Справа № 11-381 2007 року Головуючий в 1-й інстанції: Бондар О.О.
Категорія: ст. ст. 187 ч. 2,289 ч. 2 КК України Доповідач: Цугель І.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2007 року
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

Головуючого-судді Ковтуна В.П., суддів Цугеля І.М., Бойко Л.В., з участю прокурора Крохмалюк Л.Б., адвоката ОСОБА_4.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті
Хмельницькому кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1. на вирок
Волочиського районного суду від 21 лютого 2007 року.

Цим вироком:

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1року народження,

уродженця с.
Заудайки Ічнянського району
Чернігівської області,

громадянина
України, українця, з
середньою освітою, неодруженого,

непрацюючого, жителя м. АДРЕСА_1, раніше

судимого:

-1 лютого 1991 року Деснянським райсудом м. Чернігова;

·
1 березня 1991 року Прилуцьким міським судом за ст.ст.
140 ч. 2; 42 ч. З КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією всього
майна;

·
14 березня 1994 року Яготинським районним судом за ст.ст.
17, 81 ч. 3; ст.ст. 17, ст. 140 ч. 2; ст.ст. 89 ч. 1; 208; 42 КК України на 4
роки 6 місяців позбавлення волі;

·
11 лютого 1999 року Ніжинським районним судом за ст.ст.
196-1 ч. 2; 140 ч. 2; 142 ч. 2; 42 КК
України на 6 років позбавлення волі;

- звільненого 7 жовтня 2004 року по закінченню
строку відбування

покарання;

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2року народження, уродженця та жителя м. АДРЕСА_2, з неповною
середньою освітою, розлученого, непрацюючого, українця, громадянина України,
військовозобов'язаного, раніше судимого:

- 5 вересня 2003
року Деснянським районним судом м. Києва за ст. 101 ч.

1 КК України (1960 p.); ст.ст. 27 ч. 5,
358 ч. 1; ст.ст. 185 ч. 3; 263 ч. 1, 70

КК України (2001 р.) на 4 роки позбавлення волі;

звільненого 20.07.2005 року на
підставі ст. З п. „б" Закону України „Про амністію"
від 31 травня 2005 року;

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3року народження, уродженця с Кіблич
Гайсинського району Вінницької області, жителя м. АДРЕСА_3,

2

неодруженого, непрацюючого, українця,
громадянина України,
військовозобов'язаного, в силу ст. 89 КК України не судимого;

кожного засуджено:

·
за ст. 187 ч. 2 КК України на 7 років позбавлення волі із
конфіскацією всього майна;

·
за ст. 289 ч. 2 КК України на 5
років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України,
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, кожному остаточно
призначено покарання у вигляді 7 років
позбавлення волі з конфіскацією всього належного їм майна.

Запобіжний захід усім засудженим залишено попередній -
утримання під вартою.

Строк
покарання їм постановлено рахувати з 21.02.2007 року. Зараховано в строк
відбування покарання час перебування під вартою:

· ОСОБА_3.
з 16.09.2006 року по 20.02.2007 року;

· ОСОБА_2з
02.09.2006 року по 20.02.2007 року;

· ОСОБА_1.
з 04.08.2006 року по 20.02.2007 року.

За ст.ст. 357 ч. 1, 357 ч. 3 КК України усіх засуджених
виправдано.

Стягнуто з засуджених солідарно 1106
грн. 34 коп. судових витрат. Долю речових доказів вирішено
згідно вимог закону.

За вироком суду,
29 липня 2006 року біля 6 год.
по вул. Фридрихівській м. Волочиська ОСОБА_1., ОСОБА_2. та ОСОБА_3. за
попередньою змовою, з метою заволодіння чужим майном, здійснили розбійний напад
на потерпілого ОСОБА_5., під час якого нанесли удари металевою гантелею в
голову, руками та ногами в голову та різні частини тіла, а також дерев'яним
бруском по спині, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забою
головного мозку легкого ступеню, крововиливу в лівій завушній ділянці, рваних
ран в лівій тім'яній та потиличній ділянках, садна в ділянці спини з переходом
на ліву бокову поверхню тулубу, які відносяться до категорії легких тілесних
ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я і не були небезпечними
для життя та здоров'я потерпілого в момент спричинення.

Під час нападу
вони відкрито заволоділи грошима та майном ОСОБА_5. на загальну суму 2285 гривень, якому вдалось вирватись і втекти від
нападників.

Після заволодіння
майном потерпілого, з метою залишення місця злочину, засуджені заволоділи його
автомобілем „Мерседес-Бенц 380" д.н. НОМЕР_1та доїхали на ньому до с Порохня
Волочиського району. З'їхавши з автодороги
Львів-Кіровоград-Знам'янка, покинули його у фруктовому саду зі східної
сторони с Порохня.

В апеляції та в
доповненнях до неї, як вбачається з їх змісту, ОСОБА_1. просить змінити вирок суду, оскільки висновки суду першої інстанції,
викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи. А тому
його дії не вірно кваліфіковано за ст.ст. 187 ч. 2, 289 ч. 2 КК України. Йому
призначено занадто суворе покарання, яке слід пом'якшити з урахуванням його
позитивної характеристики.

У нього не було
умислу на вчинення за попередньою змовою групою осіб розбою стосовно
потерпілого ОСОБА_5. та незаконного заволодіння транспортним засобом з будь-якою метою, поєднаного з насильством, що
не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого.

Він став випадковим, невільним
свідком вчинення цих злочинів ОСОБА_3. та
ОСОБА_2Ніяких дій, охоплених спільним злочинним умислом, він з ними не вчиняв.

3

У нього був
умисел на заволодіння шахрайським шляхом тільки грошима потерпілого ОСОБА_5.

Хоча в доповненні до апеляції ОСОБА_1. зазначив, що його дії суду потрібно було б перекваліфікувати зі ст. 187 ч. 2 на ст. 186 ч. 2
КК України, як відкрите заволодіння чужим майном,
поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого.

Виконавши наказ ОСОБА_2, він вимушений був на автомобілі потерпілого ОСОБА_5. покинути місце вчинення злочину, оскільки боявся
самосуду, розправи зі сторони потерпілого та людей, які могли прибігти йому на
допомогу.

Стосовно ОСОБА_2. та ОСОБА_3. вирок не оскаржено.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали
апеляцію, прокурора, який проти її
задоволення, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції,
судова палата вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1. в скоєнні злочинів при наведених у вироку обставинах, за які його засуджено,
підтверджуються сукупністю зібраних по справі доказів, досліджених в судовому
засіданні.

З показів ОСОБА_1. вбачається, що в м. Києві він познайомився з ОСОБА_6. Той розповів йому про жителя міста Волочиська ОСОБА_5.,
який займається купівлею-продажем автозапчастин,
грошима якого можна заволодіти шахрайським шляхом.

Щоб увійти в довіру потерпілого, вони двічі приїжджали в м. Волочиськ.
ОСОБА_1. продав ОСОБА_7 автозапчастин на
400 та 200 доларів США, при цьому називав себе
„ОСОБА_7".

Після цього, з метою заволодіння грошима ОСОБА_5. шляхом обману і зловживання довірою, ОСОБА_1. згідно порад ОСОБА_6.
зателефонував потерпілому та запропонував придбати
в нього автозапчастини до вантажних автомобілів на суму біля 5000 доларів США. Про можливість таким чином виманити
гроші в потерпілого ОСОБА_1. розповів
ОСОБА_2та ОСОБА_3., які погодились з ним поїхати в м. Волочиськ.

