У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кармазіна Ю.М.

суддів

Глоса Л.Ф. і
Школярова В.Ф.

за участю прокурора

Опанасюка О.В.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 20 лютого 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 12
січня 2006 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

громадянин України, раніше неодноразово

судимий, останній раз 4 червня 2001 року

за ст. 185 ч.3, 43 КК України

на 4 роки позбавлення волі,

засуджений за ч.2 ст. 186 КК України
на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Постановлено стягнути з
засудженого ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 - 400 грн. на відшкодування
матеріальної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 21 березня 2006 року зазначений вирок залишено без
зміни.

За
вироком суду ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він, будучи раніше судимим за
корисливі злочини, 10 жовтня 2005 року
приблизно о 18 год. у стані алкогольного сп'яніння в палаті №2 травматологічного відділення ЛШМД на вул. Фастівській, 2
в м. Чернівці, повторно відкрито заволодів шкіряною курткою, що належала
ОСОБА_2 вартістю 400 грн., спричинивши потерпілому шкоду на зазначену суму.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 посилається на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування
кримінального закону та суворість призначеного покарання.

Вказує, що йому не було роз'яснено положення ст. 299 КПК України, внаслідок
чого за ст. 186 ч.2 КК України його засуджено необгрунтовано і його дії
необхідно кваліфікувати за ст. 185 ч.2 КК України.

Зазначає, що судом порушено його право на захист, оскільки в судовому
засіданні захисник не брав участі, а апеляційний суд не звернув увагу на
допущені порушення кримінально-процесуального закону і розглянув справу
формально.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку прокурора, який вважав, що касаційна скарга є обґрунтованою, а тому просив
скасувати вирок, а справу направити на новий судовий розгляд, перевіривши
матеріали справи та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 45 ч.1 п.2
та ст. 47 ч.4 п. 1КПК України участь захисника
при провадженні дізнання, досудового слідства і в розгляді кримінальної справи в суді
першої інстанції є обов'язковою у
справах про злочини осіб,
які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати своє
право на захист, з моменту затримання особи чи пред'явлення їй обвинувачення
або з моменту встановлення цих вад і у такому випадку участь захисника є
обов'язковою, навіть за умови, якщо
підозрюваний, обвинувачений, підсудний не бажає запросити захисника.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 виявляє ознаки легкої розумової
відсталості, про що свідчать дані проведеної у справі судово-психіатричної
експертизи.

На досудовому слідстві ОСОБА_1 спочатку відмовився від участі захисника,
але пізніше заявив клопотання про забезпечення його захисником, яке було
задоволено і під час досудового слідства інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат
ОСОБА_3.

Судовий розгляд справи щодо ОСОБА_1 відбувався без участі захисника,
оскільки він бажав захищати свої інтереси самостійно.

Суд прийняв відмову від захисника, хоча приймати таке
рішення з огляду на стан розвитку
засудженого був не вправі.

Крім того, відповідно до вимог ст. 299 КПК України суд вправі, якщо проти
цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним
дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи та розміру
цивільного позову, які ніким не оспорюються. При цьому суд з'ясовує, чи
правильно розуміють підсудний та інші учасники судового розгляду зміст цих
обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності позиції, а також
роз'яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати
фактичні обставини справи та розмір цивільного позову в апеляційному порядку.

Підсудний ОСОБА_1, як це вбачається з протоколу судового засідання,
визнавав пред'явлене обвинувачення, проте фактично, виходячи з аналізу його
показань, як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні,
заперечував обставини відкритого викрадення ним майна у ОСОБА_2.

За таких обставин, суд згідно закону був зобов'язаний дослідити всі докази,
якими органи досудового слідства обґрунтували висновки про те, що ОСОБА_1
відкрито викрав шкіряну куртку у ОСОБА_2. Однак суд цього не зробив і
відповідних доводів засудженого не спростував.

Апеляційний суд при розгляді справи за апеляцією засудженого, з
аналогічними доводами, вказані порушення закону не виправив.

З огляду
на викладені обставини, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи в
касаційній скарзі засудженого про порушення його права на захист. Тому судові
рішення підлягають скасуванню, а справа поверненню на новий судовий розгляд
через допущені судом істотні порушення вимог кримінально-процесуального
законодавства, тобто з підстав, передбачених ст. 398 КПК України.

При новому розгляді справи суду необхідно
усунути зазначені недоліки та постановити обґрунтоване рішення з дотриманням
усіх вимог і положень кримінально-процесуального та кримінального законів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.
394-396 КПК України, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а :

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1
задовольнити частково.

Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 12 січня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 21 березня 2006 року щодо ОСОБА_1
скасувати, а справу щодо нього направити на новий судовий розгляд
цьому ж місцевому суду в іншому складі суддів.

С у д д і :

Кармазін Ю.М. Глос Л.Ф. Школяров В.Ф.