Номер провадження: 11-кп/785/336/15
Номер справи місцевого суду: 501/2378/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 18 листопада 2013 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівська Одеської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, працюючого на посаді директора ТОВ Забудовник, який мешкає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та йому призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн. з позбавленням права обіймати посади в установах, підприємствах і організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій на строк один рік,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

17 серпня 2005 року ОСОБА_7 на підставі рішення загальних зборів засновників призначено на посаду директора ТОВ Забудовник.

Згідно наказу №14 від 1 вересня 2010 року на посаду сторожа цього ж товариства прийнято сина ОСОБА_7 - ОСОБА_8 .

ОСОБА_7 , як службова особа директор ТОВ Забудовник, вніс завідомо неправдиві відомості до офіційного документу - довідки № ЗБ000000002 від 5 червня 2012 року про те, що сукупний дохід ОСОБА_8 з червня 2011 року по травень 2012 року склав 12 360 грн. з виплатою 11 024,16 грн., що не відповідає дійсності, оскільки достовірно встановлено, що ОСОБА_8 в період з 24 червня по 21 вересня 2011 року, та з 17 січня по 15 квітня 2012 року, перебував за межами України в Туреччині.

Також 24 жовтня 2012 року, ОСОБА_7 , як службова особа, вніс завідомо неправдиві відомості до довідки № ЗБ000000004 від 24 жовтня 2012 року про те, що сукупний дохід ОСОБА_8 з жовтня 2011 року по вересень 2012 року склав 13 213,42 грн., з виплатою 11 763,06 грн., що не відповідає дійсності, оскільки достовірно встановлено, що ОСОБА_8 в період 17 січня по 15 квітня 2012 року, і з 13 серпня по 7 жовтня 2012 року перебував за межами України в Туреччині.

Вказані завідомо неправдиві офіційні документи обвинувачений ОСОБА_7 виготовив, підписав та видав своєму сину ОСОБА_8 для подальшого використання при розгляді цивільної справи за позовом його колишньої дружини ОСОБА_9 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Таким чином, відомості, викладені у довідках про доходи ОСОБА_8 на посаді охоронця, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_8 не виконував і не міг виконувати свої обов`язки в періоди з 24 червня по 21 вересня 2011 року, з 17 січня по 15 квітня 2012 року, та з 13 серпня по 7 жовтня 2012 року в зв`язку з перебуванням в цей час за кордоном та не міг отримувати дохід у цьому підприємстві.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 18 листопада 2013 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати його невинним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В обґрунтування своїх доводів ОСОБА_7 зазначає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а видані сину довідки не містять неправдивої інформації та відповідають дійсності.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким визнати його невинним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 апеляційним судом Одеської області ухвалою від 25.02.2014 року був скасований вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 18 листопада 2013 року відносно ОСОБА_7 та закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю у діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України.

Своє рішення апеляційний суд мотивував тим, що довідки, видані ОСОБА_7 , містять тільки відомості про нарахований та отриманий ОСОБА_8 дохід, що відповідає дійсності, у зв`язку з чим в діях ОСОБА_7 відсутній кримінального правопорушення.

На ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25.02.2014 року старшим прокурором прокуратури м. Іллічівськ Одеської області ОСОБА_6 було подано касаційну скаргу, в якій прокурор просить вищевказану ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, оскільки він вважає ухвалу незаконною і необґрунтованою.

За вказаною касаційною скаргою колегія суддів Судової палати з кримінальних справ Вищого спеціалізованого суду України ухвалою від 27.01.2015 року скасувала ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25.02.2014 року та призначила по кримінальному провадженню новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Свою ухвалу колегія суддів ВССУ мотивувала тим, що висновки, викладені в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 25.02.2014 року, не відповідають змісту досліджених судом доказів. Зокрема, у довідках, виданих ОСОБА_7 , крім даних про нарахування та отримання доходів, містяться й інші відомості, а саме - про те, що ОСОБА_8 у відповідні період часу працював сторожем та отримував доходи саме за виконання своїх трудових обов`язків.

