Справа №11/2190/37/2012р. Головуюча в 1-й інстанції:
Категорія: ч.3 ст.212 КК ОСОБА_1
України Доповідач Дубченко А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2012 року січня місяця «24»дня

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Дубченка А.П.

суддів: Черствої Є.О., Жили І.Е.,

з участю прокурора Литвиненко О.О.,

захисника: ОСОБА_2,

засудженого: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальну справу за апеляцією прокурора, який приймав участь в розгляді справи судом 1 інстанції, на вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 12.10.2011 року, заперечення на апеляцію засудженого ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, гр-н України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, не працює, одружений, має неповнолітню дитину, не судимий, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3;

- засуджений за ч. 3 ст. 212 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади в будь-яких організаціях, підприємствах строком до 3 років. На підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком один рік. Застосовані п.2-4 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід підписка про невиїзд.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 1 700000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати по проведенню експертизи в сумі 3376,36 грн.

Щодо речових доказів - питання вирішено.

Вироком суду ОСОБА_3 визнано винним та засуджено за те, що він згідно рішення №1 від 19.06.2001 року був призначений на посаду директора ПП «Роконт СВ», яке зареєстроване як платник податку на додану вартість, будучи посадовою особою підприємства, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді несплати податку і не надходження до бюджету грошових коштів, шляхом заниження обєкту оподаткування безпідставно включеного до складу податкового кредиту серпня 2008 року суму податку на додану вартість у розмірі 1700000 грн., що привело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах.

Так, 15.01.2008 року ОСОБА_3, будучи обізнаний про відсутність господарчих відносин між ПП «ОСОБА_4В.»та ТОВ «ОСОБА_1 Буд-2007», та відповідно розрахунку за поставлені товари, склав у невстановленому місці та подав до ДПІ м. Херсона уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість з вхідним № 194357 у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок, та за вхідним № 194358 додаток 5 розшифровки податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, в яких включив до податкового кредиту серпня 2008 року суму податку на додану вартість у розмірі 1700000 грн. з нібито проведених операцій придбання товарів у постачальника ТОВ «ОСОБА_1 Буд-2007», що спричинило державі шкоду в особливо великих розмірах у вигляді фактичного ненадходження до бюджету податку на додану вартість в сумі 1700000 грн.

В апеляції прокурора зі змінами порушено питання про скасування вироку в звязку з неправильним застосуванням кримінального закону, просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 3 ст. 212 КК України ( в редакції 2011р.) у вигляді штрафу в розмірі двадцяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян (340 000 грн.) в доход держави з позбавленням права займати посади, звязані з організаційно-розпорядчою та адміністративно-господарською діяльністю строком на 3 роки з конфіскацією ? всього особисто належного майна. В останній частині вироку без змін.

В запереченні засуджений ОСОБА_3 просить апеляцію прокурора залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора на підтримку доводів апеляції, доводи захисника ОСОБА_5, пояснення та останнє слово засудженого ОСОБА_3, який просив залишити вирок без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Висновок суду про вину ОСОБА_3 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах досліджених у судовому засіданні і не оспорюється апелянтом.

Злочинні дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч.3 ст. 212 КК України (в редакції 2011р.).

Що стосується призначеної ОСОБА_3 міри покарання, то вона відповідає вимогам ст. 65 КК України. Суд урахував як ступінь тяжкості вчиненого ним злочину так і особу винного, котрий до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину, визнав вину та щиро розкаявся, і суд призначив покарання необхідне й достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше пяти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Згідно зі ст. 77 КК у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину, або кваліфікаційного класу.

Зазначене свідчить, що засуджена особа підлягає звільненню тільки від основного, а не додаткового покарання, яке відповідно до ст. 77КК має виконуватися самостійно. Якщо в прокурора чи інших осіб є сумніви щодо можливості реального виконання додаткового покарання при застосуванні ст. 75, то такі сумніви має усувати суд у порядку виконання вироку відповідно до ст. 409 КПК

Щодо пропозиції прокурора про призначення покарання ОСОБА_3 із застосуванням ч. 3 ст. 212 КК України (в редакції 2011р.), то вона не відповідає вимогам ч. 2 ст. 5 КК України, згідно якої закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Оскільки призначене ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України є більш мяким ніж санкція ч. 3 ст. 212 КК України (в редакції 2011р.).

З огляду на це наведені в апеляції доводи про те, що вирок стосовно ОСОБА_3 підлягає скасуванні у звязку з неправильним застосуванням кримінального закону, безпідставні.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляцію прокурору, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції залишити без задоволення.

Вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 12.10.2011 року щодо ОСОБА_3 залишити без зміни.

Судді: