АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження № 0011238 відносно -
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина
України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого,
неодруженого, без постійного місця проживання, раніше не судимого;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та йому призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Як встановив суд, ОСОБА_6 28.08.2014 року приблизно о 11 год. 10 хв., маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, перебуваючи біля будинку №8 по вул. Харківське шосе в м. Києві, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, застосовуючи насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, відкрито викрав чуже майно, що належить ОСОБА_8 , а саме схопив її за халат та шляхом ривка зірвав з шиї потерпілої золотий ланцюжок з __________________________
Справа: 11-кп/796/225/2015
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1
хрестиком загальною вартістю 1000 гривень, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму, після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити, пом`якшити призначене покарання та звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням. Вважає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим внаслідок суворості. При цьому звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_6 визнав свою вину, щиро розкаявся, повністю відшкодував потерпілій завдані збитки, раніше не судимий, хворіє на хронічні захворювання, а також, що потерпіла не наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання, а тому вважає покарання занадто суворим.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги і просив вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_6 , за його згодою визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки обвинувачений просив визнати недоцільним дослідження доказів, так як він повністю погоджується з обставинами скоєного ним злочину.
В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого злочину та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України учасниками судового провадження не оскаржуються та не оспорюються, а тому, у відповідності до положень ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.186 КК України, суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який раніше не судимий, не одружений, не працює, його щире каяття та сприяння розслідуванню в ході досудового слідства, що суд обґрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Отже, призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, а тому не може бути визнано явно несправедливим внаслідок суворості, оскільки суд першої інстанції врахував усі наявні в матеріалах кримінального провадження дані, які стосуються як обставин вчиненого злочину, так і його особи, в тому числі і ті, на які захисник обвинуваченого посилається у своїй апеляційній скарзі.

За вищенаведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме таке покарання буде необхідним йдостатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому вважає вирок суду законним та обґрунтованим, покарання справедливим і підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та зміни вироку в частині призначеного покарання не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3