Також, колегія суддів ВССУ наголосила, що висновки суду першої інстанції про неправдивість вказаних у довідках даних про ОСОБА_8 , який у зазначені періоди часу не працював сторожем, а знаходився на відпочинку в Туреччині, та про незаконність відповідних нарахувань та виплат, апеляційним судом не поставлені під сумнів та не спростовані.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при постановленні вироку від 18.11.2013 року зазначив, що згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану їм роботу.

Невиконання працівником обов`язків за трудовим договором не передбачає нарахування заробітної плати, а відповідно до ст.105 КЗпП України, проводиться доплата іншим працівникам за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Також суд першої інстанції критично оцінив твердження обвинуваченого та його захисника, що виготовлені ОСОБА_7 довідки не є офіційними документами, оскільки, у відповідності до позиції Верховного Суду України за узагальненням практики розгляду кримінальних справ про злочини, склад яких передбачено ст.366 КК України, у випадку, якщо законом не встановлено форми та реквізитів до певного документу, можливо вважати його офіційним документом, якщо зафіксовані у ньому відомості можуть засвідчувати факти, які в подальшому можуть мати юридичне значення.

Таким чином, суд першої інстанції зробив висновок, що ОСОБА_7 , будучи службовою особою, вніс до офіційного документу завідомо неправдиві відомості, тобто своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.366 КК України (службове підроблення).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції встановив, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2012 року задоволено позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 по цивільній справі про стягнення аліментів на утримання дитини, згідно якої ОСОБА_8 повідомляв, що періодично працює у Туреччині в якості водія-стажиста вантажного автомобіля без отримання заробітної плати. З матеріалів справи також вбачається, що у період, коли ОСОБА_8 перебував за кордоном, йому нараховувалася заробітна плата за роботу в ТОВ Забудовник, що є грубим порушенням трудового законодавства з боку керівництва вказаного підприємства, враховуючи, що трудові обов`язки виконував не ОСОБА_8 , а інша особа.

Не зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді директора ТОВ Забудовник, склав довідку № 3Б000000002 від 05 червня 2012 року, згідно якої дохід ОСОБА_8 за виконання роботи на посаді сторожа з 01 червня 2011 року по 31 травня 2012 року склав 12360,00 грн., в тому числі, за червень - вересень 2011 року по 960,00 грн., щомісячно, за січень квітень 2012 року по 1100,00 грн. щомісячно, та довідку №3Б000000004 від 24 жовтня 2012 року, згідно якої дохід ОСОБА_8 за виконання роботи на посаді сторожа з 01 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року склав 13213,42 грн., в тому числі, за січень квітень 2012 року по 1100,00 грн., за серпень та вересень 2012 року 1143,00 грн. та 1240,00 грн. - відповідно.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у вироку правильно визначив, що згідно з ч.1 ст.1 Закону України Про оплату праці заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Таким чином, невиконання працівником обов`язків за трудовим договором не передбачає нарахування заробітної плати, а відповідно до ст.105 КЗпП України, проводиться доплата іншим працівникам за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Таким чином, під час складання вищевказаних довідок ОСОБА_7 завідомо вніс до них неправдиві відомості про те, що ОСОБА_8 у періоди часу, вказані в довідках, фактично перебуваючи за межами України, виконував роботу на посаді сторожа у ТОВ Забудовник, за що отримував заробітну плату.

Дані дії були вчинені ОСОБА_7 з метою сприяння сину - ОСОБА_8 в уникненні від сплати аліментів за ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2012 року.

У зв`язку з викладеним колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, та призначив обвинуваченому покарання, необхідне і достатнє для його виправлення.

Аналізуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 18 листопада 2013 року підлягає залишенню без задоволення, а вищевказаний вирок - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 18 листопада 2013 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4