Справа № 306/3028/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

01.07.2015 м. Ужгород
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі: ОСОБА_4 , за участі прокурора: ОСОБА_5 , обвинуваченого: ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді, апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора прокуратури Свалявського району на вирок Свалявського районного суду від 18.02.2015 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Підполоззя Воловецького району, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, пенсіонер, одружений, не судимий,
-визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 3400(три тисячі чотриста)грн. штрафу.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.
В задоволенні решти позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Закарпатської обласної клінічної лікарні ім.Новака 8399,32(вісім тисяч триста дев`яносто дев`ять грн. 32коп.)грн. витрат за лікування ОСОБА_8 .
Вирішено питання про речові докази в порядку ст.100 КПК України,
Згідно встановлених судом обставин, ОСОБА_6 16.05.2014 року близько 17.00 год., керуючи автомобілем марки ВАЗ 2107, д/н НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою вулиці Визволення м.Свалява в напрямку с.Неліпино Свалявського району із швидкістю близько 30 км/год., не забезпечивши безпеку дорожнього руху, порушив вимоги п.п.1.3, 1.4, 1.5, 10.1, 12.3, 13.3 ПДР України, не вжив заходів до своєчасного застосування екстренного гальмування, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого не впорався із керуванням транспортного засобу, неподалік будівлі ресторану "Мілано", правою частиною автомобіля зачепив велосипед, на якому в попутньому напрямку рухалась ОСОБА_8 , внаслідок чого остання впала на проїзну частину дороги та отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого ускладненого перелому-вивиху голівки лівої плечової кістки з нейропатією променевого нерву - середнього ступеня тяжкості, які потягли за собою розлад здоров`я більше 21 дня.
В апеляційних скаргах:
- захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду Свалявського районного суду від 18.02.2015 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності в зв`язку з відсутністю в його діях кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.286 КК України. На думку апелянта, вирок є несправедливим, а висновки суду однобічними, необґрунтованими і такими, що суперечать матеріалам провадження та фактичним обставинам справи, позаяк причиною даного ДТП стали саме дії потерпілої ОСОБА_8 , яка, рухаючись в попутньому напрямку з обвинуваченим, на велосипеді і, будучи також учасником дорожнього руху, допустила грубе порушення ПДР України, різко змінивши напрямок руху та, не переконавшись в безпечності такого маневру. В зв`язку з цим вважає вирок суду незаконним і в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 , якою свої вимоги належними доказами та доводами не підтверджено, а судом першої інстанції свої висновки щодо часткового задоволення цивільного позову не обґрунтовано;
- прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин справи, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає, що вирок суду першої інстанції слід скасувати в зв`язку з м`якістю призначеного судом покарання та невідповідності такого тяжкості вчиненого ним злочину. В обґрунтування доводів апеляції зазначає, що судом не було враховано відсутність по справі пом`якшуючих покарання ОСОБА_6 обставин, невизнання ним своєї вини, заподіяння його діями середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 . Вважає, що судом першої інстанції також необґрунтовано у вироку незастосування до обвинуваченого позбавлення спеціального права, передбаченого санкцією статті, за якою кваліфіковано його дії. За таких обставин просить вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_6 скасувати та постановити новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 220 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік і 6 місяців. В решті вирок суду залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили таку задовільнити, прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу прокурора прокуратури Свалявського району та зазначив про законність і обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення, потерпілої ОСОБА_8 , яка також вважає вирок суду законним та обґрунтованим, оглянувши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
У відповідності до ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування і судовий розгляд по ньому, в цілому, проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 в пред`явленому йому звинуваченні свою вину не визнав та показав, що дійсно 16.05.2014 року близько 17 год. він рухався по вул.Визволення в м.Свалява в напрямку с.Неліпино Свалявського району. Перед ним, в попутньому напрямку рухалась на велосипеді потерпіла, яка зробила маневр в бік. Вважає, що саме дії ОСОБА_8 стали причиною ДТП, оскільки остання, маючи на велосипеді великі сумки, які і потягли її впасти, та виконуючи маневри, повинна була впевнитись в безпеці виконання таких дій як для неї, так і для інших учасників руху. Після події ОСОБА_6 допоміг потерпілій підвестись та відвіз її спочатку додому, а потім в лікарню. Вважає, що заподіяні ОСОБА_8 тілесні ушкодження не є складними, а суми цивільного позову завищеними та необґрунтованими.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, така, в обсязі пред`явленому органом досудового слідства, повністю доведена наступними доказами.
Згідно висновку експерта № 45 від 23.05.2014 року автомобіль ОСОБА_6 був у технічно справному стані та дозволяв останньому здійснювати дії, спрямовані на зміну швидкісного режиму руху та напрямку руху автомобіля.(а.с.57-61).
Висновком судової автотехнічної експертизи № 82 від 17.06.2014 року(а.с.67-72) стверджено, що в даній дорожній ситуації ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.12.3 ПДР України, а ОСОБА_8 у відповідності з вимогами п.п.10.1 ПДР України. В свою чергу ОСОБА_6 мав технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до місця зіткнення з велосипедистом ОСОБА_8 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху. З технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП стали дії ОСОБА_6 , який з моменту виникнення небезпеки для його руху мав вжити заходів для своєчасного застосування екстреного гальмування.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 237 від 22.10.2014 року(а.с.97-102) в даній дорожній ситуації дії ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.п.10.1 та 13.3 ПДР України, а дії ОСОБА_8 п.п.12.3 ПДР України і остання з моменту виникнення небезпеки для руху вже не мала технічної можливості зупинити керований нею велосипед до місця зіткнення. З технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП стало те, що ОСОБА_6 , здійснюючи обгін велосипеда, на якому рухалась ОСОБА_8 , та повертаючись на раніше займану смугу руху (смугу руху велосипедиста), повернув вправо на такій відстані від потерпілої, на якій така вже була позбавлена технічної можливості зупинити керований нею велосипед до місця зіткнення шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування.
Показами допитаного в ході судового слідства експерта ОСОБА_10 стверджено, що саме у ОСОБА_6 була перешкода для руху на його смузі руху, а відтак, побачивши перешкоду для руху, він повинен був вжити заходів для зупинки керованого ним автомобіля.
З висновку експерта № 181 від 23.07.2014 року (а.с.73-77) вбачається, що ОСОБА_8 внаслідок даної ДТП отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, яке мало місце 16.05.2014 року.
Із схеми ДТП(а.с.53) видно, що зіткнення атвомобіля ОСОБА_6 з велосипедом ОСОБА_8 сталось на проїзній частині дороги, на відстані 0,9м від обочини.
Таким чином, суд першої інстанції, з врахуванням рекомендацій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005 року N 14 дійшов вірного висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Отже, в контексті всього вище викладеного, оцінюючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що саме дії велосипедиста ОСОБА_8 стали причиною вказаної ДТП, яка мала місце 16.05.2014 року, враховуючи, що від сторін кримінального провадження не надходило клопотань про потворне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження або про дослідження доказів, які не досліджувались судом першої інстанції, колегія суддів такі до уваги не приймає і погоджується з висновками суду першої інстанції з цього приводу, оскільки вони спростовуються вище переліченими доказами, зібраними в матеріалах провадження, яким суд дав належну юридичну оцінку і які сумнівів у колегії суддів не викликають.
Даючи оцінку доводам сторони захисту про порушення права ОСОБА_6 на захист під час проведення досудового слідства, колегія суддів зазначає про наступне.
Статею 52 КПК України визначено перелік випадків у яких під час кримінального провадження повинна забезпечуватись обов`язкова участь захисника, а в ст.ст. 412, 415 КПК України зазначено, що безумовною підставою для скасування вироку суду і призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції є здійснення судового провадження за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції за клопотанням ОСОБА_6 17.11.2014 року під час підготовчого провадження постановлено ухвалу про призначення йому захисника Закарпатського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, а з відповідей ІНФОРМАЦІЯ_2 , обласного госпіталя інвалідів війни та учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, військового госпіталю м.Мукачева вбачається, що будь-яких фізичних вад або хронічних захворювань, які би позбавляли ОСОБА_6 повною мірою реалізовувати свої процесуальні права, в останнього немає.
За таких обставин твердження сторони захисту про порушення під час досудового слідства права на захист ОСОБА_6 є безпідставними та необґрунтованими.
Щодо часткового задоволення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 в частині стягнення матеріальної шкоди, то, на думку колегії суддів, він задоволений в обсязі, який підтверджений документальними належними та допустимими доказами перевіреними в судовому засіданні(а.с.38-44) і вирок суду в цій частині є належним чином вмотивованим.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора прокуратури Свалявського району щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 та безпідставного незастосування до нього судом першої інстанції позбавлення спеціального права, колегія суддів вважає такі необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року з послідуючими змінами до неї «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.2 цитованої Постанови суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Разом з тим, в п. п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005 року N 14 при призначенні покарання за ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину…, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, метою покарання засудженого, насамперед, є його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався у повній мірі.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції урахував обставини, що впливають на покарання, позицію потерпілої по справі з цього приводу, дані про особу обвинуваченого, його похилий вік та постійне користування транспортним засобом, а також відсутність встановлених по справі пом`якшуючих та обтяжуючих його покарання обставин, і, з врахуванням цього, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.65 КК України, та ч.ч.2, 3 ст.50 КК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав вважати, що виправлення та перевиховання підсудного ОСОБА_6 можливе в умовах без ізоляції його від суспільства і призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, без позбавлення права керування транспортними засобами, буде відповідати вимогам ст..50 КК України і сприяти виправленню ОСОБА_6 , а також запобіганню вчинення ним нових злочинів.
За таких обставин, на підставі всього вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування або зміни вироку Свалявського районного суду від 18.02.2015 року щодо ОСОБА_6 , тому апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора прокуратури Свалявського району слід залишити без задоволення.
Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б тягнули за собою скасування або зміну вироку по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора прокуратури Свалявського району, - залишити без задоволення, а вирок Свалявського районного суду від 18.02.2015 року щодо ОСОБА_6 , - без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді: