У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8
суддів ОСОБА_9, ОСОБА_10
за участю прокурора ОСОБА_11
засудженої ОСОБА_5,

захисника ОСОБА_6

розглянула у судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_6 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 03 червня 2014 року щодо ОСОБА_5.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2014 року засуджено

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України, не судиму,

- за ч. 5 ст. 191 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини особисто належного їй майна з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з наданням фінансових послуг строком на 3 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 435803 грн. 20 коп. на користь кредитної спілки «Профіт-центр» в рахунок відшкодування завданих збитків та 11179 грн. судових витрат на користь держави.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03 червня 2014 року вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2014 року щодо ОСОБА_5 в частині цивільного позову скасовано, а справу повернуто на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 засуджено за те, що вона, будучи службовою особою, яка виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, обіймаючи посаду кредитного інспектора Сквирського представництва кредитної спілки «Профіт-центр» в м. Сквира Київської області, який діє відповідно до посадової інструкції, та, згідно з договором від 04.05.2005 р. несе повну матеріальну відповідальність, діючи умисно, всупереч інтересам служби, зловживаючи службовим становищем, вчинила ряд тотожних злочинних діянь, об'єднаних єдиним умислом, спрямованих на розкрадання грошових коштів кредитної спілки, що становить один продовжуваний злочин.

А саме, ОСОБА_5, в період 2007-2008 років, використовуючи завідомо неправдиві документи - складені та підписані від імені окремих осіб заяви про прийняття їх до кредитної спілки, заяви на отримання кредитів, договори кредитів та інші документи, заволоділа грошовими коштами кредитної спілки «Профіт-центр» в особливо великих розмірах на загальну суму 441304 грн.

У касаційних скаргах:

- прокурор порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 та направлення справи на новий судовий розгляд з підстав порушення кримінально-процесуального закону. Вказує на те, що судом безпідставно не було направлено запит до компетентного органу Російської Федерації про надання згоди на притягнення засудженої до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 366 КК України, що не був зазначений у запиті про видачу. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на порушення судом першої інстанції вимог закону щодо меж кримінальної відповідальності виданої особи, та всупереч вимогам ст. 365 КПК України 1960 року розглянув справу лише в межах поданої апеляції;

- захисник ОСОБА_6 порушує питання про зміну судових рішень щодо ОСОБА_5 Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої внаслідок суворості. Просить пом'якшити призначене покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, а також звільнити ОСОБА_5 від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Крім того, вважає неправильним рішення апеляційного суду про скасування вироку в частині вирішення цивільного позову та направлення справи на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженої та захисника на підтримання касаційних скарг, пояснення прокурора, який вважав, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід залишити без задоволення, а судові рішення без зміни з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у касаційних скаргах не оспорюється.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, Генеральною прокуратурою Російської Федерації було задоволено запит Міністерства юстиції України про видачу ОСОБА_5 для її притягнення до кримінальної відповідальності за заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем за ч. 5 ст. 191 КК України, та не задоволено запит про її видачу для притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 366 КК України за службове підроблення, оскільки за російським законодавством ОСОБА_5 не належить до категорії посадових осіб, а документи, які були предметом службового підроблення, не належать до категорії офіційних.

За таких обставин, посилання у касаційній скарзі прокурора, що суд безпідставно не звернувся до компетентного органу Російської Федерації за дозволом про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 366 КК України є необгрунтованим. Крім того, такі доводи прокурора суперечать вимогам ст. 275 КК України 1960 року щодо розгляду справи щодо підсудного тільки в межах пред'явленого обвинувачення, оскільки, як видно зі справи, у зв'язку з відмовою російської сторони у наданні дозволу на притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 366 КК України прокурором в суді було виключено з обвинувачення ОСОБА_5 діяння, передбачені ст. 366 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 383 КПК України 1960 року касаційному оскарженню підлягають вироки, постанови (ухвали), які перешкоджають подальшому провадженню в справі; ухвали апеляційного суду, якими рішення місцевого суду скасовано, а справу направлено на нове розслідування чи новий судовий розгляд, не можуть бути перевірені у касаційному порядку. Тому, доводи захисника про неправильність рішення апеляційного суду щодо скасування вироку в частині вирішення цивільного позову із направленням справи на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Доводи захисника ОСОБА_6 про невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості вчиненого злочину та її особі внаслідок суворості, аналогічні доводам апеляції засудженої та її захисника ОСОБА_7, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та визнані необґрунтованими.

Як убачається зі змісту вироку, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, урахував дані про особу засудженої, ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які пом'якшують та обтяжують покарання та обрав його у межах санкцій закону. При цьому судом також було враховано, що попередній вирок було скасовано через м'якість призначеного засудженій покарання. Обране ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, воно є необхідним для її виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для пом'якшення призначеного покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а також для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України немає.

Розглядаючи справу щодо ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції, дотримався вимог ст. 377 КПК України 1960 року, належним чином проаналізував доводи поданих апеляцій щодо незаконності вироку суду першої інстанції, дав вичерпні відповіді на доводи апеляцій, належним чином обґрунтував своє рішення.

Доводи прокурора про те, що апеляційний суд не дотримався вимог ст. 365 КПК України 1960 року, є необгрунтованими, оскільки, як убачається зі змісту ухвали, справу розглянуто апеляційним судом у межах поданих апеляцій. Посилання, що у суду апеляційної інстанції були підстави для прийняття рішення поза межами апеляційних вимог, не підтверджуються матеріалами справи.

Керуючись статтями 394-396, 398 КПК України від 28 грудня 1960 року та пунктами 11, 15 Перехідних положень КПК України від 13 квітня 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 03 червня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни.

С у д д і :

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10