провадження № 1-кп/200/458/2013
справа №
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2013 року грудня 27 дня
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська, одноособово, під
головуванням судді Чулініна Д. Г.,

за секретаря -
Коляда В. В.,

з участю:
прокурора Краєвої О. М.,

представника
потерпілого ОСОБА_1,

у підготовчому судовому засіданні в
місті Дніпропетровськ у залі суду в
рамках кримінального провадження,
зареєстрованого в Єдиному реєстрі
досудових розслідувань під №
0002970, за обвинуваченням:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, народженого у м. Перещепине
Новомосковського району, українця за
національністю, з професійно-технічною
освітою, неодруженого, бездітного, який
за трудовим наймом не працює, постійно
мешкає без реєстрації у АДРЕСА_1, раніше
судимого 28.05.2013 Бабушкінським районним
судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15-ч.
1 ст. 185 КК України до одного року
позбавлення волі, -

у вчиненні замаху на злочин за ч. 2 ст.
15-ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2013 року близько 18 години у м.
Дніпропетровську в ТЦ «МОСТ-Сіті
центр» приміщенні супермаркету
«Варус-4» на вулиці Глінки, 2, ОСОБА_2,
діючи повторно в групі з
невстановленою особою, з користі
умисно за умовами попередньої змови
крадькома підібрав у відділі
слабоалкогольних напоїв пляшку з
об'ємом в 1 л марковану як «Текіла
Сієра» вартістю 300 гривень 09 коп., не
привертаючи до себе уваги, чим повторно
таємно за попередньою змовою групою
осіб заволодів майном, належним
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Омега». Намагаючись
довести спільний умисел до кінця,
згідно відведеної ролі ОСОБА_2
попрямував з викраденим повз касової
зони до виходу, не оплачуючи товар, і, не
маючи реальної можливості
розпорядитися чужим майном, проте не
зміг закінчити злочин і на місці події
був пійманий охороною магазину «на
гарячому».

В судовому засіданні представник
потерпілого повідомив про укладення
обвинуваченим угоди про примирення з
потерпілим від незакінченого злочину
за ч. 2 ст. 15-ч. 2 ст. 185 КК України. За
змістом цієї угоди, що відповідає
приписам ст. 471 КПК України,
обвинувачений і потерпілий визнали
істинність встановлених вище обставин
відповідно до формулювання
обвинувачення, висунутого в
обвинувальному акті, та погодилися на
призначення за сукупністю злочинів на
підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточної
міри покарання, узгодженого сторонами
угоди, в один рік один місяць
позбавлення волі з розрахунку
поглинання менш суворого покарання за
попереднім вироком більш суворим. Суд
не вбачає в угоді взятих на себе
обвинуваченим зобов'язань, які він,
очевидно, не мав б можливості виконати.

Представник потерпілого, діючи в
інтересах останнього на підставі
довіреності від 06.03.2013, чинної до 31.12.2013,
без застережень щодо обмежень в
представництві, та обвинувачений
скріпили своїми підписами угоду 24
грудня 2013 року в приміщенні суду,
підтверджуючи свою обізнаність з
обмеженнями в праві оскарження вироку
внаслідок укладення цієї угоди та
затвердження її судом, що передбачені
ст.ст. 394, 424 КПК України. Обвинувачений
письмово відмовився від свого права на
допит свідків обвинувачення, від права
на виклик свідків і подання доказів, що
могли б свідчити на його користь, а
також від права вимагати від прокурора
і потерпілого доведення під час
судового розгляду кожної обставини
кримінального правопорушення,
поставленої йому за вину, про що
власноруч розписався в цій угоді.
Взамін, потерпілий свідомо поступився
правом на зміну в подальшому розміру
відшкодування шкоди і правом вимагати
притягнення обвинуваченого до
відповідальності за злочин інакше як
відповідно до формулювання цього
обвинувачення. Тобто, як вбачається з
угоди, її сторони на свій розсуд,
ґрунтуючись на взаємних поступках,
вільно розпорядилися лише своїми
правами, що відповідає принципу
диспозитивності за ч. 1 ст. 26 КПК
України, у зв'язку з чим суд дійшов
висновку про відсутність порушень
прав, свобод чи інтересів сторін
кримінального провадження або інших
третіх осіб, яких умови цієї угоди не
стосуються.

Обвинувачений і представник
потерпілого в судовому засіданні
пояснили суду, що угоду вони уклали
добровільно без впливу будь-якої
обставини, необумовленої в угоді.
Клопотань про виклик для допиту осіб з
приводу жорстокого чи нелюдського
поводження, тощо, яке б порушило
свободу від самовикриття,
обвинувачений не заявив, стверджуючи
про відсутність у нього скарг на органи
досудового розслідування та прокурора.
Представник потерпілого, в свою чергу,
наполягав на отриманні справедливої
сатисфакції та дійсності примирення.
Відповідно, суд переконався у судовому
засіданні в добровільності укладення
угоди і в досягненні примирення за
відсутності, поза всяким розумним
сумнівом, обґрунтованих підстав
стверджувати про протилежне.

Як вбачається з долучених до
кримінальної справи за клопотанням
прокурора документів, фактичні дані
проведеної інвентаризації (т. 1 а.с. 15, ) в
сукупності з оглядом місяця події
29.04.2013 та оглядом речей у присутності
понятих під протокол (т. 1 а.с. 12)
вказують на належність до ТОВ «Омега»
на праві власності пляшки з об'ємом в 1 л
«Текіла Сієра» і на її вартість,
підтверджуючи наявність предмету
незакінченого злочину і саму подію
таємного заволодіння ним. З добутого
відеозапису камер спостереження,
визнаного речовим доказом, вбачається
спосіб вчинення ОСОБА_2 таємного
заволодіння майном власника
супермаркету в групі з іншою особою, з
якою дії узгоджені (т. 1 л.д. 16-17).
Відомості про речі, які визнані
речовими доказами (т. 1 а.с. 13) і були
вилучені у ОСОБА_2 на місці події 29.04.2013,
прямо викривають обвинуваченого у
заволодінні чужим майном з наступним
пійманням його «на гарячому».

Добуті об'єктивні відомості про
предмет злочину у своїй сукупності з
відомостями про обстановку його
виявлення прямо викривають ОСОБА_2 у
причетності до протиправних посягань
щодо таємного заволодіння чужим
майном, виключаючи будь-які сумніви в
істинності та в добровільності його
зізнання, яке відповідно до ст. 18 і ч. 2
ст.95 КПК України визнається вільним
самовикриттям.

Суд, оцінивши всі обставини справи, за
своїм внутрішнім переконанням дійшов
висновку про достатність належних і
допустимих доказів для встановлення
фактичних підстав для визнання ОСОБА_2
винуватості у скоєному.

Вироком Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 28.05.2013 ОСОБА_2
засуджений за вчинений ним 14.04.2013замах
на крадіжку.

Наслідуючи роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України в абз. 2 п. 4
постанови № 10 від 06.11.2009 «Про судову
практику у справах про злочини проти
власності», умисні дії ОСОБА_2, що
виразилися у другій спробі таємного
розкрадання чужого майна в групі з
особою, за якої він спільно з іншою
особою зміг заволодіти викраденим
майном, але одразу був викритий на
місці, не маючи реальної можливості ним
розпорядитися і зникнути з ним з
незалежних від його волі причин,
сторонами угоди правильно
кваліфіковані згідно з ч. 2 ст. 15 КК
України закінченим замахом на крадіжку
середньої тяжкості за ч. 2 ст. 185 КК
України за ознаками повторності та
вчинення за попередньої змовою групою
осіб, щодо якої допускається укладення
угоди згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України.

Внаслідок визнання обвинуваченою
розміру шкоди у вартісному вираженні
майна, що склало предмет злочину,
взамін поступок потерпілого, якому
повернуте таке майно без пошкоджень
його цілісності, в угоді немає жодних
домовленостей про порядок і строк
відшкодування завданої шкоди та про
строк вчинення будь-яких інших дій, які
обвинувачена зобов'язалася б вчинити
на користь потерпілого.

Вивченням особи обвинуваченого
з'ясовано, що ОСОБА_2, своїми щирими
показаннями активно сприяв проведенню
кримінального провадження стосовно
нього та швидкому розслідуванню всіх
обставин вчинених ним діянь, на обліку
у лікарів нарколога та психіатра не
перебуває.

Таким чином, в укладеній угоді
покарання узгоджене з врахуванням
характеру і тяжкості обвинувачення та
інших обставин на загальних засадах
призначення покарання за ст.ст. 1, 65 КК
України, так само як і під час
визначення остаточного покарання за
правилами ч. 4 ст. 70 цього Кодексу, чим
визначається відповідність умов угоди
інтересам суспільства в охороні прав і
свобод людини і громадянина, власності,
у невідворотності справедливого
покарання в міру своєї вини.

Суд, перевіривши законність угоди, за
стійким внутрішнім переконанням
вважає за можливе її затвердити з
ухваленням цього вироку, оскільки в
судовому засіданні не встановлені
обставини, які б тому перешкоджали
відповідно до ст. 474 КПК України.

Розв'язуючи питання про вид і міру
покарання одночасно із затвердженням
угоди про примирення, суд, керуючись
правосвідомістю, з урахуванням ступеня
тяжкості кожного зі злочинів
сукупності та відомостей про особу
винного в силу ч. 5 ст. 65 КК України
знаходить за необхідне призначити
покарання за злочин та остаточну міру
покарання, що узгоджені сторонами
угоди.

Керуючись ст.ст. 368, 475, 537 КПК України, -

З А С У Д И В:

Затвердити укладену ОСОБА_2 24 грудня 2013
року угоду про примирення з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Омега» за ч. 2 ст. 15-ч.
2 ст.185 КК України під страхом
скасування цього вироку протягом п'яти
років давності притягнення до
кримінальної відповідальності з
призначенням судового розгляду в
загальному порядку на випадок
невиконання умов угоди.

ОСОБА_2 визнати винуватим за
пред'явленим обвинуваченням у вчинені
замаху за ч. 2 ст. 15 КК України на
передбачену в ч. 2 ст. 185 КК України
крадіжку з призначенням узгодженого
покарання в один рік один місяць
позбавлення волі, яким у відповідності
до ч. 4 ст. 70 КК України поглинути менш
суворе покарання за попереднім вироком
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 травня 2013 року,
остаточно визначивши ОСОБА_2 за
сукупністю злочинів покарання у виді
позбавлення волі строком в один рік
один місяць.

Зарахувати у відбутий строк
остаточного покарання відбуту ОСОБА_2
частину покарання за вироком
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 травня 2013 року,
обчислюючи початок строку відбування
остаточного покарання з 22 листопада 2013
року.

Речові докази:

пляшку «Текіла Сієра» об'ємом в 1 л,
передану на відповідальне зберігання
ОСОБА_3 під розписку, - повернути у
законне володіння Товариству з
обмеженою відповідальністю «Омега» за
належністю;

DVD-R із записом камер
відеоспостереження, протоколи допитів
свідків, очних ставок та інші документи
про зафіксовані процесуальні дії, -
зберігати у кримінальній справі.

ОСОБА_2 залишити тримати під вартою у
Дніпропетровському слідчому ізоляторі
№ 3 Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Дніпропетровській області тимчасово
до набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили із плином 30
днів, починаючи з наступного після його
проголошення дня, протягом яких
підлягає оскарженню до Апеляційного
суду Дніпропетровської області шляхом
подання через Бабушкінський районний
суд м. Дніпропетровська апеляційної
скарги потерпілим і обвинуваченим з
підстав порушення порядку розгляду
угоди і призначення неузгодженого
покарання, а так само прокурором -
виключно з підстав затвердження угоди,
яка не підлягає укладенню в рамках
цього кримінального провадження. Копію
вироку після його проголошення вручити
обвинуваченій та прокурору негайно.

Головуючий