УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/5347/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2015 року м. Житомир
Колегія суддів палати в кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 16 лютого 2015 року, яким засуджено
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сали, Черняхівського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- за ч. 2 ст. 263 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.
- за ч. 3 ст. 289 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, що належить обвинуваченому.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_12 покарання 8 (вісім) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, що належить обвинуваченому.
Запобіжний захід ОСОБА_12 залишено тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання ОСОБА_12 встановлено рахувати з 10.10.2014 року.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кам`янка, Житомирського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
- за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.
- за ч. 3 ст. 289 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, що належить обвинуваченому.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання 8 (вісім) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, що належить обвинуваченому.
Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 встановлено рахувати з 10.10.2014 року.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Топорище, Володарсько -Волинського району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
- за ч. 3 ст. 289 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, що належить обвинуваченому.
Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 встановлено рахувати з 19.11.2014 року.
Стягнуто з ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь держави в дольовому порядку витрати, пов`язані з проведенням експертиз в сумі 1130 грн. 48 коп., тобто по 376 грн. 83 коп. з кожного.
Речові докази: автомобіль «Опель Вектра», державний номерний знак НОМЕР_1 залишено власнику, мобільний телефон «Самсунг» повернуто власнику, пляшки та рослинну масу зеленого кольору знищити, сліди рук залишено в матеріалах кримінального провадження.
Згідно вироку, ОСОБА_12 , 09.10.2014 року в невстановленому досудовим слідством будинку, в м. Бердичів Житомирської області та у невстановлений слідством час, не маючи передбаченого законом дозволу на носіння холодної зброї, викрав ніж, який є ножем мисливського призначення та відноситься до категорії колюче-ріжучої коротко клинкової холодної зброї.
В подальшому, ОСОБА_12 в той же день, близько 18 год. в кишені куртки незаконно переніс вказаний мисливський ніж до салону автомобіля «Опель Вектра» державний номерний знак НОМЕР_1 та перевозив його при собі до 20 години, а далі, в цей же день поклав його у легкодоступному місці, а саме на задню панель вищевказаного автомобіля та таким чином транспортував вказаний ніж безпосередньо при собі у даному транспортному засобі до періоду часу з 12 години 55 хвилин по 14 години 05 хвилин. 10.10.2014 року, тобто до виявлення та вилучення в ході проведення працівниками міліції обшуку автомобіля «Опель Вектра».
Крім цього обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 маючи непогашені судимості за викрадення чужого майна, повторно вчинили незаконне заволодіння транспортним засобом за наступних обставин.
ОСОБА_8 , 09.10.2014 року в денну пору доби знаходячись в м. Бердичів Житомирської області, запропонував своїм знайомим ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , незаконно заволодіти чужим транспортним засобом на що останні погодились, тим самим вступили із ОСОБА_8 в попередню злочинну змову.
Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 09.10.2014 о 18 годині, знаходячись біля ж/д вокзалу в м. Бердичів замовили автомобіль таксі «Опель Вектра», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_13 , домовившись з останнім про поїздку в м. Київ.
В подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_12 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , 09.10.2014 року о 20 годині перебуваючи на 19 кілометрі автодороги Сквирське шосе, поблизу с. Ліщин Житомирського району, ОСОБА_12 попросив потерпілого ОСОБА_13 зупинити транспортний засіб.
Далі, в цей же час та місці, ОСОБА_12 застосовуючи насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_13 , знаходячись на задньому лівому пасажирському сидінні автомобіля «Опель Вектра» державний номерний знак НОМЕР_1 рукою схопив за шию потерпілого ОСОБА_13 та почав його душити, а іншою рукою ОСОБА_12 взяв ніж, який знаходився в останнього в кишені куртки та приставив його до горла потерпілого, таким чином подавив волю потерпілого до опору. В цей час, діючи за попередньою змовою, ОСОБА_7 почав витягувати потерпілого із салону автомобіля, а ОСОБА_8 виштовхуючи потерпілого ОСОБА_13 із салону автомобіля наніс рукою в область голови потерпілого два удари.
Під час незаконного заволодіння автомобілем «Опель Вектра» державний номерний знак НОМЕР_1 потерпілому ОСОБА_13 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді садна на шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.
Крім цього, ОСОБА_7 , 09.10.2014 року близько 20 год., знаходячись на автодорозі Сквирське шосе поблизу с. Ліщин Житомирського району, під час незаконного заволодіння вищевказаним транспортним засобом «Опель Вектра», який належить потерпілому ОСОБА_13 , побачив в руках останнього мобільний телефон «Алкатель», в це же час у ОСОБА_7 виник раптовий злочинний умисел, направлений на відкрите повторне заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном «Алкатель».
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 09.10.2014 року близько 20 год. 05 хв. знаходячись в тому ж місці, підійшов до потерпілого ОСОБА_13 , який перебував біля автомобіля «Опель Вектра» державний номерний знак НОМЕР_1 та шляхом ривка, з рук потерпілого ОСОБА_13 відкрито, повторно, викрав мобільний телефон «Алкатель», вартістю 1500 грн., в якому знаходилась сім картка оператора «Київстар» вартістю 25 грн., картка оператора «Російський мегафон» вартістю 200 грн., флеш карта на 2 ГБ вартістю 100 грн., а всього на загальну суму 1825 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоди на вище вказану суму, після чого з місця події зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , як вбачається з її змісту, оспорює фактичні обставини справи, правильність висновку суду та кваліфікацію, а також призначене покарання. Він зазначає, що насильства до потерпілого не застосовував, що у ОСОБА_12 є ніж не знав, а навпаки намагався зупинити інших обвинувачених, просив щоб вони заспокоїлись, а також, щоб потерпілий сів в салон автомобіля, однак, коли той відмовився, не знаючи, що робити, сам сів за кермо автомобіля. Також вказує, що телефону у потерпілого не забирав. Просить змінити вирок та пом`якшити йому покарання.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 оспорює фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 289 КК України.
Вважає, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, а відповідно неправильно кваліфікував дії ОСОБА_8 .
Вказує, що ОСОБА_8 ударів потерпілому не наносив, холодної зброї не застосовував, а ОСОБА_14 використав ножа без узгодження з іншими обвинуваченими.
Зазначає, що його підзахисний випадково опинився у конфліктній ситуації між іншими обвинуваченими і потерпілим і зрозумівши, що сталося сів за кермо автомобіля.
Просить вирок суду щодо ОСОБА_8 змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 3 ст. 289 КК України на ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , як вбачається з її змісту оспорює фактичні обставини справи, правильність висновку суду та кваліфікацію, а також призначене покарання. Він зазначає, що насильства до потерпілого не застосовував, що у ОСОБА_12 є ніж не знав, а дізнався про це лише від працівників міліції. Визнає лише те, що забрав у потерпілого телефон. Просить змінити вирок та пом`якшити йому покарання враховуючи поганий стан його здоров`я та сімейний стан.
Вказує, що суд першої інстанції не врахував, те, що в нього тяжкохвора мати, яка потребує догляду та він має на утриманні неповнолітню дочку 2010 року народження.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 зазначає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є суворим та таким, що постановлений з порушенням норм матеріального та процесуального права.
На думку захисника, в діях ОСОБА_7 відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.
Вказує, що у ОСОБА_7 не було умислу застосовувати насильство щодо потерпілого ОСОБА_13 , що є небезпечним для життя та здоров`я, та він не вчиняв небезпечних дій щодо нього.
Також, зазначає, що ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України визнав, щиро розкаявся та має намір відшкодувати збитки, якщо призначать покарання, де буде можливість працювати.
Просить вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувавши його дії з ч. 3 ст. 289 КК України на ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , вказує, що суд неправильно кваліфікував дії підзахисного, оскільки до потерпілого не було застосовано насильство небезпечне для життя і здоров`я, а також вважає, що доказів про те, що обвинувачені по даному кримінальному провадженню попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення інкримінованого ним кримінального правопорушення не встановлено.
Просить вирок суду щодо ОСОБА_12 змінити, перекваліфікувавши його дії з ч. 3 ст. 289 КК України на ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому остаточне покарання п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна, врахувавши його повне визнання вини, щире каяття та активну співпрацю з органами досудового розслідування та суду.
Заслухавши доповідача, обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які підтримали усі подані апеляційні скарги, заперечення прокурора, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень обґрунтувавши це належним чином у вироку з посиланням на докази та надавши їм відповідну оцінку.
