Справа № 373/712/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/4/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 20 10.02.2015

УХВАЛА
іменем України
10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,
суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
секретаря ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0001522 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_14 , захисника обвинуваченого ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурора Переяслав - Хмельницької міжрайонної прокуратури Київської області на вирок Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2014 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого помічником оператора АЗС ТОВ «БЕЛ ОІЛ», відповідно до ст. 89 КК України не маючого судимості,
визнано винним за ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, відповідно до ст. 89 КК України не маючого судимості,

визнано винним за ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Переяслав - Хмельницький Київської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, маючого на утриманні малолітню дитину, жителя АДРЕСА_3 ( зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) , раніше судимого: 28.03.2013 року Переяслав - Хмельницьким міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

визнано винним за ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду від 28.03.2013 року та визначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 10 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна.
Цивільний позов ОСОБА_15 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_15 22634 грн. 31 коп. моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_15 634 грн. 31 коп. матеріальної шкоди та 25000 грн. моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_15 20000 грн. моральної шкоди.
Позовні вимоги ОСОБА_15 в частині стягнення з ОСОБА_10 на її користь матеріальної шкоди залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.
Цивільний позов ТОВ «Крокус-Бар» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ТОВ «Крокус-Бар» матеріальну шкоду в розмірі по 761 грн. 06 коп. з кожного.
Стягнуто з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь держави судові витрати в розмірі по 195 грн. 60 коп. з кожного.
Вирішено питання щодо речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 25 грудня 2013 року близько 00 год. 30 хв. ОСОБА_8 за попередньою змовою та діючи спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , маючи єдиний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом вчинення розбійного нападу, прийшли до приміщення лотерейного клубу ТОВ «Крокус-Бар», розташованого по вул. Шкільній,44 в м. Переяслав-Хмельницький Київської області, де попросили касира-оператора лотерейного клубу ОСОБА_15 відчинити їм вхідні двері, щоб пограти на лотерейних терміналах.
Зайшовши до приміщення лотерейного клубу ТОВ «Крокус-Бар», ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого протиправного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, вчинили розбійний напад на потерпілу ОСОБА_15 , застосовуючи до неї насильство, небезпечне для життя та здоров`я, яке виразилося у здушенні її шиї та спричиненні тілесних ушкоджень, відкрито заволоділи майном ТОВ «Крокус-Бар», а саме грошима в сумі 6096 грн., системним блоком комп`ютера «Неwlеtt-packarbd» вартістю 1656 грн. 50 коп., відеореєстратором «МDVR04R-RNV» вартістю 2067 грн. 80 коп. та роутером «TР-Link» вартістю 215 грн. 38 коп. Після вчинення злочину обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишили місце події, а викраденим розпорядилися на власний розсуд.
В результаті вказаних протиправних дій обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 завдана ТОВ «Крокус-Бар» матеріальна шкода на загальну суму 10035, 68 грн., а потерпілій ОСОБА_15 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: синця на нижній повіці правого ока, садна біля правого крила носа та лівої вушної раковини, струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також численних саден та синця на бічній поверхні шиї, синця на 5 пальці лівої ноги, які відносяться до легких тілесних ушкоджень,
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок змінити та призначити мінімальне покарання в межах санкції за ч. 2 ст. 186 КК України. Вважає, що суд неправильно кваліфікував його дії та призначив занадто суворе покарання. Зазначає, що свою вину визнає лише в частині відкритого викрадення майна, оскільки попередньої змови вчиняти розбійний напад між ним, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не було. На думку апелянта, суд при призначенні покарання не врахував його особу, який позитивно характеризується, та пом`якшуючі обставини, а саме: щире каяття у вчиненні злочину, поведінку до і після вчинення злочину, а також те, що на його утриманні перебуває малолітня дитина-інвалід.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_11 просить вирок скасувати в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України, змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого його підзахисним, та ухвалити в цій частині новий вирок, засудивши ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у межах санкції вказаної статті. Зазначає, що даний вирок в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України є незаконним і таким, що підлягає скасуванню внаслідок неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Також зазначає апелянт, що суд першої інстанції, прийнявши до уваги всі наявні в матеріалах справи обставини, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_8 , мав всі підстави застосування відносно ОСОБА_8 покарання з урахуванням ст. 69 КК України.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_12 просить вирок скасувати, як незаконний, оскільки вважає, що суд неправильно кваліфікував дії його підзахисного та призначив занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та особі винного, розмір моральної шкоди є значно завищеним. Зазначає апелянт, що під час судового розгляду ОСОБА_9 свою вину визнав лише в частині відкритого викрадення майна, оскільки попередньої змови вчиняти розбійний напад між ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не було, тому вважає, що дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати не за ч. 2 ст. 187 КК України , а за ч. 2 ст. 186 КК України. На думку апелянта, суд не врахував щире каяття ОСОБА_9 , його поведінку до і після вчинення злочину, як обставини, що пом`якшують його відповідальність. Просить призначити ОСОБА_9 основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Вважає вирок незаконним, оскільки суд неправильно кваліфікував його дії, призначене покарання є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та його особі, розмір моральної шкоди являється завищеним. Свою вину визнає лише в частині відкритого викрадення майна, оскільки попередньої змови вчиняти розбійний напад між ним, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не було, тому вважає, що його дії слід кваліфікувати не за ч. 2 ст. 187 КК України , а за ч. 2 ст. 186 КК України та слід призначити йому мінімальне покарання у межах вказаної статті. На думку апелянта, суд не врахував його щире каяття, добровільне відшкодування шкоди, поведінку до і після вчинення злочину, утримання малолітньої дитини, як обставини, що пом`якшують його відповідальність.
В апеляційній сказі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення та правильності кваліфікації їх дій, просить вирок в частині засудження ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 187 КК України скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину й особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна. На підставі ч. 3 ст. 78 КК України приєднати невідбуте покарання за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28.03.2014 року та призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна. Вважає, що суд не взяв до уваги тяжкість скоєного ОСОБА_10 злочину, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, злочин вчинив під час іспитового строку.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених та їхніх захисників, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг обвинувачених та їхніх захисників, та підтримав апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з вироку суду і матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини даного провадження та обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинувачених.

Вина обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інкримінованому їм злочинупідтверджується: показаннями потерпілої ОСОБА_15 , показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , протоколами огляду місця події від 25.12.2013 року та від 17.01.2014 року, протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками від 25.12.2013 року, протоколом огляду від 20.01.2014 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 17.01.2014 року, протоколом пред`явлення речей для впізнання від 08.02.2014 року, висновками судово-медичної експертизи № 230 від 25.12.2013 року та № 36/Д від 06.02.2014 року, висновком комісійної судово-медичної експертизи № 11/К від 17.02.2014 року, актом інвентаризації.

Показання обвинуваченого ОСОБА_9 в тій частині, де він стверджує, що одноосібно вчинив таємне викрадення грошей з каси ТОВ «Крокус-бар», а обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 не були обізнані з його намірами, суд першої інстанції розцінив як намір його уникнути відповідальності за більш тяжкий злочин, і обґрунтував показаннями потерпілої ОСОБА_15 та показаннями обвинувачених. З показань потерпілої ОСОБА_15 вбачається узгодженість дій всіх обвинувачених: не будучи близькими друзями, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 пішли з лотерейного клубу додому до останнього, щоб той взяв гроші для подальшої гри і повернулися разом. При цьому в ОСОБА_10 гроші для гри були і він міг її продовжувати, а ОСОБА_9 , який прийшов з ним разом, не грав. ОСОБА_9 не міг розраховувати, що він вчиняє таємне викрадення грошей, оскільки з місця перебування потерпілої (в першому залі, де не було відвідувачів) добре видно приміщення каси, яке є відгородженою частиною цього ж залу. Також ОСОБА_9 було відомо, що в цьому гральному закладі ведеться відеоспостереження, тому його дії не могли бути непоміченими. Окрім цього, обвинувачені, будучи постійними клієнтами цього грального закладу, яких персонал знав в обличчя, з`явилися не приховуючи своєї зовнішності, тому дії обвинуваченого ОСОБА_8 щодо знищення обладнання відеонагляду є логічним і послідовним завершенням злочинних намірів обвинувачених. В їх діях вбачається попередня домовленість щодо розподілу ролей між собою.

Показання обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він не завдавав потерпілій ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, а лише відштовхнув, коли та намагалася затримати його, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_15 та висновками судово-медичних експертиз.

Потерпіла ОСОБА_15 показала, що увечері 24.12.2013 року у приміщення лотерейного клубу ТОВ «Крокус-Бар», де вона працює касиром-оператором, зайшов пограти їх постійний клієнт ОСОБА_8 . Через деякий час зайшли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які також є постійними відвідувачами. Через деякий час вони пішли з приміщення клубу та просили відчинити їм пізніше. При цьому ОСОБА_9 здав їй картку гравця, якою користувався ОСОБА_10 , а ОСОБА_8 залишив свою картку на терміналі, і вона її забрала сама. Невдовзі, після 24 години ночі на прохання ОСОБА_8 вона відкрила двері клубу та впустила всіх трьох всередину. У приміщенні більше нікого не було. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відразу ж попрямували в другий зал, а ОСОБА_10 напав на неї та почав душити, обхопивши її шию рукою, на її прохання відпустити не реагував. Вона побачила, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , заглянувши в другий зал та пересвідчившись, що там немає відвідувачів, зайшли в кабіну адміністратора, де зберігаються всі цінні речі - касовий апарат,комп`ютер, пристрої для здійснення відеонагляду. Від здавлювання шиї вона впала на підлогу, тричі втрачала свідомість. Коли перший раз прийшла до тями, ОСОБА_10 був біля неї, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - в кабіні адміністратора. Коли прийшла до свідомості вдруге - лежала на животі, а ОСОБА_10 ззаду рукою піднімав догори її голову; коли опритомніла втретє - лежала на боку обличчям до дверей. В лежачому положенні її били руками і ногами по голові.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 11/К від 17.02.2014 року у ОСОБА_15 виявлені такі тілесні ушкодження: а) закрита черепно-мозкова травма: синець на нижній повіці правого ока, садна біля правого крила носа та за лівою вушною раковиною, струс головного мозку; б) численні садна та синець на бічній поверхні шиї ліворуч, синець на 5 пальці лівої ноги. Зазначені ушкодження спричинені тупим (тупими) предметом (предметами) могли виникнути 25.12.2013 року, ймовірно при обставинах, вказаних у висновку експерта № 230 (.. .побили її наносячи удари руками, душили за шию..). Тілесні ушкодження зазначені в п. а) за критерієм тривалості розладу здоров`я у комплексі відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження, зазначені в п. б) за критерієм тривалості розладу здоров`я у комплексі відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не причетний до вчинення злочину і вирішив знищити комп`ютерну техніку, щоб уникнути підозри відносно себе, коли зрозумів, що ОСОБА_9 скоїв кримінальне правопорушення, суд першої інстанції розцінив як нелогічними.

Також суд першої інстанції зазначив, що не визнання обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні інкримінованому їм злочину, спростовується і їх подальшими діями: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які з їх слів, вибігли з приміщення першими, дочекалися ОСОБА_8 , який намагався знищити комп`ютерну техніку, втопивши її в річці, після чого ОСОБА_9 віддав частину з викрадених коштів ОСОБА_10 , а частину - ОСОБА_8 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду та вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 94 КПК України оцінивши досліджені під час судового розгляду докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, щодо винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їм злочину.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_11 , зазначені в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції на підтвердження вини обвинувачених, послався на документи, а саме: протоколи огляду місця події від 25.12.2013 року, протокол слідчого експерименту від 17.01.2014 року, довідку про судимість, постанову про призначення судово-медичної експертизи від 25.12.2013 року, які на його думку, є недопустимими доказами, оскільки в протоколах не вказано підстав проведення процесуальної дії (ухвала суду, заява, тощо), відсутні дані статиста, в постанові - не вказано можливість та порядок оскарження постанови, є безпідставними, оскільки дані доводи не ґрунтуються на вимогах закону.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, всі докази, в тому числі і ті, які на думку апелянта є недопустимими, та якими доводиться вина обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їм злочину, отримані під час досудового слідства у порядку, встановленому кримінальним процесуальним Кодексом України.
Не зазначення слідчим у протоколах відомостей, про які зазначає апелянт, та які пункт 1 ч. 3 ст. 104 КПК України не передбачає обов`язкового їх зазначення, не може бути підставою для визнання даних доказів недопустимими.
Також, є надуманим посилання адвоката ОСОБА_11 в апеляційній скарзі про порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_14 на не зазначення слідчим у постанові про визнання речовими доказами можливість та порядок її оскарження.
Постанова слідчого є процесуальним документом, яким оформляються його рішення під час провадження досудового розслідування та оскаржується у випадках, передбачених законом.
Оскарження постанови слідчого про визнання речовими доказами не передбачено кримінальним процесуальним Кодексом України.
Не ґрунтуються на матеріалах провадження посилання адвоката ОСОБА_11 про те, що затриманий ОСОБА_14 , підозрюваний у вчиненні злочину, був позбавлений можливості запросити захисника.
Як вбачається з протоколу затримання ОСОБА_14 , якому було роз`яснено його права, в тому числі і право на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту, ОСОБА_14 пояснив, що заяв та скарг не має ( т. 2 а.с.15-18).
Також є надуманими, оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження, посилання в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_11 на те, що суд поклав як доказ на підтвердження винуватості ОСОБА_14 довідку про його судимість.
Судом першої інстанції вірно кваліфіковані дії обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 187 КК України.

Підстав для перекваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ч. 2 ст. 186 КК України, про що вказують в апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_10 та захисники - адвокати ОСОБА_11 , ОСОБА_12 апеляційний суд не вбачає, тому їх апеляційні скарги в цій частині не підлягають задоволенню.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначене обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання, на думку колегії суддів, є занадто суворим.
Суд першої інстанції, хоча і зазначив у вироку про врахування осіб обвинувачених та пом`якшуючих покарання обставин, проте в повній мірі та у сукупності з іншими обставинами: незначна сума викраденого майна, молодий вік обвинувачених, які попросили вибачення у потерпілої ОСОБА_15 та повністю відшкодовано матеріальну шкоду на її лікування та частково завдану моральну шкоду, ступінь тяжкості завданих потерпілій ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, не врахував їх.
А тому, виходячи з встановлених судом фактичних обставин справи, наявності обставин, що пом`якшують покарання: ОСОБА_8 - позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, не маючий судимості, має на утриманні малолітнього сина, який потребує постійного лікування, повністю відшкодував потерпілій ОСОБА_15 завдану матеріальну шкоду та частково - моральну шкоду, розкаявся у вчиненому та попросив у неї вибачення; ОСОБА_9 , який позитивно характеризується за місцем проживання, не маючий судимості, повністю відшкодував потерпілій ОСОБА_15 завдану матеріальну шкоду, розкаявся у вчиненому та попросив у неї вибачення; ОСОБА_10 , який має молодий вік, посередньо характеризується за місцем реєстрації, має на утриманні малолітню дитину, повністю відшкодував потерпілій ОСОБА_15 завдану матеріальну шкоду та частково моральну шкоду, розкаявся у вчиненому та попросив у неї вибачення, колегія суддів вважає за можливе вважати ці обставини такими, що істотно знижують тяжкість вчиненого злочину, і дають підстави для застосування до них ст. 69 КК України та призначення обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання у виді 5 роківпозбавлення волі з конфіскацією майна - нижче від найнижчої межі, передбаченої ч. 2 ст. 187 КК України.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_10 вчинив новий злочин під час іспитового строку за вироком Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28.03.2013 року, яким його засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, тому колегія суддів на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за новим вироком призначає йому покарання шляхом часткового приєднання невідбуту частину покарання за попереднім вироком, та визначає покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

За наявності зазначених вище обставин, колегія суддів вважає, що дане обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання відповідно буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 65 КК України, тобто таким, яке є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання прокурора, зазначене в його апеляційній скарзі, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_10 м`яке покарання, є надуманим.
Тому апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_10 в частині призначеного обвинуваченим покарання підлягають частковому задоволенню, а апеляційну скаргу прокурора Переяслав - Хмельницької міжрайонної прокуратури Київської області слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілій ОСОБА_15 заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та моральних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою обвинувачених щодо неї, заподіяними їй тілесними ушкодженнями, хвилюваннями за стан свого здоров`я та майбутнє дитини-інваліда, яка перебуває на її утриманні та потребує її постійної допомоги і підтримки. При визначенні розміру морального відшкодування суд першої інстанції враховував, що ця шкода заподіяна в результаті злочинних дій обвинувачених, які діяли з прямим умислом, глибину душевних страждань потерпілої, розміру позовних вимог, вимоги розумності і справедливості, та дійшов до висновку про стягнення з кожного з обвинувачених на її користь по 25000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції щодо розміру моральної шкоди, яку слід стягнути з обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_15 , оскільки він ґрунтується на вимогах закону та матеріалах провадження,

Приймаючи до уваги часткове відшкодування потерпілій ОСОБА_15 моральної шкоди родичами обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 22634,31 грн.

Враховуючи зменшення потерпілою вимог в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_10 на 5000 грн., суд першої інстанції стягнув з нього моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Тому посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , зазначені в їхніх апеляційних скаргах, що моральна шкода є завищеною, є необґрунтованими.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування вироку, не встановлено.
За зазначених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни вироку Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2014 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині призначеного покарання.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_14 - адвоката ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_10 задовольнити частково, апеляційну скаргу прокурора Переяслав - Хмельницької міжрайонної прокуратури Київської області залишити без задоволення.
Вирок Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2014 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 змінити в частині призначеного покарання.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавленням волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавленням волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавленням волі з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду від 28.03.2013 року та визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом трьох місяців з дня проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, а засудженими ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які тримаються під вартою, - з часу вручення копії ухвали.

Головуючий
Судді