Справа
№11-975 2007 р.
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Самойленко АЛ.
УХВАЛА

Іменем України

20 березня 2007 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого Самойленко А.І.

суддів Яременка А.Ф., свіягіної
І.М. з участю

прокурора Гусейнова
Е.Г.

захисника ОСОБА_2

виправданого ОСОБА_1 розглянув у
відкритому судовому засіданні
в місті Донецьку
справу за апеляціями прокурора,
який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та
потерпілої ОСОБА_3 на
вирок Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області від 18
січня 2007 року,
яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

року
народження, уродженця с.Липовчик

Совєтського
району Курської області,

мешканця
АДРЕСА_1

області, не судимого виправдано за
ст.286 ч.І КК України за недоведеності участі його у вчиненні злочину.

Згідно вироку
суду, дослідженими в судовому засіданні доказами не знайшло підтвердження
обвинувачення, пред'явлене ОСОБА_1 органами досудового слідства у тому, що він 2 жовтня 2005 року, керуючи
автомобілем ВАЗ-2108 державний номер НОМЕР_1 і
рухаючись по проспекту Шахтобудівників в місті Красноармійську, в порушення
вимог п.п.12.4, 12.9,
14.6, 12.3 Правил дорожнього руху України, перевищуючи дозволену в
населених пунктах швидкість, вчинив обгін на перехресті автомобіля, який
рухався попереду нього, виїхав на зустрічну смугу руху і вчинив наїзд на
пішохода ОСОБА_3, яка
переходила проїжджу частину дороги, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_3було
завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритого перелому шостого
грудного хребця.

В апеляції
прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції, а справу направити на
новий судовий розгляд. В обгрунтування доводів апеляції посилається на те, що
суд дав неправильну оцінку доказам у справі, допустив суперечності у своїх
висновках, допустив порушення вимог кримінально-процесуального законодавства,
через що безпідставно виправдав ОСОБА_1.

Потерпіла ОСОБА_3 в своїй апеляції
просить скасувати вирок суду першої інстанції і постановити щодо ОСОБА_1
обвинувальний вирок. В обгрунтування доводів апеляції посилається на
безпідставність виправдання

2

ОСОБА_1
через неправильну оцінку доказів у справі, а також на порушення її прав при
розгляді справи в суді.

Заслухавши
доповідача, прокурора, який підтримав апеляцію, захисника і виправданого, які
просили відхилити апеляції і залишити вирок без зміни, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляцій, апеляційний суд вважає, що апеляції не
підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Виправданий
ОСОБА_1 як під досудового слідства, так і в судовому засіданні вину свою в
пред'явленому йому обвинуваченні не визнав і пояснив, що керуючи автомобілем,
він швидкості руху він не перевищував, рухався зі швидкістю приблизно 50 км/год, а
побачивши, що потерпіла ОСОБА_3разом з
ОСОБА_4 перебігають проїжджу частину дороги, він загальмував і зупинився, не
вчинивши наїзду на потерпілу. ОСОБА_3
на його думку могла впасти через те, що перечепилась за бордюр, оскільки вона
впала на газон, перебігаючи дорогу за межами її проїжджої частини.

Органи
досудового слідства, пред'явивши обвинувачення ОСОБА_1 в порушенні п.п.12.4, 12.9, 14.6, 12.3 Правил
дорожнього руху України, дійшли висновку про перевищення ним дозволеної в
населених пунктах швидкості. Однак, при цьому не встановили і не вказали з якою
ж швидкістю рухався ОСОБА_1.

В обгрунтування
обвинувачення, пред'явленого ОСОБА_1, органи досудового слідства послались на
показання потерпілої ОСОБА_3, свідків ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 висновки
судово-медичної і автотехнічної експертиз.

Однак, зазначені
докази не тільки не узгоджуються між собою, а й мають істотні суперечності.

Так, потерпіла ОСОБА_3, свідки ОСОБА_5
ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснювали, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 вчинив наїзд
на ОСОБА_3, вдаривши
її передньою частиною автомобіля в область лівого коліна, від чого вона впала
на спину.. При цьому, як стверджував свідок ОСОБА_5 він чув звук удару при
наїзді автомобіля на потерпілу. З наведених показань вбачається, що мав місце
удар автомобілем в ногу потерпілої з силою, достатньою для виникнення звуку
удару і збиття потерпілої з ніг з наступним її падінням.

Свідки ОСОБА_9 і
ОСОБА_10 підтвердили показання ОСОБА_1 і стверджували, що наїду автомобілем на
потерпілу не мало місця.

Однак, згідно
висновків судово-медичних експертиз, проведених у справі, будь-яких тілесних
ушкоджень як в області лівої ноги, так і в будь-якій іншій області тіла
потерпілої, крім зазначеного перелому грудного хребця, встановленого висновком
судово-медичної експертизи, проведеної експертом Красноармійського відділення
судово-медичної експертизи ОСОБА_11, у потерпілої встановлено не було. При
цьому, згідно висновків цієї ж експертизи зазначений перелом хребця міг бути
завданий потерпілій дією частин автомобіля у той момент, коли потерпіла
перебувала у вертикальному положенні, повернутою лівою половиною тіла до
предмета, який завдавав ушкодження, і не могли бути завдані від самостійного
падіння з положення стоячи (а.с.16, 17,
33).

Таким чином,
висновки цієї експертизи не підтверджують показання потерпілої і зазначених
свідків про механізм завдання потерпілій цих тілесних ушкоджень - внаслідок її
падіння на газон.

Після проведення
відтворення обстановки і обставин подій з участю потерпілої ОСОБА_3, була
призначена додаткова судово-медична експертиза,

з

яка була проведена експертом цього
ж відділення ОСОБА_12 Згідно висновків цієї експертизи перелом 6-го грудного хребця
міг бути завданий потерпілій за обставин, на які вона вказувала під час
відтворення обстановки і обставин подій.

Через істотні
суперечності між висновками судово-медичних експертиз судом була призначена
повторна комісійна судово-медична експертиза, згідно висновків якої
компресійний перелом 6-го
грудного хребця не міг бути завданий потерпілій ОСОБА_3за обставин, на які
вона посилалась. Для такого виду зіткнень пішохода з легковим автомобілем, який
рухався, не характерно завдання компресійних переломів хребта. Виникнення
компресійного перелому тіла 6-го
грудного хребця у ОСОБА_3 не мало місця. У неї виявлений кіфосколіоз,
незначна клиновидна деформація тіла 6-го
грудного хребця, причиною якої могла бути як кіфосколіотична деформація
хребта, так і травма. Від проходження повторного рентгенологічного дослідження
грудного відділу хребта у діагностичному центрі ДОКТМО ОСОБА_3 відмовилась
(а.с.149-151).

Доводи апеляції
прокурора про те, що висновки повторної комісійної судово-медичної експертизи є
неповними і необ'єктивними через невстановлення нею причин та давності
виникнення деформації хребця у потерпілої, відсутність відповіді у висновку на
те, чи були завдані потерпілій тілесні ушкодження і якщо були, то які саме, їх
ступінь тяжкості та локалізація, не можуть бути визнані обгрунтованими

У висновку цієї
експертизи зазначено, що перелому хребця у потерпілої не було встановлено, а
клиновидна деформація тіла 6-го
грудного хребця могла бути наслідком як захворювання так і травми.

Для додаткового
роз'яснення цих висновків судом був викликаний і допитаний член експертної
комісії, судово-медичний експерт Донецького обласного бюро судово-медичних
експертиз ОСОБА_13 Згідно
пояснень цього експерта в судовому засіданні перелому 6-го грудного хребця
у потерпілої не було встановлено, а для з'ясування причин виникнення зазначеної
деформації хребця необхідно було проведення додаткового рентгенологічного
дослідження потерпілої ОСОБА_3, однак зробити це не виявилось можливим через
відмову потерпілої від проходження такого дослідження. Тому наявність у
потерпілої будь-яких тілесних ушкоджень не встановлена, а зазначена деформація
хребця могла бути наслідком сколіозу, який протікав у потерпілої до цього без
симптомів. Таким чином, експертом була надана відповідь на питання про причини,
з яких експертизою не була конкретно встановлена природа виникнення у ОСОБА_3
деформації хребця і не виявлено завдання їй тілесних ушкоджень.

Судом зі свого
боку було запропоновано потерпілій пройти таке дослідження для повного і
об'єктивного встановлення наявності чи відсутності у неї травми, однак
потерпіла і в судовому засіданні відмовилась від цього.

Доводи
потерпілої ОСОБА_3 у апеляції про те, що суд порушив її право заявити відвід
експерту ОСОБА_13, оскільки
не роз'яснив їй наявності у неї такого права, не можуть бути визнані
обгрунтованими. Призначаючи додаткову комісійну експертизу, суд доручив її
проведення Донецькому обласному бюро судово-медичної експертизи без вказівки
конкретних експертів. Висновок експертизи був зроблений не одним експертом ОСОБА_13, а шістьома
членами експертної комісії. У апеляції потерпілої ОСОБА_3 не зазначено будь-яких
конкретних підстав для відводу ні цього, ні інших експертів, передбачених

4

ст.ст.54,
62 КПК України, а вбачається лише незгода з висновками
експертизи, що не є підставою для відводу експерта.

