АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1001/15 Справа № 199/643/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у судовому засіданні в суді першої інстанції на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2015 року, якою кримінальне провадження №0000586 відносно, -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
за ч.1 ст. 309 КК України закрито та звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із добровільним проходженням стаціонарного лікування від наркоманії.

Питання з речовим доказам вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2015 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст. 309 КК України скасувати та направити на новий судовий розгляд.
В апеляційній скарзі прокурор вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону. При цьому прокурор вказує, що ОСОБА_6 на досудовому розслідуванні не надавав показів, що він страждає на наркоманію та було встановлено, що він не перебуває на обліку у лікаря-нарколога. Також прокурор вказує, що суд при винесенні ухвали про закриття провадження відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 309 КК України не з`ясував у судовому засіданні чи дійсно ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке містить склад злочину та у своїй постанові не навів доказів винуватості ОСОБА_6 .
Крім того прокурор зазначає, що суд звільняючи ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 309 КК України не з`ясував чи дійсно він страждає на наркоманію, а не на наркотичну залежність та не викликав в судове засідання лікаря-нарколога.
Прокурор стверджує, що ОСОБА_6 звернувся в лікувального закладу вимушено, щоб ухилитися від кримінальної відповідальності.
Не погоджуючись з апеляційною скаргою прокурора від захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_6 надійшло заперечення, в якому він просить залишити ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2015 року без змін.
В запереченнях захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 вважають апеляційну скаргу такою, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та судової практики в цілому. Також захисник вказує, що ОСОБА_6 добровільно звернувся з заявою та пройшов курс лікування від наркоманії. При цьому захисник зазначає, що ОСОБА_6 в суді першої інстанції свою вину визнав , покаявся, зазначив, що вже тривалий час вживає наркотичні речовини та потребує допомоги лікарів.
Захисник вказує, що в своїй ухвалі суд першої інстанції в мотивувальній частині ухвали ретельно та всебічно описав мотиви звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за положенням ч.4 ст. 309 КК України, посилаючись на письмові докази, які маються в матеріалах кримінального провадження.
В зв`язку з вище вказаним захисник вважає, що судом першої інстанції не було допущено порушень норм матеріального або процесуального законодавства України.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2015 року кримінальне провадження №0000586 відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 309 КК України закрито та його звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із добровільним проходженням стаціонарного лікування від наркоманії.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в судовому засіданні на адресу суду було надано довідки від Комунального закладу «Дніпропетровського обласного наркологічного диспансеру»: №50 від 17 лютого 2015 року про те, що ОСОБА_6 знаходиться на добровільному стаціонарному лікуванні з діагнозом: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вжиття декількох психоактивних речовин. Активна залежність» та № 331 від 24 лютого 2015 року про те, що ОСОБА_6 поступив до закладу 04 лютого 2015 року самостійно, згідно заяви на лікування. Діагноз: «Наркоманія». Отже судом встановлено, що обвинувачений добровільно звернувся до лікувального закладу та пройшов лікування від наркоманії, як того передбачає ч.4 ст.309 КК України, тому ОСОБА_6 було звільнено від кримінальної відповідальності.
В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор просив апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2015 року скасувати та справу направити на новий судовий розгляд.
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який підтримав апеляцію, думку захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які заперечували проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляції та дослідивши їх, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.
Доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 309 КК України по справі доведена і ніким не оскаржується.
Що стосується доводів прокурора про невірне застосування районним судом вимог ч.4 ст. 309 КК України відносно ОСОБА_6 , то вони є необґрунтованими.
Відповідно до ч. 4 ст. 309 КК України, особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Вказана норма є спеціальною основою для звільнення особи від кримінальної відповідальності і не містить ніяких інших підстав її застосування, окрім тих, які торкаються кваліфікації дій винного і добровільності його лікування від наркоманії.
Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд повинен з`ясувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи звернулася до лікувального закладу добровільно, а не вимушено і ставила за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Всі вищезазначені вимоги, судом першої інстанції, були виконані.
Згідно матеріалів справи, зокрема показань самого обвинуваченого, даних ним суду першої інстанції, вбачається, що ОСОБА_6 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення повністю визнав, не заперечував встановлених фактичних обставин справи. Визнав, що він був наркотично залежною людиною, тривалий час вживав наркотичні засоби «метамфетамін» та «марихуану». Звернувся до медичного закладу з метою лікування від наркотичної залежності так як потребував цього. Зазначив, що після лікування наркотиків не вживає.
З інформації, яка була надана суду першої інстанції, вбачається, що ОСОБА_6 дійсно добровільно звертався до комунального закладу «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» для отримання медичної допомоги. Підтверджено, що він знаходився на добровільному стаціонарному лікуванні з діагнозом: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вжиття декількох психоактивних речовин. Активна залежність»./а.с. 33/.
Крім того, в матеріалах кримінального провадження міститься довідка, надана прокурору ОСОБА_9 з підтвердженням то, що ОСОБА_6 поступив до закладу самостійно згідно заяви на лікування. При зверненні знаходився в стані інтоксикації, потребував лікування. Отримував стаціонарне лікування з 04.02.2015 по 20.02.2015 року. Діагноз встановлений ОСОБА_6 за міжнародною Класифікацією Хвороб (МКХ) 10-го перегляду «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання декількох психоактивних речовин. Активна залежність» відповідає діагнозу за МКХ 9-го перегляду «Наркоманія»./а.с. 39/.
З копія медичної карти стаціонарного хворого від 20 лютого 2015 року, яка була надана на адресу суду вбачається, що ОСОБА_6 вживає наркотичні засоби з 2006 року. /а.с. 38/.
З огляду на те, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, добровільно звернувся до лікувального закладу та пролікувався до закінчення судового слідства, суд обґрунтовано звільнив його від кримінальної відповідальності.
Ці обставини, як правильно вирішив суд, є достатніми підставами для звільнення від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч.1 ст.309 КК України.
Будь-яких інших умов звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України кримінальним законом не встановлено. Не є перешкодою для цього і той факт, що ОСОБА_6 не перебував до лікування на обліку у лікаря нарколога. А тому доводи прокурора в апеляційній скарзі, є безпідставними.
Відповідно до положень ст. 22 КПК України, при розгляді клопотань в суді про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України, спростування наданих винним матеріалів а також доведення того, що особа звернулася до лікувального закладу вимушено, щоб ухилитись у такій спосіб від кримінальної відповідальності, покладається насамперед на обвинувача. За відсутності означених доводів, з`ясувавши наявність необхідних умов, суд зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.
Та обставина, що ОСОБА_6 звернувся до медичного закладу та пройшов курс лікування від наркоманії після того як працівниками міліції вже був зафіксований факт скоєння ним кримінального правопорушення, не може свідчити про те, що він мав за мету не вилікуватися від наркоманії, а ухилитися в такий спосіб від кримінальної відповідальності.
Інших доводів та доказів прокурором, в тому числі в суді апеляційної інстанції, про те, що ОСОБА_6 звернувся до лікувального закладу вимушено, суду не надано.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.
Порушень процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість судового рішення колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляцію скаргу прокурора, який приймав участь у судовому засіданні в суді першої інстанції - залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2015 року, якою кримінальне провадження №0000586 відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 309 КК України закрито та звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із добровільним проходженням стаціонарного лікування від наркоманії - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді: