Справа № 11-449 Головуючий у І інстанції Кулініченко Г.В.
Категорія 81 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

28 квітня 2011 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Колокольнікової Н. М.,

суддів Загоруйка В. В., Полосенка В.С.,

за участю засудженої ОСОБА_2, адвокатів ОСОБА_3,

ОСОБА_4 та ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляцією засудженої ОСОБА_2 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 22 лютого 2011 року, яким

ОСОБА_2, 20.11.1951 року

народження, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не судиму,

засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до штрафу в сумі 850 гривень,-

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком, ОСОБА_2 визнана винною та засуджена за те, що 14.11.2009 року близько 16 години між нею та ОСОБА_6 виникла словесна перепалка щодо проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3, його утримання та розпорядження речами в ньому, в ході якої ОСОБА_2 нанесла потерпілій один удар ногою у ліве стегно, один удар у ліву гомілку, а потім здавила хусткою горло потерпілої, тим самим завдала останній тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта № 261 від 10.12.2010 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров»я.

Не погоджуючись з вироком суду, засуджена ОСОБА_2 подала апеляцію, в якій посилаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону, однобічність та неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить вирок суду скасувати, а справу відносно неї закрити.

В обґрунтування апеляції зазначає, що суд прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_7, яка є донькою потерпілої, при цьому вона не була очевидцем події і не могла бачити обставини події, однак її покази суд прийняв як достовірні. Крім того, судом формально віднесено до доказу її вини наявність умислу, але в чому саме він полягає та чим підтверджується у вироку не відображено. Твердження суду про існування конфлікту між сторонами як на обставину, що підтверджує умисел не може оцінюватись як доказ вини, оскільки конфлікт між сторонами розпочався задовго до подій 14.11.2009 року та досі не припинився. Вказує, що в матеріалах справи є не скасована постанова органу дізнання про відмову в порушенні кримінальної справи по тому ж факту, тому вирок суду не може вважатися законним, а кримінальна справа відносно неї підлягає закриттю відповідно до п. 11 ст. 6 КПК України.

Заслухавши доповідача, виступ засудженої та її захисників в підтримку апеляції, думку представника потерпілої, який вважає вирок законним, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляція задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Висновок суду про винність засудженої ОСОБА_2 у заподіянні потерпілій ОСОБА_6 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя за обставин зазначених у вироку, всупереч доводам апелянта, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на повно та обєктивно досліджених в судовому засіданні і належним чином оцінених та наведених у вироку доказах, які зібрані у справі і не викликають сумнівів у своїй достовірності.

В обґрунтування висновку суду про винність ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України судом першої інстанції правильно покладено покази потерпілої ОСОБА_6, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, акт судово-медичного дослідження № 225 від 20 листопада 2009 року, висновок експерта № 261 від 10 грудня 2010 року, котрі детально проаналізовані, належним чином оцінені та узгоджуються з іншими обєктивними даними, встановленими в судовому засіданні.

Як вбачається з показів допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_10 В.(а. с. 123), наведені вище пошкодження у потерпілої не могли утворитися при падінні з висоти свого зросту, тому посилання засудженої на те, що у потерпілої були запоморочення і вона могла отримати зазначені ушкодження внаслідок падіння, є безпідставними.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції дав вірну оцінку показам свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо відсутності складу злочину в діях засудженої, які є близькими родичами підсудної та не були очевидцями події, та спростовуються показами потерпілої і свідка ОСОБА_8

Доводи апелянта про те, що суд не взяв до уваги постанову дільничого інспектора про відмову в порушенні кримінальної справи від 19 серпня 2010 року, є безпідставними, оскільки дана постанова була досліджена і належним чином оцінена місцевим судом, внаслідок чого суд дійшов правильного висновку про те, що в даній постанові було встановлено ознаки злочину, передбаченого ст. 125 КК України та розяснено потерпілій про необхідність звернення до суду.

Також судом було дано належну оцінку показам підсудної стосовно того, що вона 14 листопада 2009 року перебувала в лікарні, оскільки вони спростовуються листом поліклініки Дарницького району № 124 від 18 лютого 2011 року, про що прямо наведено у вироку суду.

Перевіривши матеріали справи та доводи скарги, обставин та фактів, які могли б вплинути на обґрунтованість прийнятого судом рішення відносно доведеності вини ОСОБА_2 в скоєнні злочину і не були досліджені чи належним чином оцінені судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Порушень закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміни вироку не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженої ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 22 лютого 2011 року відносно ОСОБА_2 - без зміни.

Вірно за належними підписами.

Суддя В. Полосенко