При цьому, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 263, а ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого за ч.2 ст.186 КК України в апеляційних скаргах не оскаржуються.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що 09 жовтня 2014 року обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 попросили відвезти їх до м. Києва.
Біля с. Ліщин на прохання обвинувачених він зупинив автомобіль.
Після цього, усі обвинувачені стали вчиняти відносно нього насильницькі дії направленні на заволодіння автомобілем: почали душити його, ОСОБА_8 наказав вийти йому із автомобіля погрожуючи тим, що застрелить, ОСОБА_12 приставив йому до горла ніж, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 витягували його із автомобіля, наносили йому удари.
Коли, він опинився на узбіччі дороги, ОСОБА_7 забрав у нього телефон, ОСОБА_8 сів за кермо автомобіля і обвинувачені поїхали.
Свої показання потерпілий ОСОБА_13 підтвердив під час проведення слідчого експерименту, в ході якого він детально показав, де як і при яких обставинах обвинувачені заволоділи його автомобілем та телефоном.
Під час огляду місця події від 09.10.2014 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_13 , на 19?му кілометрі узбіччя автодороги Житомир-Сквира знайдено портмане потерпілого.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи потерпілому ОСОБА_13 під час нападу було заподіяно легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я у виді саден на шиї в термін та за обставин, вказаних потерпілим.
Відповідно до висновку дактилоскопічної експертизи, сліди пальців рук, вилучені із автомобіля потерпілого належать обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_7 .
Під час проведення обшуку 10 жовтня 2014 року біля ДАІ слідчим в автомобілі потерпілого «Опель Вектра» державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому знайдено та вилучено ніж обвинуваченого ОСОБА_12 , який згідно висновку експерта є холодною зброєю, вилучено також сліди пальців рук. Вказаний ніж обвинувачений ОСОБА_12 , при пред`явленні ножів для впізнання, впізнав як ніж, що належить йому.
З аналізу наведених доказів, на думку колегії суддів, чітко вбачається наявність в діях усіх обвинувачених попередньої змови на заволодіння транспортним засобом з застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, оскільки дії усих обвинувачених носили взаємодоповнюючий, спільний характер та були направлені на досягнення єдиного злочинного результату заволодіння транспортним засобом.
Та, обставина, що усі обвинувачені просили потерпілого зупинити автомобіль в безлюдному місці та відразу, після зупинки, стали узгоджено та взаємно застосовувати фізичне насильство намагаючись подолати волю потерпілого до опору, а зокрема ОСОБА_14 душив і приставив до шиї ножа, ОСОБА_15 погрожував застрелити та разом з ОСОБА_16 виштовхував потерпілого з автомобіля, свідчить про наявність в їх діях попередньої домовленості злочину з застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого.
На думку колегії судів, суд першої інстанції обґрунтовано надав перевагу показанням потерпілого при встановленні фактичних обставин злочину, оскільки його показання є послідовними, узгоджуються з його первинними заявами про вчинення злочину та іншими доказами у справі, на відміну від показань обвинувачених, які є суперечливими та нелогічними.
Зазначені докази на думку колегії суддів спростовують твердження апелянтів про відсутність у обвинувачених попередньої змови на застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я, наявність ексцесу виконавця у ОСОБА_12 при застосуванні ним холодної зброї, применшення та заперечення обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 своєї участі у вчиненні дій по заволодінню автомобілем.
Будь-яких сумнівів щодо належності та допустимості доказів, які суд поклав в обґрунтування вироку колегія суддів не вбачає.
За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини у вчиненні кримінальних правопорушень ОСОБА_12 , передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 , передбачених ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_7 , передбачених ч. 2 ст. 186 та ч.3 ст. 289 КК України та правильно кваліфікував їх дії.
Покарання ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 призначено з дотриманням положень ст. 65 КК України.
При призначенні ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 основного покарання, як за кожен злочин окремо так і при визначенні остаточного покарання, судом було враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, обтяжуючу обставину рецидив злочинів, відношення обвинувачених до скоєного та характеризуючі дані про особи обвинувачених.
Зазначені обставини не дають підстав вважати призначене ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання за цим вироком явно несправедливим через його суворість, а також можливості пом`якшення призначеного покарання шляхом застосування ст. 69 КК України про, що вони та захисники вказують в своїй апеляційних скаргах.
Істотних порушень вимог кримінального - процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 16 лютого 2015 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: