Справа № 207/1587/2012
П О С Т А Н О В А

04.12.2013

Іллінецький районний суд
Вінницької області в складі:

головуючого судді Димбіцького Ю.В.

при секретарі Телевань С.В.

з участю прокурора Струся О.Ю.,

захисника адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Іллінці кримінальну
справу по обвинуваченню ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і жителя
АДРЕСА_1, українця, громадянина України,
освіта середня, одруженого, працівника
ТОВ «Аграна-Фрут Україна», раніше
судимого 14 вересня 2000 року
Замостянським районним судом м.Вінниці
по ст.ст.309 ч.2, 307 ч.2, 70 КК України до 5
років 1 місяці позбавлення волі із
конфіскацією майна, звільненого 20
травня 2011 року по відбуттю строку
покарання,

по ст.ст.27 ч.3,
187 ч.3 КК України,

та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця
і жителя АДРЕСА_2, українця, громадянина
України, освіта середня, вдівця, на
утриманні одна неповнолітня дитина,
приватного підприємця, раніше судимого
12 червня 1985 року Ленінським районним
судом м.Вінниці по ст.ст.140 ч.3, 145 ч.2, 42 КК
України (1960 року) до 4 років позбавлення
волі, 23 травня 1989 року Дзержинським
районним судом м.Харкова по ст.140 ч.2 КК
України до 1 року 6 місяців позбавлення
волі, 15 липня 1991 року Ленінським
районним судом м.Вінниці по ст.140 ч.2 КК
України (1960 року) до 4 років позбавлення
волі, 12 лютого 1998 року Хмільницьким
районним судом Вінницької області по
ст.142 ч.3 КК України (1960 року) до 10 років
позбавлення волі із конфіскацією
майна,

по ст.ст.187
ч.3, 309 ч.1 КК України,

В С Т А
Н О В И В:

Органом досудового слідства ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 обвинувачуються в тому, що
ОСОБА_2 з корисливих мотивів з метою
наживи та протизаконного збагачення
шляхом вчинення розбійного нападу на
громадян для дієвого та швидкого його
вчинення, приховування злочинної
діяльності організував вчинення
розбійного нападу, до якого залучив
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 Організації розбійного
нападу передували тривалі товариські
довірливі відносини, проживання в
одному місті, спільна мета швидко
збагатитись. Серед зазначених осіб
ОСОБА_2 завдяки своєму вольовому
характеру, організаторським
здібностям, вмінням зацікавити та
переконати, маючи детальну інформацію
про об'єкт нападу, здобув статус лідера,
підтримуючи приязні стосунки із всіма
її учасниками, завоював їх довіру, що
дозволило йому організувати вчинення
особливо тяжкого злочину.

Згідно розділених функцій ОСОБА_2, як
організатор злочину, виконував
організаційно-розпорядчі функції, а
саме - визначив об'єкт та місце вчинення
розбійного нападу, керував діями
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 для вчинення даного
розбійного нападу, інструктував перед
злочином.

З метою вчинення запланованого ним
злочину ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до
розділених ОСОБА_2 функцій, діючи під
керівництвом ОСОБА_2, приймали
безпосередню участь у вчиненні розбою,
на місці визначали шляхи проникнення
та відходу, контролювали обстановку,
створюючи умови безпечного
заволодіння майном.

Розподіл функцій, ступінь участі
кожного з учасників групи у вчиненні
злочину, базувався на особистих
вміннях кожного з її учасників, а саме
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були виконавцями
даного злочину, так як мали відповідний
досвід в даній справі, а саме були
неодноразово судимі за вчинення
крадіжок, грабежів та розбоїв, а ОСОБА_2
в силу своїх знань про об'єкт вчинення
злочину та з метою запобігання
викриття даного злочину у разі
впізнання його на місці об'єктом
злочину, яка являється його родичкою,
повинен був знаходитись поза місцем
вчинення розбою і сприяти його
вчиненню лише організаторськими
питаннями по підготовці до його
вчинення, таким чином відповідав їх
ієрархічному положенню в організації
даного злочину, а злочинні дії були
направлені на особисте збагачення.
Розроблений ОСОБА_2 злочинний план був
відомий всім учасникам групи та
погоджений з ними.