Аналіз
досліджених судом доказів у справі свідчить про те, що показання потерпілої
ОСОБА_3, свідків ОСОБА_5
ОСОБА_6, ОСОБА_7, про те, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 вчинив наїзд
на ліву ногу ОСОБА_3, не узгоджуються з висновками усіх судово-медичних
експертиз, якими не встановлено будь-яких тілесних ушкоджень в цій області тіла
потерпілої, як і будь-яких інших тілесних ушкоджень, характерних для
безпосереднього її контактування з автомобілем.

Не узгоджуються
з показаннями зазначених осіб про механізм отримання потерпілою тілесних
ушкоджень і висновки судово-медичної експертизи, проведеної експертом ОСОБА_11,
згідно якої компресійний перелом 6-го
грудного хребця, встановлений лікарями травматологічного відділення
Димитрівської ЦМЛ, міг бути отриманий не внаслідок падіння потерпілої на спину,
як про це вона і свідки стверджували, а від безпосередньої дії частин
автомобіля під час наїзду на потерпілу. У той же час контактування автомобіля з
областю грудної клітини потерпілої також не встановлено ні показаннями
потерпілої і свідків, ні будь-якими іншими доказами у справі.

Висновками
повторної комісійної судово-медичної експертизи також спростовані твердження
потерпілої і свідків про механізм завдання потерпілій компресійного перелому 6-го грудного хребця,
а сама наявність такого перелому взагалі не встановлена.

Вказуючи на
можливість отримання потерпілою перелому грудного хребця за обставин, на які
вказала потерпіла під час відтворення обстановки та обставин подій, експерт ОСОБА_12 не мотивував будь
яким чином цей свій висновок. Зокрема, експертом не дано будь-якої оцінки тому,
що потерпіла, яка рухалась перпендикулярно напряму руху автомобіля, після
зіткнення з автомобілем, яке не могло сприяти продовженню її руху у тому ж
напрямку, впала не на автомобіль або поруч з ним, а на газон, за межами
проїжджої частини дороги у тому ж напрямку, в якому вона рухалась до зіткнення.
У той же час, згідно показань в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_13 у разі зіткнення
потерпілої з автомобілем, про що вона стверджувала, вона повинна була впасти на
капот автомобіля або безпосередньо перед автомобілем.

Не відповідають
змісту вироку доводи апеляції прокурора про те, що суд не дав належної оцінки і
безпідставно не взяв до уваги висновки судово-автотехнічної експертизи про
порушення водієм ОСОБА_14 вимог п.п.12.4, 12.9,
14.6, 12.3 Правил дорожнього руху України, а також показанням свідка
ОСОБА_8.

Судом дана
оцінка висновкам цієї експертизи і зазначено у вироку, що її висновки
грунтуються лише на суб'єктивних показаннях потерпілої і зазначених свідків про
швидкість, напрямок руху кожного з учасників та інші обставини, які
оспорювались водієм ОСОБА_14 та свідками ОСОБА_9 і ОСОБА_10 У той же час,
показання водія ОСОБА_14 та цих свідків не були предметом дослідження і оцінки
судово-автотехнічної експертизи. Будь-яких об'єктивних даних про дорожню
обстановку на час події, яка відбулася з участю водія ОСОБА_14 і потерпілою
ОСОБА_3 або відразу після неї, у справі не встановлено.

Суд також дав
відповідну оцінку у вироку і показанням свідка ОСОБА_8, який пояснив, що не
бачив моменту зіткнення потерпілої з автомобілем, а бачив лише те, що потерпіла
лежала на газоні і скаржилась на болі у спині.

5

Таким чином, через наявність
істотних суперечностей між доказами у справі, достовірно не доведено ні факт
наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_1 на потерпілу ОСОБА_3, ні факт завдання
їй тілесних ушкоджень.

Доводи апеляцій
прокурора та потерпілої про те, що суд не дав належної оцінки усім доказам у
справі, суперечать змісту вироку, з якого вбачається, що суд дав оцінку усім
доказам у справі у їх сукупності з наведенням відповідних мотивів, з яких суд
відкинув докази обвинувачення. Судом були здійснені усі передбачені законом
заходи для усунення суперечностей і сумнівів між наявними у справі доказами.

Оскільки ці
суперечності і сумніви між доказами у справі так і не були усунуті, а
можливості для їх усунення вичерпані, суд обгрунтовано, відповідно до
роз'яснень, які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України
"Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного
Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку" від
29.06.1990 року з
наступними змінами, постановив щодо ОСОБА_1 виправдувальний вирок через
недоведеність участі його у вчиненні злочину.

Тому підстави для задоволення апеляцій прокурора і
потерпілої відсутні.

Враховуючи
наведене, керуючись вимогами ст.ст.365, 366
КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Вирок
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2007 року щодо
ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляції прокурора і потерпілої - без задоволення.

Судді: