Справа № 152/89/15-к
В И Р О К
іменем України
11 лютого 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
законного представника
обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_6 ,
законного представника
обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_7 ,
захисника неповнолітніх
обвинувачених адвоката ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
представника служби у справах
дітей Шаргородської РДА ОСОБА_11 ,
представника кримінальної міліції
у справах дітей
Шаргородського РВ УМВС
України у Вінницькій області ОСОБА_12 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, учня 10 класу Рахнівсько-Лісової СЗШ І-ІІІ ступенів, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, учня 10 класу Буднянської спеціалізованої школи-інтернату, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Вербівка, жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого 6.06.2003 року Шаргородським районним судом за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на два роки; 27.04.2004 року Шаргородським районним судом за ч.3 ст.185, ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років; 29.08.2013 року Шаргородським районним судом за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком на три місяці, звільненого від відбування покарання у виді арешту 04.02.2014 року,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.304, ч.2 ст.263 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого Шаргородським районним судом Вінницької області 23.01.1989 року за ч. 1 ст. 214 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців; 29.03.1989 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 194, ст. 114 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки; 10.06.1992 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст. 140 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з конфіскацією майна; 29.01.1998 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 140 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з конфіскацією майна; 22.12.2003 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки і шість місяців; 26.01.2004 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років; 23.02.2004 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, 25.11.2008 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років і шість місяців; 08.08.2014 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком на шість місяців; 25.09.2014 року прибув для відбування покарання в арештний дім при Стрижавській ВК №81, відповідно до ухвали Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2014 року переведений з арештного дому при Стрижавській ВК №81 в СІЗО Вінницької УВП УДПтС України у Вінницькій області (№1) для проведення процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

Обвинувачений ОСОБА_10 , маючи не зняту та не погашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, повторно скоїв злочини, а саме: на початку липня 2014 року, перебуваючи в с. Рахни-Лісові Шаргородського району на вул. Леніна, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаючи та усвідомлюючи, що ОСОБА_13 та ОСОБА_5 є неповнолітніми, з метою втягнення останніх в злочинну діяльність, запропонував неповнолітнім ОСОБА_13 та ОСОБА_5 заробити грошові кошти та вирішити наявні матеріальні потреби шляхом участі у вчиненні крадіжки. На пропозицію обвинуваченого ОСОБА_10 неповнолітні ОСОБА_13 та ОСОБА_5 погодилися. Після цього обвинувачений ОСОБА_10 та неповнолітні обвинувачені ОСОБА_13 і ОСОБА_5 на початку липня 2014 року приблизно о 23 годині, перебуваючи в АДРЕСА_1 , прийшовши в домогосподарство ОСОБА_14 , що знаходиться на АДРЕСА_4 , встановивши відсутність господарів, за попередньою змовою між собою, пересвідчившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, з метою крадіжки, з корисливих мотивів підійшли до вікна з тильної сторони житлового будинку, через вікно будинку, в якому було відсутнє скло, обвинувачений ОСОБА_10 та, за вказівкою останнього, обвинувачений ОСОБА_13 проникли в будинок, а неповнолітній ОСОБА_5 залишився біля будинку, щоб спостерігати за навколишньою обстановкою з метою повідомити ОСОБА_10 та ОСОБА_13 у разі виникнення небезпеки до викриття, а також отримати викрадені з будинку речі. Перебуваючи в будинку, обвинувачений ОСОБА_10 виявив чавунну плиту з конфорками вартістю 150 грн., двоє чавунних пічних дверцят вартістю по 60 грн. кожні на суму 120 грн., пічну решітку вартістю 40 грн., електромотор від холодильника вартістю 250 грн., які викрав, по черзі передав обвинуваченому ОСОБА_13 , котрий викрадені речі, в свою чергу, передав на вулицю обвинуваченому ОСОБА_5 . Після цього неповнолітні обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_5 за вказівкою обвинуваченого ОСОБА_10 взяли усі викрадені ними речі та покинули місце події, а останній залишився, оскільки мав намір викрасти ще газовий балон та запчастини до нього, які виявив, перебуваючи в будинку. Коли неповнолітні обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_5 пішли від будинку ОСОБА_14 з викраденими речами, обвинувачений ОСОБА_10 , діючи з єдиними продовжуваним умислом, проник всередину будинку, звідки викрав газовий балон місткістю 50 літрів вартістю 250 грн. та газовий редуктор вартістю 30 грн., які витягнув через вікно на вулицю і покинув місце злочину.
Викраденими речами обвинувачені розпорядилися на власний розсуд. При цьому, обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_5 заподіяли збитку ОСОБА_14 на суму 560 грн., а обвинувачений ОСОБА_10 на суму 840 грн.
Продовжуючи скоювати злочини обвинувачений ОСОБА_10 на початку вересня 2014 року приблизно о 01 годині ночі, перебуваючи на АДРЕСА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_9 , який був засуджений 08.08.2014 року Шаргородським районним судом за вчинення крадіжки і який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, повторно, з метою крадіжки чужого майна прийшли до домогосподарства ОСОБА_15 , що знаходиться на АДРЕСА_6 , встановивши, що світло в будинку вимкнене і власниця будинку спить, обвинувачений ОСОБА_10 зайшов на подвір`я, а обвинувачений ОСОБА_9 залишився біля паркану, щоб спостерігати за навколишньою обстановкою. Після цього обвинувачений ОСОБА_10 підійшов до підсобного приміщення, встановив, що двері незамкнені, відкрив їх, проник всередину приміщення, звідки викрав 10 кг. цибулі вартістю 4 грн. за 1 кг. на суму 40 грн., 10 кг. квасолі вартістю 15 грн. за 1 кг. на суму 150 грн., пластмасову бочку місткістю 60 л. вартістю 100 грн., пластмасове відро місткістю 10 л. вартістю 25 грн. Викравши вказані речі, обвинувачений ОСОБА_10 виніс їх по черзі на двір, передав через паркан ОСОБА_9 , разом вони покинули місце події, розпорядившись викраденим на власний розсуд. При цьому, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 заподіяли збитків ОСОБА_15 на суму 315 грн.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_10 , знайшовши всередині жовтня 2014 року в саду, що знаходиться в оренді ПП «САМ+ЛТС», за с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області металевий предмет, схожий на ніж, приніс додому в АДРЕСА_2 , де зберігав та умисно носив його із собою, без передбаченого законом дозволу на носіння холодної зброї.
12.11.2014 року обвинувачений ОСОБА_10 , маючи при собі знайдений ним в саду за с. Рахни-Лісові ніж, їхав на попутному автомобілі в напрямку села Вербівка, проте на вул. Леніна в с. Рахни-Лісові автомобіль був зупинений працівниками ДАІ Шаргородського РВ УМВС і при встановленні та перевірці особи обвинуваченого працівниками міліції у внутрішній кишені куртки, у яку був одягнутий обвинувачений, було виявлено та вилучено ніж, котрий останній носив без передбаченого законом дозволу.
Згідно висновку експерта за №467-Х від 19.11.2014 року, предмет, вилучений у ОСОБА_10 , є холодною зброєю, відноситься до військової холодної зброї, є багнет-ножем зразка 1940 року до СВТ-40 (самозарядної гвинтівки Токарева).
Будучи допитаним під час судового розгляду, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_13 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що на початку липня 2014 року вранці зі своїм товаришем ОСОБА_5 проходили по вул. Гагаріна в с. Рахни-Лісові, де зустріли ОСОБА_10 , з яким зупинилися поговорити. При розмові ОСОБА_10 запитав у них, чи бажають вони заробити гроші. Він та ОСОБА_5 відповіли ОСОБА_10 , що не проти заробити грошей, так як мали матеріальні потреби, особисто він хотів пограти на комп`ютері комп`ютерні ігри. На це ОСОБА_10 запропонував викрасти і винести речі із одного будинку, за що вони отримають гроші. Приблизно о 23 годині того ж вечора він вийшов із дому і пішов до кафе. Біля кафе він зустрівся із ОСОБА_5 . Вдвох вони очікували на ОСОБА_10 . Коли ОСОБА_10 прийшов до кафе, то запропонував іти слідом за ним, проте, до якого будинку йти, останній не сказав. Тому він та ОСОБА_5 йшли слідом за ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 . Через деякий час вони підійшли до будинку, кому належить цей будинок, він не знав. Спочатку вони зайшли на подвір`я, а потім обійшли будинок з тильної сторони і він помітив, що у вікні будинку відсутнє скло. ОСОБА_10 сказав йому залізти через вікно у будинок, сам поліз слідом за ним. ОСОБА_5 залишився під вікном, спостерігами та забрати викрадене. ОСОБА_10 брав речі в будинку і передавав йому, а він передавав ОСОБА_5 на вулицю. Так, в будинку вони взяли чавунну плиту, пічні дверцята, пічні решітки, електромотор від холодильника. Коли вони вже вилізли з будинку назовні, то ОСОБА_10 запропонував йому та ОСОБА_5 забрати ці речі, на що вони погодилися, склали все в мішок і пішли. Викрадене нести додому вони побоялися, тому заховали у нежилому будинку, а через певний час здали на металобрухт за 80 грн. Кошти він та ОСОБА_5 поділили порівну, по 40 грн.
Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 , будучи допитаним під час судового розгляду, винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що на початку липня 2014 року вранці зі своїм товаришем ОСОБА_13 проходили по вул. Гагаріна в с. Рахни-Лісові, де зустріли ОСОБА_10 , з яким зупинилися поговорити. При розмові ОСОБА_10 запитав у них, чи бажають вони заробити гроші. Він та ОСОБА_13 погодилися, на що ОСОБА_10 запропонував їм викрасти речі із одного будинку, за що вони матимуть гроші. Вони домовилися ввечері зустрітися біля кафе «Шафо» в с. Рахни-Лісові. Приблизно о 23 годині того ж вечора він вийшов із дому і пішов до кафе. Біля кафе він зустрівся із ОСОБА_13 . Через певний час до них підійшов ОСОБА_10 . Коли ОСОБА_10 прийшов до кафе, то запропонував іти слідом за ним, проте, не сказав, до якого будинку. Вони втрьох йшли по вул. Леніна в с. Рахни-Лісові. Через деякий час вони підійшли до будинку. Кому належить цей будинок, він не знав. Спочатку вони зайшли на подвір`я, а потім обійшли будинок з тильної сторони і він помітив, що у вікні будинку відсутнє скло. ОСОБА_10 сказав, що він та ОСОБА_13 через віконний отвір залізуть у будинок і звідти будуть передавати йому викрадені речі. ОСОБА_10 брав речі в будинку і передавав ОСОБА_13 , а той йому. Він складав речі біля будинку. Так, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 з будинку передали йому чавунну плиту, пічні дверцята, пічні решітки, електромотор від холодильника. Коли ОСОБА_10 та ОСОБА_13 вилізли з будинку так само через вікно, то ОСОБА_10 запропонував їм забрати викрадене собі, на що вони погодилися, склали все в мішок і пішли. Викрадене нести додому вони побоялися, тому заховали у нежилому будинку, а через певний час здали на металобрухт за 80 грн. Кошти він та ОСОБА_13 поділили порівну, по 40 грн.
Обвинувачений ОСОБА_10 , будучи допитаним під час судового розгляду, винуватим себе у вчиненні злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що на початку липня 2014 року на вул. Гагаріна в с. Рахни-Лісові зустрів неповнолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_5 , з якими зупинився поговорити. При розмові він запропонував хлопцям заробити грошей, вчинивши крадіжку. ОСОБА_13 та ОСОБА_5 погодилися і вони домовилися зустрітися того ж вечора. Приблизно о 23 годині того ж вечора він зустрівся із ОСОБА_13 та ОСОБА_5 біля кафе «Шафо» в с. Рахни-Лісові. Втрьох вони пішли до будинку ОСОБА_14 , в якому ніхто не проживає. Спочатку вони зайшли на подвір`я, а потім обійшли будинок з тильної сторони. Так як вікно було відсутнє в будинку з тильної сторони, то він та ОСОБА_13 через віконний отвір залізли в будинок, а ОСОБА_5 залишився під вікном, спостерігати та взяти викрадене. Він брав речі в будинку і передавав ОСОБА_13 , а той ОСОБА_5 на вулицю. Так, в будинку вони взяли чавунну плиту, пічні дверцята, пічні решітки, електромотор від холодильника. Після цього вони вже вилізли з будинку назовні, він запропонував ОСОБА_13 та ОСОБА_5 забрати ці речі, на що вони погодилися, склали все в мішок і пішли. Коли ОСОБА_13 та ОСОБА_5 пішли, він повернувся в будинок, звідки викрав газовий балон і редуктор, які відніс і продав невідомим людям на базарі, за виручені кошти придбав продукти і спиртне. При цьому показав, що йому було відомо, що ОСОБА_13 та ОСОБА_5 є неповнолітніми.
Також, обвинувачений ОСОБА_10 показав, що на початку вересня 2014 року в нічний час, приблизно о 01 годині в с. Рахни-Лісові, будучи в стані алкогольного сп`яніння, зустрів ОСОБА_9 , з яким домовився вчинити крадіжку з домогосподарства своєї сусідки ОСОБА_15 . Підійшовши до домогосподарства ОСОБА_15 , він сказав ОСОБА_9 очікувати його біля паркану, а сам зайшов на подвір`я, підійшов до сараю, через незамкнені двері зайшов у сарай, звідки викрав квасолю та цибулю приблизно по 10 кг., пластмасові відро і бочку. Все викрадене він частинами виніс і передав ОСОБА_9 через паркан. Після цього вони все викрадене поміняли на спиртне.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_10 показав, що в жовтні 2014 року працював на збиранні урожаю яблук у садку, що перебуває в оренді ПП «САМ+ЛТС» і знаходиться за с. Рахни-Лісові. Між деревами він знайшов ніж, який заховав, приніс до себе додому і хотів використовувати для власних потреб в господарстві. Ніж зберігався в нього вдома. 12.11.2014 року він взяв ніж, заховав у внутрішню кишеню куртки і пішов через село Рахни-Лісові на автобусну зупинку, так як мав намір поїхати до родичів у с. Вербівку Шаргородського району. Стоячи на зупинці, він побачив автомобіль, зупинив і домовився із водієм, щоб той його підвіз у потрібному йому напрямку. Водій погодився. Коли вони їхали по вул. Леніна в с. Рахни-Лісові, то автомобіль зупинили працівники ДАІ. Біля працівників ДАІ був дільничний інспектор, який його впізнав, сказав показати документи і що він везе із собою. Так у внутрішній кишені куртки було виявлено ніж, який працівники міліції вилучили.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_9 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що на початку вересня 2014 року в нічний час у парку в с. Рахни-Лісові зустрів ОСОБА_10 , яким був у стані сп`яніння і з яким домовився вчинити крадіжку майна з домогосподарства жительки села, про яку йому повідомив ОСОБА_10 . Прийшовши на вул. Гагаріна, ОСОБА_10 показав домогосподарство. Будинок був не освітлений, на подвір`ї нікого не було. ОСОБА_10 через паркан переліз на подвір`я, пішов до хліва, а йому сказав очікувати біля паркану. Через деякий час ОСОБА_10 виніс і передав через паркан відро з цибулею, квасолю, а потім повернувся до хліва і виніс звідти бочку. Після цього ОСОБА_10 переліз через паркан до нього і вони все викрадене занесли до знайомого ОСОБА_10 , де віддали, за що той чоловік пригостив їх горілкою.
Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в повному обсязі визнали свою провину в інкримінованих їм органом досудового розслідування злочинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_16 , обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , захисника обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 , законних представників ОСОБА_13 та ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , думки потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , викладені в заяві до суду, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , їх законні представники, обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , їх законним представникам, а також обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Потерпіла ОСОБА_14 в заяві до суду просила судовий розгляд проводити у її відсутності, так як вона не має претензій до обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , які відшкодували заподіяні злочином збитки, не заперечує щодо розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КК України (а.с.69).
Потерпіла ОСОБА_15 в заяві до суду просила судовий розгляд проводити у її відсутності, так як вона не має претензій до обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , не заперечує щодо розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КК України (а.с.68).
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, допитавши обвинувачених, вивчивши матеріали справи, що характеризують їх особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 у вчинені інкримінованих їм злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Відтак, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_13 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна) з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб; обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна) з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб; обвинувачений ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна) з проникненням у приміщення, за попередньою змовою групою осіб, повторно; обвинувачений ОСОБА_10 вчинив злочини, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна) з проникненням у житло та інше приміщення, за попередньою змовою групою осіб, повторно, а також ч.1 ст.304 КК України, тобто втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність, та ч.2 ст.263 КК України, тобто носіння іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу, а саме: обвинувачений ОСОБА_10 , маючи не зняту та не погашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, повторно скоїв злочини, зокрема: на початку липня 2014 року, перебуваючи в с. Рахни-Лісові Шаргородського району на вул. Леніна, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаючи та усвідомлюючи, що ОСОБА_13 та ОСОБА_5 є неповнолітніми, з метою втягнення останніх в злочинну діяльність, запропонував неповнолітнім ОСОБА_13 та ОСОБА_5 заробити грошові кошти та вирішити наявні матеріальні потреби шляхом участі у вчиненні крадіжки. На пропозицію обвинуваченого ОСОБА_10 неповнолітні ОСОБА_13 та ОСОБА_5 погодилися. Після цього обвинувачений ОСОБА_10 та неповнолітні обвинувачені ОСОБА_13 і ОСОБА_5 на початку липня 2014 року приблизно о 23 годині, перебуваючи в АДРЕСА_1 , прийшовши в домогосподарство ОСОБА_14 , що знаходиться на АДРЕСА_4 , встановивши відсутність господарів, за попередньою змовою між собою, пересвідчившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, з метою крадіжки, з корисливих мотивів підійшли до вікна з тильної сторони житлового будинку, через вікно будинку, в якому було відсутнє скло, обвинувачений ОСОБА_10 та, за вказівкою останнього, обвинувачений ОСОБА_13 проникли в будинок, а неповнолітній ОСОБА_5 залишився біля будинку, щоб спостерігати за навколишньою обстановкою з метою повідомити ОСОБА_10 та ОСОБА_13 у разі виникнення небезпеки до викриття, а також отримати викрадені з будинку речі. Перебуваючи в будинку, обвинувачений ОСОБА_10 виявив чавунну плиту з конфорками вартістю 150 грн., двоє чавунних пічних дверцят вартістю по 60 грн. кожні на суму 120 грн., пічну решітку вартістю 40 грн., електромотор від холодильника вартістю 250 грн., які викрав, по черзі передав обвинуваченому ОСОБА_13 , котрий викрадені речі, в свою чергу, передав на вулицю обвинуваченому ОСОБА_5 . Після цього неповнолітні обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_5 за вказівкою обвинуваченого ОСОБА_10 взяли усі викрадені ними речі та покинули місце події, а останній залишився, оскільки мав намір викрасти ще газовий балон та запчастини до нього, які виявив, перебуваючи в будинку. Коли неповнолітні обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_5 пішли від будинку ОСОБА_14 з викраденими речами, обвинувачений ОСОБА_10 , діючи з єдиними продовжуваним умислом, проник всередину будинку, звідки викрав газовий балон місткістю 50 літрів вартістю 250 грн. та газовий редуктор вартістю 30 грн., які витягнув через вікно на вулицю і покинув місце злочину.
Викраденими речами обвинувачені розпорядилися на власний розсуд. При цьому, обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_5 заподіяли збитку ОСОБА_14 на суму 560 грн., а обвинувачений ОСОБА_10 на суму 840 грн.
Продовжуючи скоювати злочини обвинувачений ОСОБА_10 на початку вересня 2014 року приблизно о 01 годині ночі, перебуваючи на АДРЕСА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_9 , який був засуджений 08.08.2014 року Шаргородським районним судом за вчинення крадіжки і який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, повторно, з метою крадіжки чужого майна прийшли до домогосподарства ОСОБА_15 , що знаходиться на АДРЕСА_6 , встановивши, що світло в будинку вимкнене і власниця будинку спить, обвинувачений ОСОБА_10 зайшов на подвір`я, а обвинувачений ОСОБА_9 залишився біля паркану, щоб спостерігати за навколишньою обстановкою. Після цього обвинувачений ОСОБА_10 підійшов до підсобного приміщення, встановив, що двері незамкнені, відкрив їх, проник всередину приміщення, звідки викрав 10 кг. цибулі вартістю 4 грн. за 1 кг. на суму 40 грн., 10 кг. квасолі вартістю 15 грн. за 1 кг. на суму 150 грн., пластмасову бочку місткістю 60 л. вартістю 100 грн., пластмасове відро місткістю 10 л. вартістю 25 грн. Викравши вказані речі, обвинувачений ОСОБА_10 виніс їх по черзі на двір, передав через паркан ОСОБА_9 , разом вони покинули місце події, розпорядившись викраденим на власний розсуд. При цьому, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 заподіяли збитків ОСОБА_15 на суму 315 грн.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_10 , знайшовши всередині жовтня 2014 року в саду, що знаходиться в оренді ПП «САМ+ЛТС», за с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області металевий предмет, схожий на ніж, приніс додому в АДРЕСА_2 , де зберігав та умисно носив його із собою, без передбаченого законом дозволу на носіння холодної зброї.