28 липня 2006
року на автомобілі „таксі", який найняв ОСОБА_2., вони приїхали з м. Києва в м. Волочиськ. Зранку 29 липня 2006 року ОСОБА_1.
зателефонував потерпілому ОСОБА_7. і домовився про
зустріч. Автомобіль „таксі" вони відпустили.
Коли побачили, що потерпілий під'їжджає до них, ОСОБА_2. наказав ОСОБА_3. сховатися за автобусною зупинкою. Сівши в
автомобіль потерпілого, ОСОБА_2. та ОСОБА_1. сказали
ОСОБА_7., що їх авто поламалось в дорозі, автозапчастини лежать біля посадки, до них необхідно проїхати по ґрунтовій
дорозі ще метрів 100. ОСОБА_7. зробив це та зупинився в місці, яке йому
вказали. Коли ж він вийшов з авто, ОСОБА_2. наніс йому
удар гантелею в голову, від чого той присів на землю. ОСОБА_2. та ОСОБА_3. почергово руками та ногами наносили удари потерпілому,
щоб той вказав де в машині заховані гроші. В той
момент, коли ОСОБА_2. побіг до машини і знайшов
гроші, потерпілий піднявся з землі і почав від них тікати. Побачивши, що потерпілого наздогнати не зможуть, ОСОБА_2. наказав всім
сідати в автомобіль потерпілого і на ньому виїхали на автодорогу Тернопіль-Хмельницький. Проїхавши деякий час по цій дорозі, покинули автомобіль в саду. Коли вийшли з
автомобіля, ОСОБА_2. дав ОСОБА_1. та ОСОБА_3. по 100
гривень. Сам сів в попутну машину та поїхав в м.
Київ. Через декілька хвилин ОСОБА_1. та ОСОБА_3. теж зупинили попутну машину і поїхали в м. Вінницю. Звідти ОСОБА_3.
поїхав в м. Гайсин.

4

ОСОБА_1.
зателефонував ОСОБА_6. і той через
деякий час з залізничного вокзалу
станції „Вінниця" на власному авто завіз ОСОБА_1. в м. Київ додому.
Мобільний телефон потерпілого
та його особисті речі вони не викрадали.

Засуджений
ОСОБА_2. підтвердив покази ОСОБА_1.. доповнив, що спочатку гроші в автомобілі потерпілого шукав ОСОБА_1. та
не зміг їх знайти. Коли він шукав гроші, ОСОБА_1. та ОСОБА_3. утримували
потерпілого, в наступному він від них вирвався та втік.

Засуджений
ОСОБА_3. підтвердив покази ОСОБА_1. та ОСОБА_2.

Потерпілий
ОСОБА_7. показав, що з рекомендацій раніше знайомого ОСОБА_6., він на незначні
суми купляв автозапчастини у ОСОБА_1., який представлявся „ОСОБА_7".
Оскільки автозапчастини були сумнівної якості, не стандартні, при надходженні
пропозицій від ОСОБА_1. зустрітись 29.07.2006 року і купити у нього
автозапчастини на суму більше 5000 доларів США, він вирішив не ризикувати, поїхав на призначену зустріч, але гроші заховав у
своєму автомобілі.

Підтвердивши
покази ОСОБА_1. про обставини зустрічі, потерпілий ОСОБА_7. доповнив, що коли
він вийшов зі свого автомобіля і декілька метрів пройшов з ОСОБА_1. та
ОСОБА_2., з лісопосадки вискочив ОСОБА_3. із дерев'яним бруском. В цей момент
йому ззаду нанесли удар гантелею в голову, від чого він втратив рівновагу і
впав на землю. Його положили лицем до землі, притиснули ноги і почали бити та вимагати гроші. Він розповів де в
автомобілі знаходяться гроші і зрозумів, що нападники після отримання грошей
мають намір позбавити його життя. В розмові між собою вони говорили, що
його необхідно буде завантажити в багажник автомобіля. Він почав просити, щоб
не вбивали і що сам піде до багажника. Коли йому дали можливість піднятись,
почав тікати від нападників в напрямку с.
Корпистова. За ним хтось побіг, але не наздогнали. Потім почув як
завівся його автомобіль і поїхав. Люди ще спали, але забігши в друге чи третє господарство, попросив щоб викликали швидку та
міліцію.

Нападники заволоділи його вище
перерахованим майном та грошима, автомобілем.

Вже пізніше люди
приносили йому документи, які нападники викрали з автомобіля і порозкидали в
різних місцях.

