АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1070/15 Справа № 192/2763/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000605 від 20.08.2014 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у селі Зелений гай Томаківського району Дніпропетровської області, громадянина України, що мешкає по АДРЕСА_1

відносно якого ухвалено обвинувальний вирок за ч.1 ст.121 КК України

За участю прокурора ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Дніпропетровської області звернувся обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 із апеляційними скаргами на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року.

Адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, просить вирок змінити і перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.1 ст.121 на ст.124 КК України, та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_6 , описуючи події того вечора зі своєї точки зору, вказує, що ініціатором зустрічі був саме потерпілий ОСОБА_11 , який приїхав на місце зустрічі зі своїми знайомими, які перебували в стані алкогольного сп`яніння і давали останньому поради не розмовляти з ним, а бити. Потерпілий першим почав конфлікт і наніс йому удар в підборіддя, а потім ще 5-6 ударів по тілу. Стверджує, що ситуація навколо нього склалася так, що він відчував небезпеку для себе зі сторони потерпілого ОСОБА_11 та його друзів, а тому, намацавши на землі ніж, став підніматися і коли ОСОБА_11 стояв позаду нього, два рази махнув рукою ножем назад, не бачачи куди саме попали удари ножем, Потім, розвернувшись до потерпілого обличчям, коли останній стояв, вдарив його ножем у живіт. Вважає, що кримінальне правопорушення вчинив при перевищенні меж необхідної оборони, захищаючись від неправомірних дій потерпілого, а тому просить перекваліфікувати його дії із ч.1 ст.121 КК України на ст.124 КК України та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., на відшкодування матеріальної шкоди 2677 грн.65 коп. та на відшкодування судових витрат 243 грн.60 коп.
Як визнав встановленим суд, 19 серпня 2014 року обвинувачений ОСОБА_6 приїхав на зустріч з ОСОБА_11 , на запрошення останнього поспілкуватися, до садиби сім`ї ОСОБА_12 по АДРЕСА_2 . На той час ОСОБА_11 знаходився на вулиці, біля подвір`я ОСОБА_12 зі своїми друзями: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . В 20 год. 30 хв. між обвинуваченим та ОСОБА_11 на даній вулиці, біля подвір`я ОСОБА_12 . виникла сварка, з приводу відношення кожного із ОСОБА_16 . В процесі сварки ОСОБА_11 першим наніс удар правим кулаком в область обличчя ОСОБА_6 , від якого обвинувачений впав спиною на землю. Скориставшись безпорадним станом обвинуваченого, ОСОБА_11 сів на нього зверху. ОСОБА_6 , звільняючись від ОСОБА_11 , перевернувся обличчям до землі, де знайшов ніж, який взяв у ліву руку, та скинувши із себе ОСОБА_11 , підвівся на ноги.

Маючи умисел на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень на грунті особистих неприязних стосунків, ОСОБА_6 , стоячи спиною до потерпілого, усвідомлюючи, що той знаходиться позаду, умисно навідмаш наніс ОСОБА_11 удар ножем в ліве стегно, після чого повернувся лицем до ОСОБА_11 , взяв ніж у праву руку та наніс останньому 2 удари ножем: в черевну порожнину та у праву підпахвинну ділянку.

Внаслідок нанесених ОСОБА_6 ударів ножем потерпілому ОСОБА_11 спричинене тілесне ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням великого сальника, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (в момент заподіяння), та тілесні ушкодження у виді колото-різаних ран лівого стегна, правої підпахвинної ділянки, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який вважав вирок законним і обґрунтованим та просив залишити його без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого і захисника без задоволення, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , на підтримання доводів, викладених в їх апеляційних скаргах, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали справи, вивчивши і проаналізувавши аргументи, що містяться в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів кримінальної справи, висновки суду про винуватість ОСОБА_6 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя ( в момент заподіяння) та кваліфікацію його дій за ч.1 ст. 121 КК України відповідають фактичним обставинам справи, що мали бути взяті до уваги при з`ясуванні дійсних обставин подій, та ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в сукупності та взаємозв`язку.

Зокрема, вони підтверджуються показаннями самого засудженого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні не заперечував, що саме він наніс тяжкі тілесні ушкодження потерпілому При цьому пояснював, що від удару ОСОБА_11 , він упав на землю, а той сів на нього зверху та почав наносити удари кулаками по різним частинам тіла. Він намацав на землі ніж і став підніматися , і коли ОСОБА_11 стояв позаду нього, а він був до ОСОБА_11 спиною, два рази махнув рукою з ножем назад, навідмаш, не бачачи, куди попали його удари ножем. Розвернувшись до ОСОБА_11 обличчям, коли той стояв, він вдарив ОСОБА_11 ножем у живіт.

Як вбачається із показань потерпілого ОСОБА_11 , коли вони відійшли з обвинуваченим в сторону побалакати і він відволікся, ОСОБА_6 тримаючи у руках блискучий предмет, наніс йому удар у живіт, наносив також інші удари, але він не пам`ятає через сильний біль.

Факт спричинення обвинуваченим тілесних пошкоджень потерпілому ОСОБА_11 , в тому числі і тяжких, об`єктивно підтверджуються показами в судовому засіданні свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ; даними, які містяться у висновку судово медичного експерта №137, відповідно до якого, виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження у виді проникаючого колотого-різаного поранення черевної порожнини з ушкодженням великого сальника, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (в момент заподіяння) та у виді колото-різаних ран лівого стегна, правої підпахвинної ділянки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні, виникли від дії гострого предмету, що володіє колото-ріжучими властивостями, в термін, та, можливо при обставинах, які вказані у постанові слідчого, тобто 19.08.2014 року.

Твердження обвинуваченого та його захисника про спричинення ОСОБА_6 тілесних пошкоджень, в тому числі і тяжкого, потерпілому ОСОБА_11 при перевищенні меж необхідної оборони не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Перевищення меж необхідної оборони можливо тоді, коли особа знаходиться в стані необхідної оборони, при цьому умисно спричиняє нападнику тяжку шкоду, яка явно не відповідає небезпеці нападу чи обстановці захисту.

Відповідно до ст.36 КК України, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року « Про судову практику у справах про необхідну оборону» необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Крім того, право на необхідну оборону виникає не при будь-якому суспільно небезпечному посяганні, а лише при такому, яке відповідно до ч.1 ст.36 КК України, викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відтворення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Матеріали провадження не містять даних, які свідчили би про те, що обстановка, яка виникла між обвинуваченим та потерпілим становила загрозу життю й здоров`ю ОСОБА_6 та була такою, що вимагала застосування ножа.

Так, як вбачається із даних, що містяться у висновку судово-медичної експертизи №118 від 22.08.2014 року, тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 не виявлено.

При таких обставинах, суд, оцінюючи показання обвинуваченого і свідка ОСОБА_21 , що ОСОБА_22 , сидячи на обвинуваченому, наніс йому численні удари по тілу, прийшов до висновку про їх неспроможність.

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і покази обвинуваченого про те, що він наносив удари ножем коли тільки підводився із землі, ставши на коліна, ножем замахнувся з такого положення назад, де стояв ОСОБА_23 .

Відповідно до висновку судово-медичного експерта №137 Е від 17.11.2014 року, ці показання ОСОБА_6 про механізм нанесення тілесних ушкоджень визнані такими, що не відповідають судово-медичним даним про механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_11 .
Дослідивши наведені у вироку докази, суд дав їм належну оцінку і дійшов правильного висновку про те, що з боку потерпілого, в момент спричинення йому тілесних пошкоджень обвинуваченим, не було суспільно небезпечного посягання на життя, здоров`я останнього, тобто ОСОБА_6 не перебував у стані необхідної оборони, а тому не міг перевищити її межі, і спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження на грунті особистих неприязних стосунків.

Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи, висунуті обвинуваченим ОСОБА_6 на свій захист, які є аналогічними тим, що наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого і захисника. Викладені у вироку мотиви визнання цих доводів безпідставними і такими, що не відповідають матеріалам провадження, колегія суддів знаходить обґрунтованими і погоджується з ними.

Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч.1 ст. 121 КК Укураїни.

Отже, не може йтися про те, що ОСОБА_6 перебував у стані необхідної оборони і вчинив злочин при перевищенні її меж, та про перекваліфікацію його дій на норму закону, яка передбачає більш м`яке покарання.

Покарання ОСОБА_6 за кримінальне правопорушення, за яке його засуджено, обрано відповідно до вимог ст.65 КК України.

При вирішенні питання про вид та міру покарання ОСОБА_6 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, за місцем проживання характеризується задовільно, за останнім місцем робити позитивно, має соціально-корисні зв`язки: зареєстроване місце проживання, сім`ю. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав ту обставину, що обвинувачений визнав, що тілесні ушкодження у потерпілого виникли саме від його дій з застосуванням ножа, що він відшкодував витрати на лікування та завірив суд у своїй наступній законослухняній поведінці. З врахуванням вищезазначених обставин та при відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд назначив обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.121 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином , доводи апеляційних скарг з цього приводу є безпідставними, призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, підстав для скасування чи зміни вироку у цій частині колегія суддів не знайшла.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 407, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4