12.11.2014 року обвинувачений ОСОБА_10 , маючи при собі знайдений ним в саду за с. Рахни-Лісові ніж, їхав на попутному автомобілі в напрямку села Вербівка, проте на вул. Леніна в с. Рахни-Лісові автомобіль був зупинений працівниками ДАІ Шаргородського РВ УМВС і при встановленні та перевірці особи обвинуваченого працівниками міліції у внутрішній кишені куртки, у яку був одягнутий обвинувачений, було виявлено та вилучено ніж, котрий останній носив без передбаченого законом дозволу.
Згідно висновку експерта за №467-Х від 19.11.2014 року, предмет, вилучений у ОСОБА_10 , є холодною зброєю, відноситься до військової холодної зброї, є багнет-ножем зразка 1940 року до СВТ-40.
При таких обставинах суд вважає, що неповнолітні обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_9 повинні нести кримінальну відповідальність за вчинений ними злочин за ч.3 ст.185 КК України, а обвинувачений ОСОБА_10 за ч.3 ст.185, ч.1 ст.304, ч.2 ст.263 КК України.
При призначенні покарання неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_5 , а також обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , згідно з вимогами ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу винних, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_13 щиро розкаявся у скоєному, добровільно відшкодував потерпілій заподіяні злочином збитки, вчинив злочин, будучи неповнолітнім, до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем навчання і проживання (а.с.69, 159, 160, 161). Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_13 .
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_13 , судом не встановлено.
Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 щиро розкаявся у скоєному, добровільно відшкодував потерпілій заподіяні злочином збитки, вчинив злочин, будучи неповнолітнім, до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем навчання і проживання (а.с.69, 152, 153, 154). Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_5 .
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Крім того, в силу ст.103 КК України, в судовому розгляді, крім обставин, зазначених в ст.65-67 КК України, суд враховує умови життя та виховання неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_5 , вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітніх.
Виходячи з аналізу вимог ст.ст.485,487 КПК України, під час судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, також з`ясовуються повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього, стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, а при дослідженні умов життя неповнолітнього обвинуваченого, слід врахувати склад його сім`ї, обстановку в ній, взаємини між дорослими членами сім`ї та дорослими і дітьми, ставлення батьків до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї, зв`язки і поведінку неповнолітнього поза домом, де навчається або працює, ставлення до навчання або роботи.
Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», суд повинен, також, з`ясувати вік неповнолітнього, стан здоров`я та загального розвитку, характеристику (ставлення до навчання, праці, поведінка в побуті), умови життя і виховання (дані про сім`ю, побутове оточення), обставини, що негативно впливали на його виховання, вплив дорослих підмовників, його ставлення до вчиненого діяння.
З досліджених документів про особу неповнолітнього ОСОБА_13 , здобутих під час досудового розслідування і долучених до матеріалів кримінального провадження, а також із акту соціального інспектування сім`ї, в якій проживає неповнолітній, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_13 є фізично здоровим, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває (а.с.163-164); проживає з матір`ю та молодшими братом і сестрою у будинку матері ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 ; його вихованням та утриманням на даний час займається матір ОСОБА_6 , котра перебуває на обліку в УСЗН Шаргородської РДА та отримує соціальну допомогу в сумі 3300 грн. на місяць; батько неповнолітнього з сім`єю не проживає, з сином не спілкується; виховний вплив на ОСОБА_13 має матір (а.с.161, 167).
Представники кримінальної міліції у справах дітей Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_12 та Служби у справах дітей Шаргородської РДА ОСОБА_11 в судових дебатах зазначили, що неповнолітній ОСОБА_13 не перебував на обліку в кримінальній міліції у справах дітей та у Службі в справах дітей, взятий на облік з приводу вчинення ним злочину.
Виходячи із досліджених в судовому розгляді доказів щодо особи неповнолітнього ОСОБА_13 , суд вважає, що обставинами, які негативно впливають на виховання неповнолітнього ОСОБА_13 є відсутність належної участі матері останнього у вихованні, відсутність контролю матері за його спілкуванням за межами будинку, в якому він проживає, недостатній вплив матері на формування поведінки сина.
