154/1251/15
1-кп/154/130/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2015 року

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000076 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта повна загальна середня , неодруженого, колишнього військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 ,солдата , раніше не судимого , у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. ч. 2 ,3 ст. 407 КК України ( в редакції станом на 05.04.2001 року ) ,
В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 ( по стройовій частині) №78 від 10.04.2014 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеної частини і призначено на посаду водія електрика зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 .

З 02.05.2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 02.05.2014 року № 310 введено в дію нове умовне найменування зазначеної військової частини військова частина польова пошта НОМЕР_3 .

У зв`язку з цим наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 ( по стройовій частині ) № 128 від 14.06.2014 року солдата ОСОБА_4 призначено на посаду водія електрика батареї управління та радіолокаційної розвідки зенітного ракетно-артилерійського дивізіону зазначеної військової частини .

Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 29.11.2014 року № 262 солдата ОСОБА_4 з 29.11.2014 року виключено із списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_3 , з усіх видів забезпечення та направлено для проходження служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокована по АДРЕСА_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 01.12.2014 року військовослужбовця ОСОБА_4 з 01.12.2014 року зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка являється правонаступником військової частини польова пошта НОМЕР_3 .

Однак, солдат ОСОБА_4 достовірно знаючи , що він являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації не отримавши дозволу відповідного начальника , 03.09.2014 року без поважних причин самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_3 , яка на той час знаходилась в АДРЕСА_3 , та в період з 03.09.2014 року до 22.12.2014 року , проводив час на власний розсуд за місцем проживання : АДРЕСА_1 , до 22.12.2014 року ,дня його прибуття до військової прокуратури Луцького гарнізону .

У період з 22.12.2014 року по 02.01.2015 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні військової частини НОМЕР_4 , що в АДРЕСА_4 , по закінченню якого йому було видано припис про необхідність прибуття 02.01.2015 року до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Однак, ОСОБА_4 прибув до вказаної в приписі військової частини тільки 23.01.2015 року.

Таким чином, солдат військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_4 у період з 02.01.-по 23.01.2015 року не з`являвся вчасно на службу без поважних причин та не виконував покладені на нього службові обов`язки , проводячи час на власний розсуд за місцем проживання АДРЕСА_1 .

В подальшому солдата ОСОБА_4 наказом командира військової частини польова пошта В НОМЕР_5 № 24 від 03.02.2015 року виключено із списків особового складу цієї військової частини та направлено до нового місця служби АДРЕСА_4 , де він продовжив службу на посаді водія електрика роти матеріального забезпечення 4 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_6 та з 10.02.2015 року по 27.03.2015 року в складі цього військового підрозділу повторно брав участь в антитерористичній операції , забезпеченні її проведенні і захисті незалежності , суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 та ч. 2 ст. 407 КК України( в редакції станом на 05.04.2001 року ) як самовільне залишення військовослужбовцем ( крім стокової служби ) військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, а також нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової служби ) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад 10 діб, але не більше одного місяця.

09 квітня 2015 року між прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000076 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди, ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2,3, ст. 407 КК України ( в редакції станом на 05.04.2001 року ) в повному обсязі.

Також вказаною угодою сторони погодили покарання відносно ОСОБА_4

- за ч.2 ст.407 КК України( в редакції станом на 05.04.2001 року ) у виді штрафу в розмірі 850 ( вісімсот п`ятдесят ) гривень ;

ч.3 ст.407 КК України( в редакції станом на 05.04.2001 року ) призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 ( однієї тисячі ) гривень.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим , у виді штрафу в розмірі 1000 ( однієї тисячі ) гривень.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому .

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_3 в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю даного злочину. Відсутність тяжких наслідків . Визнав вину у вчиненому . Повторне прийняття участі , після припинення самовільного залишення військової частини без поважних причин , в антитерористичній операції . Раніше до кримінальної відповідальності не притягувався і не судився, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину. По місцю проживання характеризується з позитивної сторони .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просить угоду про визнання винуватості укладену між ним та прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.ч.2,3 КК України ( в редакції станом на 05.04.2001 року ) , в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим, згідно зі ст. 407 ч.ч.2,3 КК України( в редакції станом на 05.04.2001 року ) є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.

Суд , заслухавши пояснення сторін кримінального провадження , приходить до висновку , що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому ,судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором прокуратури угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 ч.4 п.1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч.2 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд приходить до висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди, і призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання .

Речових доказів не має .

Процесуальні витрати відсутні .

Керуючись ст.ст.314, 469 , 373, 472, 469, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 09 квітня 2015 року між прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 та ч. 3 ст. 407 КК України призначивши покарання :

- за ч. 2 ст. 407 КК України ( в редакції станом на 05.04.2001 року ) у виді штрафу в розмірі 850 ( вісімсот п`ятдесят ) гривень .

- за ч. 3 ст. 407 КК України ( в редакції станом на 05.04.2001 року) призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 ( однієї тисячі ) гривень. .

На підставі ст.70 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді штрафу в розмірі 1000 ( однієї тисячі гривень ) .

Вирок на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області в порядку, передбаченому ч.4 ст.394 КПК України .

Головуючий /-/-підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя ОСОБА_1