Для ефективного вчинення злочину,
мобільності членів групи, швидкого
прибуття на місце вчинення злочину та
його залишення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5
використовували автомобіль НОМЕР_1. Для
попередження можливості їх викриття
всі члени групи на місці вчинення
злочину використовували рукавички,
змінний одяг та взуття, шапки темного
кольору, газовий пістолет та клейку
стрічку типу скотч для зв'язування
об'єкта нападу.

Діючи згідно розробленого плану,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вчинили
організований ОСОБА_2 особливо тяжкий
злочин - розбій.

Таким чином, 13 березня 2012 року ОСОБА_2,
діючи за попередньою змовою групою
осіб з ОСОБА_3 та ОСОБА_5, маючи намір на
напад з метою заволодіння чужим майном
(розбій), поєднаний із погрозою
застосування насильства, небезпечного
для життя та здоров'я особи, яка зазнала
нападу, маючи достатньо інформації про
ОСОБА_6, яка є родичкою його дружини, та
яка проживає в АДРЕСА_3, - визначив, як
об'єкт нападу. Здогадуючись про те, що у
останньої є велика сума грошей, на
підставі того, що близько 6 місяців до
того у на даний час покійного чоловіка
ОСОБА_6 ОСОБА_7 раніше була рушниця, у
ОСОБА_6 були ювелірні вироби із золота
та те, що після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_6
залишилось у спадок рухоме і нерухоме
майно, серед якого був трактор та
мотоцикл, які з його здогадок остання
мала продати. Про вище вказане ОСОБА_2
розповів ОСОБА_3 та ОСОБА_5, таким чином
зацікавив та переконав у вчиненні
даного злочину, після чого близько 4.00
год. на автомобілі НОМЕР_2 ОСОБА_3,
попередньо одягнувши змінний одяг,
шапки та взуття прибули в с.Ясенки
Липовецького району, де, з'їхавши з
«головної» вулиці 60-річчя Жовтня,
зупинились на початку села.
Реалізовуючи спільний злочинний
умисел, ОСОБА_2 з метою визначення місця
розташування будинку, шляхів
проникнення та відходу, ОСОБА_2, діючи
за попередньою змовою з ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, повів їх до будинку ОСОБА_6 по
вул.60-річчя Жовтня, де, оглянувши
обстановку навколо, повернулися назад
до автомобіля і виїхали на вулицю
60-річчя Жовтня, зупинившись на початку
села, вичікуючи зручного моменту для
проникнення до домогосподарства.
Визначивши зручний час на те, що на
вулиці немає людей, ОСОБА_3, діючи за
попередньою змовою із ОСОБА_2 та ОСОБА_5,
проїхав автомобілем НОМЕР_2 далі
вулицею в напрямку смт.Турбів
Липовецького району, зупинившись
неподалік продуктового магазину та
автобусної зупинки. Звідки ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, діючи за попередньою змовою з
ОСОБА_2, близько 6.00 год., одягнувши
рукавички та взявши із собою два мотки
клейкої стрічки типу скотч, ліхтарик та
газовий пістолет, який попередньо взяв,
та який належав ОСОБА_4, підійшли до
домогосподарства АДРЕСА_3, а ОСОБА_2