З досліджених документів про особу неповнолітнього ОСОБА_5 , здобутих під час досудового розслідування і долучених до матеріалів кримінального провадження, а також із акту соціального інспектування сім`ї, в якій проживає неповнолітній, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 є фізично здоровим, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває (а.с.156-157); проживає з матір`ю та молодшими братами і сестрою у будинку бабусі ОСОБА_17 в АДРЕСА_1 ; його вихованням та утриманням на даний час займається матір ОСОБА_7 , котра перебуває на обліку в УСЗН Шаргородської РДА та отримує соціальну допомогу в сумі 6900 грн. на місяць; батько неповнолітнього помер; виховний вплив на ОСОБА_5 має матір (а.с.154, 168, 169).
Представники кримінальної міліції у справах дітей Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_12 та Служби у справах дітей Шаргородської РДА ОСОБА_11 в судових дебатах зазначили, що неповнолітній ОСОБА_5 не перебував на обліку в кримінальній міліції у справах дітей та у Службі в справах дітей, взятий на облік з приводу вчинення ним злочину.
Виходячи із досліджених в судовому розгляді доказів щодо особи неповнолітнього ОСОБА_5 , суд вважає, що обставинами, які негативно впливають на виховання неповнолітнього ОСОБА_5 є відсутність належної участі матері останнього у вихованні, недостатній вплив матері на формування поведінки сина.
Враховуючи усі вказані вище обставини у їх сукупності, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_5 можливе без ізоляції їх від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі і застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст.ст.104, 75 КК України, оскільки, виходячи з роз`яснень, що містяться в абз. 2 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 24.10.2003 року (з наступними змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання» та в абз.1 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», при звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК України, а щодо неповнолітньої особи ще й на статтю 104 КК як на підстави для прийняття такого рішення; звільнення неповнолітніх від відбування покарання з випробуванням застосовується на тих же підставах, що й дорослих (статті 75-78 КК), з урахуванням особливостей, визначених у ст.104 КК. Таке звільнення допускається лише в разі засудження неповнолітнього до арешту або позбавлення волі (ч.2 ст.104 КК).
При цьому, суд враховує також ставлення ОСОБА_13 та ОСОБА_5 до вчиненого діяння а саме, що вони щиро розкаялися у скоєному, позитивно виявили себе після вчинення злочину, відшкодувавши потерпілій заподіяні злочином збитки.
Також, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_18 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений ним злочин за ч.3 ст.185 КК України, а обвинувачений ОСОБА_10 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинені ним злочини за ч.3 ст.185, ч.1 ст.304, ч.2 ст.263 КК України.
При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до ч.1 ст.33 КК України, сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден з яких її не було засуджено.
Відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями, або статтями 187, 262 цього Кодексу.
До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в абз.2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана із проникненням у житло). А якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатися у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.
Як встановлено судом, ОСОБА_9 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) на початку вересня 2014 року у ОСОБА_15 , за попередньою змовою із ОСОБА_10 , з проникненням у інше приміщення, будучи засудженим вироком Шаргородського районного суду від 08.08.2014 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, не відбувши покарання за вказаним вироком, у зв`язку із чим йому враховується така кваліфікуюча ознака, як повторність.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_18 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
ОСОБА_9 щиро покаявся у скоєному, позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.99). Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_9 .
Обставиною, обтяжуючою покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , є вчинення ним злочину, будучи в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особи винного, його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він вчинив злочини, будучи в стані алкогольного сп`яніння, але щиро розкаявся у скоєному, вчинив злочин, будучи засудженим до покарання у виді арешту строком на шість місяців вироком Шаргородського районного суду від 08.08.2014 року за вчинення крадіжки, але до початку відбування покарання у виді арешту, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 можливе в умовах ізоляції його від суспільства, тобто в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 3 ст.185 КК України, за правилами ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, враховуючи вимоги п.1 ч.1 ст.72 КК України, що одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту. Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
При цьому, суд також враховує, що ОСОБА_9 відбуває покарання за вироком Шаргородського районного суду від 08.08.2014 року за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту строком на шість місяців, прибув для відбування покарання в Стрижавську ВК (№81) 25.09.2014 року (а.с.172). Таким чином, на час розгляду цієї кримінальної справи ОСОБА_9 не відбув призначене йому покарання у виді шести місяців арешту.
Обвинувачений ОСОБА_10 вчинив дві крадіжки на початку липня 2014 року з будинку ОСОБА_14 , на початку вересня 2014 року з підсобного приміщення з домогосподарства ОСОБА_15 . Ці злочини повністю охоплюються кваліфікацією за ч.3 ст.185 КК України, як вчинення крадіжки (таємного викрадення чужого майна), вчиненої повторно, поєднаної з проникненням у житло і інше приміщення, за попередньою змовою групою осіб, повторно і окремо кваліфікувати кожну крадіжку за частиною 3 ст.185 КК України правових підстав немає.
Така правова позиція висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №5-757км13.
При цьому, суд враховує, що ОСОБА_10 вчинив дві крадіжки, маючи незняту і непогашену в передбаченому законодавством порядку судимість, з цих підстав йому враховується така кваліфікуюча ознака, як повторність.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , негативно охарактеризованому за місцем проживання (а.с.139), згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
ОСОБА_10 щиро покаявся у скоєному. Цю обставину суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_10 .
Обставиною, обтяжуючою покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , є вчинення ним злочинів, будучи в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особи винного, його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він вчинив злочини, будучи в стані алкогольного сп`яніння, але щиро розкаявся у скоєному, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_10 можливе в умовах ізоляції його від суспільства, тобто в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі, за правилами ст.70 КК України, за сукупністю злочинів. Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Двоє чавунних пічних дверцят, чавунну пічну решітку, що визнані речовими доказами, приєднані до матеріалів кримінального провадження і повернуті власнику ОСОБА_14 на зберігання до вирішення кримінальної справи (а.с.109, 110), слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути законному володільцю потерпілій ОСОБА_14 .
Багнет-ніж, визнаний речовим доказом і приєднаний до матеріалів кримінального провадження, який знаходиться у камері зберігання речових доказів Шаргородського РВ УМВС (а.с.126), слід, відповідно до п.4 ч.9 ст.100 КПК України, знищити.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.
Зокрема, відповідно до висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України у Вінницькій області від 19.11.2014 року за №467-Х вбачається, що у справі проведено балістичну експертизу (а.с.92-97). Вартість проведення судової балістичної експертизи становить 737,10 грн. (а.с.93). Відтак, ці процесуальні витрати в сумі 737,10 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 .
Цивільні позови у даній кримінальній справі не заявлялися.
Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України, суд у вироку зазначає рішення про заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі, про запобіжні заходи.
Враховуючи, відповідно до вимог ст.331 КПК України, відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 запобіжних заходів, підстав для їх обрання суд не вбачає.
При цьому, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, враховуючи, що останній відбуває покарання за вироком Шаргородського районного суду від 08.08.2014 року у виді шести місяців арешту в арештному домі ОСОБА_19 , та переведений до СІЗО Вінницької установи покарань (№1) для проведення процесуальних дій у даному кримінальному провадженні (а.с.184-186). При призначенні покарання ОСОБА_9 суд прийшов до переконання про призначення покарання у виді позбавлення волі, частково приєднавши невідбуту частину покарання у виді арешту за правилами ст.ст.71, 72 КК України за попереднім вироком, що є різними видами покарань, у зв`язку із чим наявна необхідність у обранні обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, взявши його під варту із залу суду, визначивши строк відбування покарання за цим вироком з моменту ухвалення вироку, тобто з 11.02.2015 року.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 395, 484, 485, 487-490, 496 КПК України, на підставі ч.3 ст.185, ч.2 ст.263, ч.1 ст.304 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_13 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і засудити його за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст.ст.104, 75 КК України звільнити ОСОБА_13 від відбування призначеного за цим вироком покарання, якщо він протягом іспитового строку в один рік і три місяці не вчинить нового злочину.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_13 не застосовувати.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і засудити його за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст.ст.104, 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного за цим вироком покарання, якщо він протягом іспитового строку в один рік і три місяці не вчинить нового злочину.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не застосовувати.
ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і засудити його за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
Його ж визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.304 КК України, і засудити його за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
Його ж визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, і засудити за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 не застосовувати.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_10 вираховувати з дня звернення вироку до виконання.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь держави 737 (сімсот тридцять сім) гривень 10 копійок на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Вінницькій області.
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і засудити його за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і три місяці.
На підставі ст.ст.71, 72 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 08.08.2014 року один місяць позбавлення волі, з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, і остаточно до відбування ОСОБА_9 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і чотири місяці.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_9 до набрання цим вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту з залу суду. Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 вираховувати з моменту ухвалення вироку з 11 лютого 2015 року.
Речові докази: двоє чавунних пічних дверцят, чавунну пічну решітку повернути власнику ОСОБА_14 ; багнет-ніж зразка 1940 року до СВТ-40 знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_9 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1