Справа
№1-47/2007р.
ПОСТАНОВА

2 квітня 2007 року Корюківський
районний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого -
судці Крапивного В.I.,
при секретарі -
Осипенко Л.1., з участю прокурора -
Карась В.М.,

розглянувши при попередньому
розгляді кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
уродженця м. Здолбунів Рівненської області, українця, освіта повна вища,
одруженого, має одну неповнолітню дитину, військовозобов"язаного, майстра
механічно-ремонтної дільниці СТОВ „Олстас-льон" Корюківського району,
мешканця с. Сядрине Корюківського
району Чернігівської області, раніше не судимого, громадянина України,

за ст. 167 ч.2 КК
України (1960 року), -

встановив:

ОСОБА_1.
обвинувачується в тому, що він, працюючи з 15.04.1998р. по 15.11.2001р. на
посаді сільського голови с
Сядрине Корюківського району, здійснюючи функції представника влади,
являючись службовою особою, неналежним чином виконував свої посадові
обов"язки і допустив халатність, що спричинила тяжкі наслідки, внаслідок чого
мешканці с Сядрине
Корюківського району ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10. та ОСОБА_11, які раніше не працювали в колишньому КПАГ ім. Димитрова Корюківського
району, а тому не мали права на отримання сертифікату на право на земельну
частку (пай), у 2000 році
були включені в додатковий список працівників даного сільгосппідприємства,
даний список підписав особисто підсудний, не перевіривши факт праці даних осіб
у 1995-1996 роках на
момент розпаювання земель у даному сільгосппідприємстві, внаслідок чого всі
вищевказані особи отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) на
загальну суму 98348,5 грн.,
виходячи з вартості одного сертифікату 9834,85
грн.

ОСОБА_1.
обвинувачується в халатності, тобто неналежному виконанні посадовою особою
своїх службових обов"язків через недбале та несумлінне ставлення до них,
що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, тобто
обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ст. 167 ч.2 КК України.

Як у ході
досудового слідства, так і під час попереднього розгляду даної справи
обвинувачений вину свою у скоєному визнав повністю, щиро розкаюється у
вчиненому і просить закрити справу у зв'язку з актом амністії, оскільки він має
неповнолітню дитину - дочку
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1.
народження.

Вина підсудного
повністю підтверджується матеріалами кримінальної справи: Указом Президента
України „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8.08.1995р.
(а.с.10), Державним актом на право колективної власності на землю, виданому КСП
„ім. Димитрова" с. Сядрине
Корюківського району від 4.09.1995р. про передачу у колективну власність 2182 га землі для
сільськогосподарського використання (а.с.П), списком працівників КПАГ ім. Димитрова, які помилково не
були включені в список на отримання земельної частки, у кількості 19 осіб, підписаним
особисто обвинуваченим (а.с.12), протоколом № 1 ради голів кооперативів КПАГ ім. Димитрова від 4.02.2000р.
та додатками до нього про реорганізацію підприємства та розпаювання земель
(а.с. 19-20), довідкою
про те, що підсудний був обраний Сядринським сільським головою і працював на
цій посаді з 15.04.1998р. по 15.11.2001р.
(а.с.21), довідками про те, що 7
осіб, які були включені в додатковий список членів КПАГ за підписом
підсудного, у 1995-1996рр.

2

навчалися в Сядринській середній школі, а 3 особи на той час
зовсім не працювали в КПАГ ім. Димитрова
(а.с.26-27), ксерокопіями трудових книжок та копіями сертифікатів на право
на отримання земельної частки (паю) на вищевказаних осіб (а.с.30-72), довідками
про те, що додатковий список громадян, членів КПАГ ім. Димитрова, на отримання
земельної частки (паю) до Корюківського райвідділу земельних ресурсів був
наданий у 2000 році за
підписом сільського голови ОСОБА_1. (а.с.92-93),
оригіналами додаткового списку та сертифікату на право на земельну частку
(пай) (а.с.96-97), копіями позовних заяв прокурора в інтересах держави про
визнання недійсними сертифікатів на право на земельну частку (пай) до
вищевказаних осіб та судовими рішеннями за даними позовами (а.с. 121-145), показаннями
свідків (а.с.74, 78-87).

Прокурор також
вважає, що справа підлягає закриттю на попередньому розгляді у зв"язку з
актом амністії.

Вислухавши думки
учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд також приходить до
висновку, що провадження по справі підлягає закриттю зі стадії попереднього
розгляду, оскільки відповідно до Законів України „Про амністію" від
11.07.2003р. та 31.05.2005р., підлягають звільненню від покарання у виді
позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов'язаних з
позбавленням волі, особи, засуджені за умисні злочини на строк не більше п'яти
років, які мають неповнолітніх дітей. Питання про застосування амністії суд
вирішує як за власною ініціативою, так і за ініціативою прокурора,
обвинуваченого чи підсудного. Застосування амністії не допускається, якщо
обвинувачений чи підсудний проти цього заперечують. Амністія не звільняє від
обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду.

Відповідно до
чинного кримінально-процесуального законодавства (ст.6 п.4 КПК України)
кримінальну справу не може бути порушено, а порушена справа підлягає закриттю
внаслідок акту амністії, якщо він усуває застосування покарання за вчинене діяння.
За результатами попереднього розгляду справи суддя своєю постановою приймає
одне з рішень, у тому числі й про закриття справи, при наявності обставин,
передбачених ст. 6 та
іншими статтями КПК України.

Таким чином,
враховуючи, що подія злочину, в скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_1., мала
місце у 2000 році,
обвинувачений на день набрання чинності вказаними Законами України „Про
амністію" мав неповнолітню дитину -
дочку ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, що підтверджується відповідними документами, а санкція ст. 167 ч.2 КК України
(в ред. 1960 року)
передбачає найсуворіше покарання у виді позбавлення волі на строк до п"яти
років та інші більш м"які покарання, обвинувачений сам наполягає на
застосуванні до нього амністії та закритті справи з цієї підстави, тому він
підпадає під дію вищевказаних Законів України „Про амністію", внаслідок
чого дану кримінальну справу слід закрити у зв'язку з актом амністії.
Обвинуваченому запобіжний захід не обирався.

Речові письмові докази зберігаються у справі (а.с.99).

Судових витрат по справі немає, цивільний позов не
заявлений.

Керуючись ст.ст.
1 п. „б", 6, 9-11, 15 Законів України
„Про амністію" від 11.07.2003р.
та 31.05.2005р., ст.ст. 6
п.4,244 п.5,248 КПК України, суд
-

постановив:

Кримінальну
справу по обвинуваченню ОСОБА_1 за ст. 167
ч.2 КК України (1960
року) - закрити
у зв'язку з актом амністії. На постанову суду протягом 7 діб може бути
подана апеляція.