згідно попередньої домовленості
залишився в салоні автомобіля,
остерігаючись того, що ОСОБА_6 може його
впізнати. ОСОБА_3 та ОСОБА_4, діючи за
попередньою змовою із ОСОБА_2, пройшли
через незамкнену вхідну хвіртку на
територію домогосподарства до вхідних
дверей будинку. Підійшовши до дверей,
ОСОБА_3, діючи за попередньою вказівкою
ОСОБА_2, постукавши в двері сказав:
«Тьотя ОСОБА_6, откройте!». ОСОБА_6, не
здогадуючись про небезпеку відчинила
двері, після чого ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
діючи за попередньою змовою та
вказівками ОСОБА_2, проникли в веранду
будинку, де застосовуючи до ОСОБА_6
фізичне насильство , що не було
небезпечним для її життя та здоров'я,
заздалегідь приготовленою клейкою
стрічкою обмотали голову в районі роту.
Після чого ОСОБА_3 та ОСОБА_4, діючи за
попередньою змовою з ОСОБА_2, потягли
ОСОБА_6 далі до будинку в спальну
кімнату, де кинувши останню на ліжко
ОСОБА_3 почав замотувати її руки та ноги
клейкою стрічкою типу скотч, а ОСОБА_4
почав шукати гроші та інші цінності в
шафі та інших місцях даної кімнати.
Звільнивши рот від стрічки, ОСОБА_6
почала кричати, кличучи на допомогу,
тоді ОСОБА_3 наніс їй кілька ударів
долонями по обличчю і ще більше
зав'язав рот стрічкою. Після чого
ОСОБА_4 запитав у останньої, де
знаходяться гроші в сумі 30000 доларів
США, про які говорив ОСОБА_2, на що
остання відповіла, що у неї немає таких
грошей і він наніс ОСОБА_6 удар
макогоном в обличчя, який знайшов в
одній із кімнат будинку. Своїми
умисними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4, діючи
за попередньою змовою з ОСОБА_2,
спричинили ОСОБА_6 тілесні ушкодження у
вигляді синців на голові, на правому
передпліччі, на лівому передпліччі, на
правому плечі, на лівій гомілці, на
правому стегні, садно на слизовій
оболонці верхньої губи справа, садна на
обличчі, які згідно висновку експерта
№ 497 від 23.03.2012 року належать до легких
тілесних ушкоджень. Побачивши, що побої
на останню не діють, ОСОБА_3, діючи за
попередньою змовою з ОСОБА_4 і ОСОБА_2,
дістав газовий пістолет і почав
погрожувати застосуванням нього,
демонструючи його перед обличчям, на що
ОСОБА_6 крізь зав'язану на роті клейку
стрічку повідомила, що у неї наявні
гроші лише в сумі 600 грн., які
знаходяться в шафі даної кімнати.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, діючи за попередньою
змовою з ОСОБА_2 знайшовши 600 грн. з
корисливих мотивів, відкрито
заволоділи ними. Після чого ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 вийшли із домогосподарства та
пішли до автомобіля, в якому знаходився
ОСОБА_2 Сівши в автомобіль ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зникли з місця
вчинення злочину, розділивши між собою
гроші, розпорядившись ними на власний
розсуд, чим спричинили ОСОБА_6
матеріальну шкоду в сумі 600 грн.

