В И Р О К
Іменем України
1 квітня 2015 року

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кімівка Березанського району Миколаївської області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, неодруженого, працює охоронцем на ТОВ "К.Л.Петровського", призваного за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить військову службу на посаді номер обслуги 2 відділення 2 зенітно-артилерійського взводу батальйону охорони військової частини - польова пошта В НОМЕР_1 у військовому званні солдат, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В період часу з 27 жовтня 2014 року по 14 листопада 2014 року солдат ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у Миколаївській лікарні швидкої медичної допомоги, а з 17 листопада 2014 року по 21 грудня 2014 року перебував на амбулаторному лікуванні у військовому госпіталі м. Миколаєва військова частина НОМЕР_2 з приводу струсу головного мозку, потребував звільнення від виконання від службових обов`язків строком на три доби до 23 грудня 2014 року за рішенням командира в/частини та виписаний у військову частину НОМЕР_3 .

Проте, солдат ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем та проходячи військову службу під час мобілізації на посаді номера обслуги зенітно-артилерійського взводу батальйону охорони військової частини польова пошта НОМЕР_3 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , діючи в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 37, 40, 59, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 23, 24 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", ст. 4 ч.3 п. 8, ст. 5 ч.1, ст. 22 ч.3 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Указу ВО Президента України від 17.03.2014 року "Про часткову мобілізацію", затвердженого Верховною Радою України № 1126-VІІ, п.п. 4, 7, 12, 122 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 р., 23 грудня 2014 року близько 07:30 год., діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, вчинив нез`явлення до військової частини польова пошта НОМЕР_3 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , без поважних на те причин та ухилявся від несення обов`язків військової служби до 9 січня 2015 р., проводячи час за місцем проживання у АДРЕСА_1 , не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби, тобто тривалістю понад 10 днів, але менше місяця.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України визнав повністю та пояснив, що 28.03.2014 року він був мобілізований. Восени він перебував на лікуванні та йому дали звільнення з 21.12.2014 р. по 23.12.2014 р. 23.12.2014 р. він повинен був з`явитися до військової частини, але не з`явився на службу. По 09.01.2015 р. знаходився за місцем проживання. Жив з батьками, оскільки в нього хворіла мати. Потім все усвідомив та з`явився на службу. У вчиненому кається.

Вина обвинуваченого підтверджується:

- витягом з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 № 224 від 28.10.2014 р., згідно якого солдата ОСОБА_4 вважати таким, що самовільно залишив військову частину, з 28 жовтня 2014 року зняти з усіх видів забезпечення;

- довідкою-доповіддю про повернення до військової частини військовослужбовця військової частини - польова пошта НОМЕР_3 , в якій зазначено, що солдат ОСОБА_4 , який самовільно залишив частину 28.10.2014 р., самостійно повернувся до військової частини - п/п НОМЕР_3 09.01.2015.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини тривалістю понад 10 днів, але не більше місяця.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, на обліку в МОПЛ та ОНД не перебуває, характеризується посередньо.

Враховуючи суспільну небезпечність вчиненого злочину, який відноситься до злочину середньої тяжкості, обставини справи, особу обвинуваченого, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від покарання у вигляді позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 3,4 ст.76 КК України, так як його виправлення можливе без відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

На підставі п.п. 3,4 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки: з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1