У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2, ОСОБА_3.,
за участю: прокурораОСОБА_4.,
засудженого ОСОБА_5,
захисника ОСОБА_6,
при секретарі ОСОБА_7

розглянула в судовому засіданні 29 січня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 9 грудня 2013 року.

Цим вироком

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця

м. Луцька Волинської області, не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України на 1 рік обмеження волі, за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено 5 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_8 на відшкодування 3 471,14 грн матеріальної шкоди, 500 грн моральної шкоди та 4 000 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 9 грудня 2013 року вирок залишено без зміни.

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 17 червня 2014 року застосовано Закон України «Про амністію у 2014 році», невідбуту частину покарання скорочено наполовину.

ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 25 жовтня 2011 року о 02 год. 30 хв. поблизу нічного клубу «Версаль» м. Луцьку, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, в присутності інших осіб, безпричинно, використавши нікчемний привід для конфлікту, бажаючи продемонструвати грубу силу та зневагу до оточуючих, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до загальноприйнятих норм поведінки в суспільстві та громадському місці, діючи з особливою зухвалістю, умисно завдав ОСОБА_9 удар кулаком в обличчя, спричинивши легкі тілесні ушкодження.

Продовжуючи хуліганські дії, ОСОБА_5 умисно завдав ОСОБА_8 удар ногою в праву частину голови, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, зламу скроневої кістки справа, гострої епідуральної гематоми справа, забою правої скроневої долі головного мозку.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення кримінального процесуального закону, порушення права на захист. Зазначає, що судом безпідставно відмовлено у призначенні судово-почеркознавчої та додаткової судово-медичної експертиз, а також визнано недопустимим доказом оригінал відеозапису подій біля нічного клубу «Версаль», який свідчить про те, що саме потерпілі викрали у ОСОБА_5 мобільний телефон і завдали йому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Заперечує перебування ОСОБА_5 у стані алкогольного сп'яніння. Вважає, що дії ОСОБА_5 слід було кваліфікувати за ст. 123 або ст. 124 або ст. 128 КК України. Указує, що суд незаконно не зарахував ОСОБА_5 в строк відбуття покарання екстрадиційний арешт на території Республіки Польщі. Просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 посилається на м'якість призначеного ОСОБА_5 покарання. Зазначає, що судом не враховано належним чином, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин у стані алкогольного сп'яніння, свою винуватість не визнав, шкоду не відшкодував, переховувався від органів розслідування, погрожував йому та його сім'ї. Вважає, що ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_5 на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими і просив залишити їх без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають.

У касаційній скарзі порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та судового розгляду. Проте, зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК України не можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначених у вироку злочинів ґрунтується на сукупності зібраних і ретельно перевірених судом доказах, яким дана належна оцінка, і є обґрунтованим.

Твердження у скарзі захисника про те, що потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8, а також ОСОБА_11 викрали у ОСОБА_5 мобільний телефон, а також те, що він перебував у стані необхідної оборони, перевірялись судами та не знайшли свого підтвердження.

За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_5 кваліфіковано правильно.

При вивченні матеріалів провадження порушень кримінального процесуального закону, які тягнули б скасування постановлених у справі судових рішень, не встановлено.

Як видно з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, обставини провадження провадження та дані про його особу. Зокрема, суд узяв до уваги те, що ОСОБА_5 вчинив невеликої тяжкості та тяжкий злочини у стані алкогольного сп'яніння, винуватість не визнав та не розкаявся, одразу після зміни запобіжного заходу та звільнення з під варти виїхав у Республіку Польща, де переховувався від правоохоронних органів, завдану шкоду не відшкодував, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, а також думку потерпілого, який просив призначити ОСОБА_5 суворе покарання.

Тому призначене ОСОБА_5 покарання у виді найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, яке слід відбувати реально, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України не вбачається.

Разом із тим, доводи у скарзі ОСОБА_5 про необхідність зарахування в строк відбуття покарання час перебування його під вартою під час екстрадиційного арешту на території Республіки Польщі в період з 25.06.2012 року по 24.10.2012 року є обґрунтованими, оскільки зазначене підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково, касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 9 грудня 2013 року щодо ОСОБА_5 змінити.

Зарахувати в строк відбуття покарання час перебування його під вартою під час екстрадиційного арешту на території Республіки Польщі в період з 25.06.2012 по 24.10.2012 року.

У решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3