Справа № 761/5697/15-к
Провадження №1-кп/761/482/2015
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2015 року

Шевченківський районний суд м. Києва у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

при секретарі ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0008098 від 01 серпня 2014 року, по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нойштерліц, ФРН, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України,

В С Т А Н О В И В

01 серпня 2014 року, приблизно об 20 годині 20 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи біля будинку №3 по вул. Б.Хмельницького в м. Києві, діючи за попередньою змовою разом з трьома невстановленими досудовим слідством особами, відносно яких матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження, підійшли до ОСОБА_5 , маючи на меті здійснити викрадення останнього. Після того як ОСОБА_5 , здогадавшись про протиправні наміри останніх, став від них тікати та забіг до приміщення кафе-бару «Старий квартал», розташованого по вул. Б.Хмельницького, 3 в м. Києві, ОСОБА_3 разом з трьома невстановленими особами наздогнали його там і, застосовуючи до нього фізичне насильство, схопили його за руки та вивіли на вулицю, насильно посадили на заднє сидіння салону автомобіля «Nissan Maxima» н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 і знаходився в користуванні ОСОБА_3 . Останній сів за кермо вказаного автомобіля, в той час як одна з невстановлених осіб сіла на переднє пасажирське сидіння, а двоє інших - на заднє пасажирське сидіння по обидва боки від ОСОБА_5 , обмеживши його таким чином у свободі пересування. Після цього ОСОБА_3 завів двигун автомобіля та рушив на ньому з місця, тим самим за попередньою змовою з невстановленими особами викравши потерпілого ОСОБА_5 .
Продовжуючи свої злочинні дії та реалізацію спільного злочинного умислу, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_3 та три вищевказані невстановлені слідством особи, незаконно позбавляючи волі ОСОБА_5 , насильно утримуючи його в салоні зазначеного автомобіля «Nissan Maxima» н.з. НОМЕР_1 , перевезли потерпілого до промислової зони поряд з будинком за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 48. Перебуваючи за вказаною адресою ОСОБА_3 зупинив автомобіль і вийшов разом з трьома невстановленими особами з салону, а при спробі потерпілого ОСОБА_5 покинути салон автомобіля, ОСОБА_3 наніс йому удар ногою пс тулубу з лівого боку, чим спричинив потерпілому фізичний біль.
В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 , за попередньою змовою разом з трьома вказаними вище невстановленими особами, незаконно позбавляючи волі, перевезли ОСОБА_5 до вул І.Пулюя в м. Києві, де приблизно о 23 год. 40 хв. 01 серпня 2014 року, здогадавшись про розшук потерпілого працівниками міліції та бажаючи уникнути кримінальної відповідальності, ОСОБА_3 та три невстановлені особи, припинили свої злочинні дії, звільнивши ОСОБА_5 .
Таким чином, ОСОБА_9 вчинив незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 146 КК України.

24 квітня 2015 року між обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_5 укладено угоду про примирення, згідно якої обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення та щиро розкаявся у вчиненому, сторони визначили істотні для кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, яку станом на день розгляду кримінального провадження обвинуваченим відшкодовано потерпілому, крім того, даною угодою сторони погодили покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.2 ст.146 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання.

У судовому засіданні обвинувачений і потерпілий підтвердили суду, що угода про примирення між ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому обвинувачений підтвердив суду, що кримінальне правопорушення ним було вчинено у відповідності до обставин, викладених у обвинувальному акті, свою вину у вчиненому він визнає повністю, зазначив, що відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілому у розмірі 6000 грн. та він з цього приводу не має до нього претензій, .

Суд, заслухавши учасників судового провадження, думку прокурора, які просили затвердити угоду між обвинуваченим і потерпілим, приходить до наступного

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 за ч.2 ст. 146 КК України, віднесено до категорії середньої тяжкості, а отже угода відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч.ч.4,5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки її невиконання, потерпілий ОСОБА_5 цілком розуміє наслідки затвердження угоди, укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам КПК та КК України, інтересам суспільства, сторони дійсно примирились, що підтверджено ними в судовому засіданні, та погодили вид і розмір покарання, суму відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Судові витрати у провадженні відсутні

Питання про речові докази суд вирішує у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудовго розслідування суд вирішує у порядку ст. 174 КПК України.

Провадження за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає закриттю на підставі ч.3 ст. 205 ЦПК України, оскільки позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Залишити засудженому ОСОБА_3 застосований під час судового провадження запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 314, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення від 24 квітня 2015 року, що укладена у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0008098 від 01 серпня 2014 року, між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням - іспитовим строком, тривалістю 1 (один) рік, якщо протягом указаного строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки:

1.не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції;

2.повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Залишити засудженому ОСОБА_3 застосований під час судового провадження запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Провадження за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - закрити.

Судові витрати у провадженні відсутні

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Нокіа 105» чорного кольору з сім-картою оператора мобільного зв`язку Лайф, приєднаний до матеріалів кримінального провадження відповідно до постанови слідчого про приєднання до справи речових доказів від 02 серпня 2014 року передати у володіння потерпілого ОСОБА_5 .

Арешт із забороною використання, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_10 від 23.12.2014 року на майно, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008098 від 01 серпня 2014 р., за ознаками кримінального правопорушення, передьаченого ч.2 ст. 146 КК України, а саме: автомобіль «Nissan Maxima QX 3.0», д.н.з НОМЕР_1 . 2001 року випуску, який належить ОСОБА_8 - скасувати.

На вирок суду можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1