Потерпіла
ОСОБА_7. показала, що 29 липня 2006 року зранку її чоловік поїхав з дому. Пізніше довідалась, що на нього
був вчинений напад. Забрали гроші в сумі 600 грн. та 100 доларів США, мобільний телефон „Нокія" вартістю 1100 грн.
Наступними днями люди почали повертати їхні особисті документи, які знаходили в
різних місцях.

З протоколу
огляду місця події від 29 липня 2006 року вбачається, що місцем вчинення
злочину є віддалена, безлюдна, глуха територія в м. Волочиськ по вул.
Фридрихівській біля території СВК „Червона зірка" та автобусної зупинки.

З протоколу
огляду місця події від 29 липня 2006 року вбачається, що біля с, Порохня між
садом та посадкою було виявлено автомобіль потерпілого „Мерседес Бенц
380", д.н. НОМЕР_1. В автомобілі був виявлений мобільний телефон, що
належав ОСОБА_1.

Під час проведення відтворення
обстановки та обставин події 6-7 вересня 2006 року,
ОСОБА_2. та ОСОБА_1. показали місце вчинення нападу на потерпілого, описали
обставини вчинення злочинів, що об'єктивно підтверджується відповідними
протоколами.

5

Згідно акту про оцінку автомобіля від 15 серпня 2006 року вартість
автомобіля „Мерседес Бенц
380", д.н. НОМЕР_1 становить 30 650 грн.

Згідно висновків судово-медичних експертиз від 4 вересня 2006 року № 170 та
від 20 лютого 2007 року за № 56 потерпілому заподіяні
легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад
здоров'я і не були небезпечними для життя в момент спричинення.

Всім цим доказам по справі у їх сукупності суд дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував дії засуджених за ст.ст. 187 ч. 2,
289 ч. 2 КК України.

Посилання ОСОБА_1. на те, що за попередньою змовою з ОСОБА_2та ОСОБА_3. він не вчиняв розбійного нападу на ОСОБА_5.,
незаконно не заволодів автомобілем останнього,
лише шахрайським шляхом хотів заволодіти тільки грошима останнього, на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються
вищевказаними доказами по справі.

Засуджені діяли узгоджено, по заздалегідь розробленому плану, з розподілом ролей.

Приховуючи своє справжнє ім'я, ОСОБА_1. увійшов у довіру ОСОБА_5., психологічно підготував його до купівлі автозапчастин на
суму більше 5000 доларів США.

Він розраховував, що ця сума буде в потерпілого в момент розбійного нападу,
в процесі якого вони заволодіють і іншим його цінним
майном, в тому числі і автомобілем.

Засуджені приїхали в м. Волочиськ без будь-яких запчастин для продажу. Вони
заздалегідь приготували знаряддя нападу - гантелю
та дерев'яний брусок, які ОСОБА_1. не міг не помітити в ОСОБА_2. та
ОСОБА_3., яких ОСОБА_7. раніше не знав.

Потерпілого заманили в безлюдне
місце і напали.

В процесі нападу ОСОБА_1. шукав гроші в автомобілі потерпілого, тримав останнього
коли гроші шукав ОСОБА_2.

Те, що засуджені відпустили автомобіль „таксі", на якому приїхали з м.
Києва, свідчить, що у них був спільний
злочинний умисел на незаконне заволодіння автомобілем потерпілого з усіма
витікаючими наслідками нападу на останнього.

Від'їхавши з місця вчинення злочинів на незначну відстань, засуджені
покинули автомобіль потерпілого, так як
боялись швидкого їх викриття та затримання, оскільки ОСОБА_7. від них втік і про напад міг повідомити у правоохоронні органи.

Призначене ОСОБА_1. покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому підстав для зміни вироку та пом'якшення покарання
судова палата не вбачає.

З врахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,
-

ухвалила:

Вирок
Волочиського районного суду від 21 лютого 2007 року стосовно ОСОБА_1 залишити
без зміни, а апеляцію засудженого - без задоволення.