АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/789/2014 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 190, ч.2, КК Доповідач ОСОБА_2
КОПІЯ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 серпня 2014 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

За участю прокурора ОСОБА_7 ,, захисника адвоката ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_9 шляхом відеоконференції,

розглянула матеріали кримінального провадження № 1-В/756/110/14 за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 22 травня 2014 року, якою задоволено подання Оболонського РВ КВІ у місті Києві, скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначене вироком Оболонського районного суду міста Києва від 23 липня 2012 року та його направлено для відбування покарання у виді позбавлення волі строком на два роки до кримінально-виконавчої установи, матеріали судової справи та матеріали особової справи № 276/2012 р., -

в с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 23 липня 2012 року ОСОБА_9 засуджений за ч. ч. 1 та 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 70 цього ж кодексу до позбавлення волі строком на два роки та звільнений від відбування цього покарання з випробуванням, іспитовим строком три роки і покладенням на нього певних обов`язків, відповідно до ст.ст. 75 і 76 КК України.

8 квітня 2014 року Оболонський районний відділ кримінально-виконавчої інспекції у місті Києві звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення ОСОБА_9 для відбування покарання, призначеного вироком суду.

23 травня 2014 року суд першої інстанції розглянув вказане подання по суті, задовольнив його в повному обсязі, скасував рішення про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням та направив його для відбування покарання, визначеного вироком від 23 липня 2012 року.

На обґрунтування суд послався на те, що протягом іспитового строку ВКВІ вдруге звертається з подібним клопотанням щодо ОСОБА_9 . У першому випадку ухвалою від 11 лютого 2013 року в задоволенні подання було відмовлено, але ОСОБА_9 на шлях виправлення не став, знову двічі 7 серпня 2013 року та 19 лютого 2014 року без поважних причин не з`являвся на реєстрацію без поважних причин, не зважаючи на неодноразові попередження.

На цих підставах суд прийшов до висновку, що ОСОБА_9 не виконав покладені на нього обов`язки, ігнорує встановлений законом порядок, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення, отже не виправдав виявлену йому судом довіру.

Не погодившись зі вказаним висновком ОСОБА_9 подав 26 червня 2014 року апеляційну скаргу, в якій зауважує, що насправді кожного разу не прибував на реєстрацію він з поважних причин, оскільки перебував у хворобливому стані, але, оскільки мешкає не за місцем реєстрації, не міг звертатися до лікарів, а тому виправдувальних документів не має. Вказує він також на те, що вимоги ст. 76 КК України, покладені на нього вироком, тривалий час виконував без зауважень, вів себе правильно, порушень не допускав і готовий надалі виконувати ці обов`язки.

На підставі зазначеного апелянт просить скасувати оскаржену ним ухвалу суду першої інстанції та відмовити в задоволенні подання ВКВІ.

Крім того, посилаючись на положення ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» він просить застосувати до нього цей акт та звільнити від відбування визначеного вироком покарання, а також розглянути апеляційну скаргу за його участю шляхом проведення відеоконференції.

Заслухавши доповідь судді, виступи ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку апеляційних вимог і клопотання про застосування положень Закону України «Про амністію у 2014 році», прокурора проти задоволення апеляційної скарги та клопотання, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово засудженого, перевіривши та обговоривши доводи сторін в сукупності з матеріалами судової та особової справи щодо ОСОБА_9 , судова колегія визнає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Аналіз змісту цієї правової норми показує, що для прийняття рішення про направлення засудженого для відбування покарання достатньо лише однієї з підстав, передбачених у ній, зокрема, невиконання покладених на засудженого обов`язків.

З матеріалів особової справи ОСОБА_9 видно, що вироком Оболонського районного суду міста Києва від 23 липня 2012 року, застосовуючи положення ст.ст. 75 і 76 КК України, суд поклав на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. (а.с. 2-3)

4 серпня 2012 року ОСОБА_9 дав підписку про те, що зі змістом покладених на нього обов`язків він ознайомлений, права та обов`язки йому зрозумілі, в тому числі і зрозуміло, що поважними причинами неявки засудженого до інспекції в призначений строк визнаються: несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють можливості своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені, а також він попереджений, що у разі ухилення від виконання покладених обов`язків або систематичного порушення громадського порядку, звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути скасоване судом і він буде направлений для відбування покарання. (а.с. 11 ). Про це ж він власноручно записав у своєму поясненні (а.с.13).

Постановою інспектора Оболонського РВ КВІ м. Києва, з якою ОСОБА_9 під розпис був ознайомлений того ж дня, йому встановлено обов`язок з`являтися на реєстрацію першу і третю середу кожного місяця з 900 до 1800 години. (а.с. 14).

В подальшому ОСОБА_9 тричі 21 листопада 2012 року, 2 та 21 січня 2013 року не з`являвся на реєстрацію, у зв`язку з чим ВКВІ звернувся з поданням до Оболонського районного суду міста Києва про скасування звільнення його від відбування покарання та направлення для відбування визначеного вироком покарання.

11 лютого 2013 року суд відмовив у задоволенні клопотання, пославшись на пояснення ОСОБА_9 про те, що не з`являвся на реєстрацію з причин хвороби, яку підтвердити документально не може. (а.с. 27).

20 лютого 2013 року ОСОБА_9 було знову пояснено права та обов`язки. (а.с.28)

Не зважаючи на це, 7 серпня 2013 року ОСОБА_9 не прибув на реєстрацію та 12 числа того ж місяця написав власноручне пояснення, в якому визнав, що не виконав покладений на нього обов`язок цього разу внаслідок того, що переплутав встановлені дні явки на реєстрацію і обіцяв у подальшому порушень не допускати. (а.с.40).

5 лютого 2014 року ОСОБА_9 в черговий раз власноручно дав пояснення, що покладені на нього обов`язки він та відповідальність за їх порушення йому зрозумілі (а.с. 57).

Не зважаючи на це, 19 лютого 2014 року він знову не з`явився на реєстрацію і лише 27 числа того ж місяця дав власноручні пояснення, що не з`явився на реєстрацію без поважних причин, а тому, що переплутав дні явки.

Відповідно до особової справи, мали місце й інші випадки неприбуття ОСОБА_9 у встановлені дні для реєстрації, але ці випадки йому інкриміновані як порушення покладених вироком обов`язків не були.

Таким чином, незаперечно доведено, що ОСОБА_9 принаймні двічі 7 серпня 2013 року та 19 лютого 2014 року без поважних причин не прибув на реєстрацію до ВКВІ, чим порушив покладені на нього вироком обов`язки, отже суд першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано прийшов до висновку, що йому необхідно скасувати звільнення від відбування покарання та направити його для відбування призначеного вироком покарання і це рішення є законним.

Оскільки ж з матеріалів особової справи видно, що покладені на нього обов`язки ОСОБА_9 пояснювалися багаторазово, що він стверджував своїми підписами і власноручними записами в поясненнях, суд першої інстанції одного разу вже поставився до нього поблажливо і відхилив подання про скасування звільнення від відбування покарання, хоча ОСОБА_10 жодних виправдувальних документів на підтвердження поважності причин неприбуття на реєстрацію не надав, остільки судова колегія визнає, що ОСОБА_9 не виконав покладені на нього вироком обов`язки, а тому підстав задовольнити його апеляційну скаргу нема.

Що ж стосується клопотання ОСОБА_9 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році», то, як видно з матеріалів справи, він не є суб`єктом застосування до нього цього Закону в порядку його ст.ст. 1-5, а тому судова колегія не може задовольнити це клопотання.

Питання ж про застосування до нього положень ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» слід вирішувати суду першої інстанції по місцю відбування ОСОБА_9 покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 22 травня 2014 року, якою задоволено подання Оболонського РВ КВІ м. Києва, скасовано звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду міста Києва від 23 липня 2012 року та його направлено у кримінально-виконавчу установу для відбування покарання у виді позбавлення волі строком на два роки залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду першої інстанції, - без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді:

[1]