Такими своїми діями ОСОБА_2 скоїв
злочин, передбачений ст.ст.27 ч.3, 187 ч.3 КК
України, а саме організація нападу з
метою заволодіння чужим майном,
поєднаного із погрозою застосування
насильства небезпечного для життя чи
здоров'я особи, яка зазнала нападу
(розбій), кваліфікуючою ознакою якого є
розбій, вчинений за попередньою змовою
групою осіб, поєднаний з проникненням в
житло.

Такими своїми діями ОСОБА_9 скоїв
злочин, передбачений ст.187 ч.3 КК
України, а саме напад з метою
заволодіння чужим майном, поєднаного
із погрозою застосування насильства
небезпечного для життя чи здоров'я
особи, яка зазнала нападу (розбій),
кваліфікуючою ознакою якого є розбій,
вчинений повторно за попередньою
змовою групою осіб особою, яка раніше
вчиняла розбій, поєднаний з
проникненням в житло.

Постановою слідчого Липовецького РВ
УМВС України у Вінницькій області від 16
травня 2012 року матеріали кримінальної
справи щодо обвинуваченого ОСОБА_4 були
виділені з матеріалів кримінальної
справи.

Крім того, органом досудового слідства
ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він,
маючи намір на незаконне виготовлення,
придбання та зберігання наркотичних
засобів без мети збуту, в 2011 році
незаконно придбав шляхом знайдення та
зриву дикоростучих рослин коноплі на
полі біля дороги в напрямку
м.Хмельницький з м.Вінниці, які в
подальшому перевіз додому, де в
гаражному приміщенні за адресою
АДРЕСА_4 незаконно виготовив шляхом
висушування та подрібнення, та
незаконно зберігав до 18.03.2012 року. 18.03.2012
року працівниками міліції під час
огляду даного гаражного приміщення
було виявлено подрібнену речовину
рослинного походження та ватні тампони
просочені рідиною коричневого кольору,
які ОСОБА_3 незаконно зберігав без мети
збуту. Згідно висновку експерта № 300
від 28.03.2012 року речовина коричневого
кольору, якою просочені ватні тампони,
є особливо небезпечним наркотичним
засобом обіг якого заборонено - опій
ацетильований загальною масою 0,017 г у
перерахунку на висушену речовину, а
речовина рослинного походження є
особливо небезпечним наркотичним
засобом, обіг якого заборонено -
канабісом, загальною масою 37,73 г у
перерахунку на висушену речовину.
Місце придбання та виготовлення
речовини коричневого кольору, якою
просочені ватні тампони, слідством не
встановлено.

Такими своїми діями ОСОБА_3 скоїв
злочин, передбачений ст.309 ч.1 КК
України, а саме незаконне придбання,
виготовлення та зберігання
наркотичних засобів без мети збуту.

В судовому засіданні підсудні ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 кожний окремо своєї вини у
скоєнні інкримінованих їм злочинів не
визнали, посилаючись на припис ст.63
Конституції України обоє відмовились
давати показання в суді.

В судовому засіданні по завершенні
судового слідства у справі захисником
підсудних ОСОБА_2 і ОСОБА_3 адвокатом
ОСОБА_1 заявлене клопотання про
повернення кримінальної справи на
додаткове розслідування з мотивів
неповноти і неправильності досудового
слідства. У своєму клопотанні захисник
зазначив, що неповнота досудового
слідства у справі виразилась в тому, що
органом досудового розслідування не
встановлена така складова частина
інкримінованого його підзахисним
злочину, як спосіб прибуття підсудних
до місця його скоєння в с.Ясенки
Липовецького району, оскільки
зазначена в обвинуваченні підсудних
обставина про використання ними для
цього автомобіля НОМЕР_2 спростована
висновком експерта № 128-т від 7 квітня
2012 року. Крім того він вважає, що
зазначення у протоколі відтворення
обстановки і обставин події із
підозрюваним ОСОБА_3 датою проведення
такої слідчої дії 19 січня 2012 року
знецінює доказове значення такої
слідчої дії, позаяк формально вона
виявилась проведеною ще за два місяці
до вказаної в обвинуваченні дати
власне самої події інкримінованого
підсудним злочину 13 березня 2012 року. Ця
обставина, на його думку, також вказує
на неповноту досудового слідства.

Виявом неправильності досудового
слідства захисник підсудних вважає
проведене постановою слідчого від 16
травня 2012 року всупереч вимогам ст.26
КПК України (1960 року) та роз'ясненню п.4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 11 лютого 2005 року № 2 «Про
практику застосування судами України
законодавства, що регулює повернення
кримінальних справ на додаткове
розслідування» виділення з матеріалів
кримінальної справи матеріалів справи
щодо обвинуваченого ОСОБА_4, це
призвело до того, що ці кримінальні
справи про злочин, вчинений у
співучасті, наразі розглядаються в
різних провадженнях і в силу цієї
причини тривалий час не можуть знайти
свого законного вирішення.

Зважаючи на такі мотиви, захисник
підсудних адвокат ОСОБА_1 просить суд в
порядку ст.281 КПК України (1960 року)
повернути кримінальну справу по
обвинуваченню ОСОБА_2 по ст.ст.27 ч.3, 187 ч.3
КК України і ОСОБА_3 по ст.ст.187 ч.3, 309 ч.1
КК України прокурору Липовецького
району Вінницької області для
проведення додаткового розслідування.

Прокурор заперечує проти повернення
кримінальної справи на додаткове
розслідування, вважає, що викладені
захисником підсудного мотиви для цього
є безпідставними. Зокрема, він вказує,
що вказані у клопотанні протиріччя
досудового слідства в частині
обставини щодо автомобіля НОМЕР_2 та
дати проведення відтворення
обстановки і обставин події із
підозрюваним ОСОБА_3 можуть бути
усунуті в судовому засіданні шляхом
допиту відповідних осіб та перевірки
встановлених фактів. Прокурор вважає
також, що виділення під час досудового
розслідування кримінальної справи
матеріалів відносно співучасника
інкримінованого злочину ОСОБА_4 не
перешкоджає належному вирішенню
кримінальної справи по обвинуваченню
ОСОБА_2 по ст.ст.27 ч.3, 187 ч.3 КК України і
ОСОБА_3 по ст.ст.187 ч.3, 309 ч.1 КК України.
Тому він просить суд відмовити
захиснику підсудних у задоволенні
клопотання про повернення
кримінальної справи на додаткове
розслідування і продовжити її судовий
розгляд.

Потерпіла ОСОБА_6, будучи допитаною в
судовому засіданні в ході судового
слідства, 27 березня 2013 року подала до
суду заяву із проханням провадити
подальший розгляд кримінальної справи
без її участі за станом здоров'я (т.3
а.с.17).

Підсудні ОСОБА_2 і ОСОБА_3 підтримують
клопотання свого захисника і просять
суд задовольнити його, повернути
кримінальну справу на додаткове
розслідування.

Розглянувши клопотання захисника
підсудних, заслухавши думки прокурора
і підсудних щодо його вирішення, суд
доходить висновку про необхідність
його задоволення із наступних мотивів.

Відповідно до ст.281 КПК України (1960
року), повернення кримінальної справи
на додаткове розслідування з мотивів
неповноти або неправильності
досудового слідства може мати місце
лише тоді, коли ця неповнота або
неправильність не може бути усунута в
судовому засіданні. Згідно ст.ст.368, 370
КПК України (1960 року), досудове
слідство в усякому разі визнається
однобічним і неповним, коли залишилися
недослідженими такі обставини,
з'ясування яких може мати істотне
значення для правильного вирішення
справи; істотним порушенням вимог
кримінально-процесуального закону є
такі порушення вимог цього Кодексу,
які перешкодили чи могли перешкодити
суду повно та всебічно розглянути
справу і постановити законний,
обгрунтований і справедливий вирок чи
постанову.

Згідно п.п.4, 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 11
лютого 2005 року «Про практику
застосування судами України
законодавства, що регулює повернення
кримінальних справ на додаткове
розслідування», повернення справи на
додаткове розслідування через
наявність підстав для притягнення до
кримінальної відповідальності інших
осіб допускається лише за умови, що
окремий розгляд справи щодо останніх
неможливий і що надійшло відповідне
клопотання прокурора,
обвинуваченого, його захисника чи
законного представника. Питання про
наявність таких підстав вирішується з
урахуванням доказів, що є у справі,
інших конкретних її обставин, а також
вимог ст.94 КПК України (1960 року), в якій
визначено приводи і підстави до
порушення кримінальної справи.
З'ясовуючи можливість розгляду справи
щодо іншої особи в окремому
провадженні, суддя повинен керуватися
вимогами ст.26 КПК України (1960 року),
маючи на увазі, що справи про злочини,
вчинені у співучасті, мають
розглядатись, як правило, в одному
провадженні. Постанова органу
дізнання, слідчого, прокурора про
закриття кримінальної справи, про
відмову в її порушенні щодо іншої особи
або про виділення справи щодо такої
особи в окреме провадження не є
перешкодою для повернення справи на
додаткове розслідування. Повернення
справи на додаткове розслідування зі
стадії судового розгляду справи
допускається лише з мотивів неповноти
або неправильності досудового
слідства. Досудове слідство визнається
неповним, якщо під час його
провадження всупереч вимогам статей
22 і 64 КПК України (1960 року) не були
досліджені або були поверхово чи
однобічно досліджені обставини, які
мають істотне значення для
правильного вирішення справи.
Неправильним досудове слідство
визнається в разі, коли органами
досудового слідства при вчиненні
процесуальних дій і прийнятті
процесуальних рішень були
неправильно застосовані або
безпідставно не застосовані норми
кримінально-процесуального чи
кримінального закону і без усунення
цих порушень справа не може бути
розглянута в суді.

За вимогами ст.ст.22, 64 КПК України (1960
року), прокурор і слідчий зобов'язані
вжити всіх передбачених законом
заходів для всебічного, повного і
об'єктивного дослідження обставин
справи, виявити ті обставини, що
викривають, так і ті, що виправдовують
обвинуваченого; при провадженні
досудового слідства і розгляді
кримінальної справи в суді підлягає
доказуванню, зокрема, подія злочину
(час, місце, спосіб та інші обставини
його вчинення), а також винність
обвинуваченого у вчиненні злочину і
мотиви злочину.

Суд вважає, що під час досудового
слідства у кримінальній справі по
обвинуваченню ОСОБА_2 по ст.ст.27 ч.3, 187
ч.3 КК України і ОСОБА_3 по ст.ст.187 ч.3, 309
ч.1 КК України ці норми
кримінально-процесуального закону не
були дотримані в повній мірі.

Зокрема, за змістом протоколу
відтворення обстановки та обставин
події, така слідча була проведена під
час досудового слідства у справі із
підозрюваним ОСОБА_3 19 січня 2012 року (т.1
а.с.85 - 99). Разом із тим обвинувачення
ОСОБА_2 по ст.ст.27 ч.3, 187 ч.3 КК України і
ОСОБА_3 по ст.187 ч.3 КК України стосується
події інкримінованого їм цього
злочину, яка мала місце 13 березня 2012
року (т.2 а.с.189, 190), тобто майже через два
місяці після проведення вказаної
слідчої дії.

Така обставина є виявом неповноти
досудового слідства, оскільки повністю
знецінює доказове значення
відтворення обстановки та обставин
події із підозрюваним на той час
ОСОБА_3, як необхідної слідчої дії під
час провадження досудового слідства у
кримінальній справі, позаяк виявлена
формальна невідповідність дати її
проведення не може бути виправлена в
процесуальних межах проведення
судового слідства у справі.

Суд визнає також, що виділення
постановою слідчого Липовецького РВ
УМВС України у Вінницькій області від 16
травня 2012 року з матеріалів
кримінальної справи матеріалів
кримінальної справи щодо
обвинувачення ОСОБА_4 було проведено із
порушенням вимог
кримінально-процесуального закону.
Такий висновок суду зумовлений
приписом ст.26 КПК України (1960 року), за
змістом якого виділення справи
допускається тільки у випадках, які
викликаються необхідністю, коли це не
може негативно відбиватися на
всебічності, повноті і об'єктивності
дослідження і вирішення справи,
оскільки справи про злочини, вчинені
у співучасті, мають розглядатись, як
правило, в одному провадженні.

Проведене таким чином виділення із
кримінальної справи матеріалів
кримінальної справи відносно
співучасника інкримінованої підсудним
події злочину, передбаченого ст.187 ч.3 КК
України, не було обґрунтоване будь-якою
виключною необхідністю, внаслідок
цього воно негативно відбилось на
всебічності, повноті і об'єктивності
вирішення обох невиправдано
розділених кримінальних справ, як
відносно підсудних ОСОБА_2 і ОСОБА_3, так
і відносно ОСОБА_4 Внаслідок такої
неправильності досудового слідства
обидві розділені таким чином
кримінальні справи відносно
співучасників однієї події
інкримінованого злочину досі не
знайшли свого судового вирішення уже
поза межами розумних строків.

Суд вважає, що усунення такої
неправильності досудового слідства є
неможливим в процесуальних межах
судового слідства у цій кримінальній
справі по обвинуваченню ОСОБА_2 по
ст.ст.27 ч.3, 187 ч.3 КК України і ОСОБА_3 по
ст.ст.187 ч.3, 309 ч.1 КК України, позаяк
кримінальна справа по обвинуваченню
їхнього співучасника інкримінованого
злочину ОСОБА_4 за рішенням
апеляційного суду Вінницької області в
порядку перегляду вироку
Погребищенського районного суду
Вінницької області від 17 квітня 2013 року
відносно вказаної особи наразі
повернута прокурору Липовецького
району Вінницької області для
проведення додаткового розслідування.
Ця обставина в свою чергу унеможливлює
відновлення законності шляхом
об'єднання кримінальної справи по
обвинуваченню ОСОБА_2 по ст.ст.27 ч.3, 187
ч.3 КК України і ОСОБА_3 по ст.ст.187 ч.3, 309
ч.1 КК України, судове слідство у якій
перебуває на стадії завершення, із
кримінальною справою по обвинуваченню
ОСОБА_4 по ст.187 ч.3 КК України, яка
перебуває на додатковому
розслідуванні.

Крім того, суд вважає, що зазначення
слідчим Липовецького РВ УМВС України у
Вінницькій області у постановах від 6
червня 2012 року про притягнення як
обвинуваченого ОСОБА_3 (т.2 а.с.189, 190) і
ОСОБА_2 (т.2 а.с.200, 201) та в обвинувальному
висновку (т.а.с.207 - 214) співучасником
інкримінованого підсудним злочину,
передбаченого ст.187 ч.3 КК України
конкретної особи ОСОБА_4 фактично є
заочним пред'явленням обвинувачення
фізичній особі, матеріали кримінальної
справи відносно якої 16 травня 2012 року
були виділені ним із матеріалів
кримінальної справи, що суперечить
приписам ст.131 - 133 КПК України (1960 року),
та є порушенням гарантованого ст.6
Конвенції про захист прав і
основоположних свобод права на
справедливий суд, за змістом якого
кожний обвинувачений у вчиненні
кримінального правопорушення має
щонайменше такі права: бути негайно і
детально поінформованим зрозумілою
для нього мовою про характер і причини
обвинувачення, висунутого проти нього;
мати час і можливості, необхідні для
підготовки свого захисту.

Таких прав ОСОБА_4 був штучно
позбавлений у цій кримінальній справі,
оскільки обвинувачення йому у вчиненні
у співучасті із ОСОБА_2 і ОСОБА_3
злочину, передбаченого ст.187 ч.3 КК
України, було пред'явлене йому окремо у
межах провадження у іншій кримінальній
справі.

Разом із тим суд не бере до уваги
викладені в обґрунтуванні клопотання
захисника підсудних про повернення
кримінальної справи на додаткове
розслідування обставини щодо
(не)причетності автомобіля НОМЕР_2 до
події інкримінованого підсудним
злочину, передбаченого ст.187 ч.3 КК
України, оскільки їх оцінка та доля
цього речового доказу можуть бути
визначені судом по завершенні розгляду
кримінальної справи, самі по собі вони
не є підставою для повернення
кримінальної справи на додаткове
розслідування.

З огляду викладеного суд вважає, що
кримінальну справу справі по
обвинуваченню ОСОБА_2 по ст.ст.27 ч.3, 187
ч.3 КК України і ОСОБА_3 по ст.ст.187 ч.3, 309
ч.1 КК України належить повернути
прокурору Липовецького району
Вінницької області для проведення
додаткового розслідування, в ході
якого слід усунути вказані у
мотивувальній частині цієї постанови
неповноту і неправильність досудового
слідства і за його результатами дати
належну правову оцінку діям кожного із
співучасників подій інкримінованих
злочинів.

Підстав для зміни запобіжних заходів
відносно підсудних суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.273, 281 КПК України (1960 року),

П О С Т А
Н О В И В:

Клопотання захисника підсудних
адвоката ОСОБА_1 задовольнити.

Кримінальну справу по обвинуваченню
ОСОБА_2 по ст.ст.27 ч.3, 187 ч.3 КК України і
ОСОБА_3 по ст.ст.187 ч.3, 309 ч.1 КК України
направити прокурору Липовецького
району Вінницької області для
проведення додаткового розслідування,
в ході якого усунути вказані у
мотивувальній частині цієї постанови
неповноту і неправильність досудового
слідства.

Запобіжні заходи відносно ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 залишити без змін тримання під
вартою.

На постанову протягом семи діб з дня її
винесення сторони можуть подати
апеляції до апеляційного суду
Вінницької області через Іллінецький
районний суд.

Суддя