виконавчих дій, направлених на виконання виконавчого листа про стягнення боргу.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , в період часу з 10 жовтня 2011 по 20 березня 2014 р., достовірно знаючи, що згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2011 року, яке набрало законної сили 10 жовтня 2011 року, зобов`язаний був перераховувати на користь ОСОБА_9 грошові кошти на загальну суму 400320, 00 грн., діючи умисно, при наявності можливості частково виконувати рішення суду, зазначене рішення Бабушкінського районного суду навмисно не виконував, в порушення ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», перешкоджав державному виконавцю виконувати покладений на нього службовий обов`язок у примусовому виконанню вищезазначеного рішення суду.

Обвинувачений ОСОБА_7 перебував на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України з 1 січня 2007 року по теперішній час, та отримував пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Крім того з 17 липня 2013 року, останнього прийнято на посаду головного спеціаліста з питань НС та ЦЗН апарату Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради з посадовим окладом відповідно до штатного розкладу.

За період з жовтня 2011 року по травень 2013 року ОСОБА_7 отримав у ПАТ «Марфін Банк» заробітну плату на загальну суму 77 979, 18 грн..

За період з липня 2013 року по лютий 2014 року ОСОБА_7 отримав у Кіровській районній у м. Дніпропетровську раді заробітну плату на загальну суму 16893, 34 грн..

За період з жовтня 2011 року по березень 2014 року ОСОБА_7 отримав пенсію на загальну суму 40799, 70 грн..

Незважаючи на наявність постійного доходу, ОСОБА_7 умисно рішення суду, що набрало законної сили, протягом тривалого часу не виконував, грошові кошти не сплачував.

Умисне невиконання рішення суду виразилося в тому, що обвинувачений, достовірно знаючи про наявність вищевказаного рішення у цивільній справі, в період часу з 10 жовтня 2011 по 20 березня 2014 р., отримував заробітну плату у ПАТ «Марфін Банк» та у Кіровській районній у місті Дніпропетровську раді, з 1 січня 2007 року по теперішній час отримував пенсію за вислугу років, діючи умисно зазначене рішення Бабушкінського районного суду не виконував, грошові кошти на користь ОСОБА_9 не перераховував.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_10 , підтвердивши факт злісного ухилення ОСОБА_7 від виконання рішення суду, просили залишити вирок без змін.

На думку прокурора, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають, оскільки ухвалений вирок відповідає вимогам закону, а висновки суду про винність ОСОБА_7 підтверджені належними доказами.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесені апеляції підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд, кваліфікувавши дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 382 КК України як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, в мотивувальній частині вироку, формулюючи обвинувачення, визнане судом доведеним, вказав на те, що ОСОБА_7 перешкоджав державному виконавцю виконувати покладений на нього службовий обов`язок у примусовому виконанню рішення суду.
Відповідно до диспозиції ст. 382 ч. 1 КК України, в якості однієї з самостійних кваліфікуючих ознак невиконання судового рішення, передбачено перешкоджання виконанню рішення суду.

Однак суд не знайшов підстав для кваліфікації дій ОСОБА_7 як перешкоджання виконанню рішення суду, а тому допустив помилку в мотивувальній частині вироку, вказавши на факт такого перешкоджання.

За таких обставин з мотивувальної частини вироку підлягає виключенню вказівка на те, що ОСОБА_7 перешкоджав державному виконавцю виконувати покладений на нього службовий обов`язок у примусовому виконанні рішення суду.
Що стосується інших доводів апеляцій обвинуваченого та його захисника, то колегія суддів вважає їх безпідставними.
Свій акцент в апеляціях сторона захисту та обвинувачений ставлять на тому, що ОСОБА_7 ніколи не відмовлявся виконувати рішення суду, а в його невиконанні винен державний виконавець, який неналежно виконував свої службові обов`язки та не здійснив виконавчих дій, направлених на виконання рішення суду.

Разом з тим, об`єктивна сторона цього кримінального правопорушення полягає в тому числі і в бездіяльності, тобто у незастосуванні винною особою передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що ОСОБА_7 , визнаючи законність рішення суду про стягнення з нього грошової суми на користь ОСОБА_9 та знаючи про свій обов`язок виконати це рішення, отримуючи пенсію та заробітну плату, тобто маючи реальну можливість сплачувати позивачу певні суми, не виконував зазначене рішення суду.

Наведене вказує на те, що форма ухилення обвинуваченим від виконання судового рішення носила завуальований характер.

Хибними є і твердження апелянтів про винуватість в невиконанні рішення по цивільній справі державного виконавця, оскільки примусове виконання рішення суду не позбавляло ОСОБА_7 обов`язку самостійно та добровільно його виконати.

Таким чином, підстави для задоволення апеляцій та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 відсутні, оскільки вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 4 листопада 2014 року, відносно ОСОБА_7 змінити, виключити з мотивувальної частини вироку вказівку суду на те, що ОСОБА_7 перешкоджав державному виконавцю виконувати покладений на нього службовий обов`язок у примусовому виконанні рішення суду.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області