У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Паневіна В.О.,

суддів

Кліменко М.Р. і Філатова В.М.

розглянула в судовому засіданні 6 листопада 2007 року кримінальну
справу за касаційним поданням заступника прокурора Волинської області на вирок Горохівського районного суду
Волинської області від 14 травня 2007 року щодо ОСОБА_1.

Цим вироком засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимого,

- за
ч.1 ст.296 КК України на 2 місяці арешту.

На підставі ч.4 ст.74 КК України ОСОБА_1 звільнено від
покарання.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджений за те, що у ніч на 9 вересня 2001 року, будучи в стані
алкогольного сп'яніння та перебуваючи на вул. Незалежності у м. Берестечко
Горохівського району Волинської області, грубо порушив громадський порядок з
мотивів явної неповаги до суспільства, діяв з особливою зухвалістю - використав
незначний привід для сварки та побив громадянина ОСОБА_2, спричинив останньому легкі
тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров'я.

У
апеляційному порядку справа не розглядалась.

У касаційному поданні заступник прокурора Волинської області доводить, що суд безпідставно призначив засудженому ОСОБА_1 покарання у виді арешту і звільнив його від
цього покарання на підставі ч.4 ст.74 КК України. Посилається на те, що суд не
навів у вироку обставин, які пом'якшують та обтяжують покарання засудженого,
мотивів, з яких призначив йому покарання у виді арешту, а не інше, передбачене
ч.1 ст. 296 КК України, а також не вказав, якими нормами процесуального закону
керувався при звільненні засудженого від покарання. Просить вирок
скасувати, а справу щодо ОСОБА_1 направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що
воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного у вироку
злочину підтверджується доказами, дослідженими судом, і не заперечується у
касаційному поданні.

Дії засудженого правильно кваліфіковано за ч.1 ст.296 КК України.

Покарання засудженому у виді арешту обрано відповідно до
вимог ст.65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, конкретних
обставин справи, за яких злочин було
вчинено, та даних про особу ОСОБА_1.

Зокрема, судом було враховано те, що ОСОБА_1 уперше
вчинено злочин невеликої тяжкості, в чому він щиро розкаявся, визнав свою вину,
а також те, що з моменту вчинення злочину (2001 рік) до постановлення вироку
(2007 рік) ОСОБА_1 одружився, має сім'ю, на його утриманні знаходяться двоє
малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, працює,
виїжджаючи на заробітки. З огляду на ці дані суд обґрунтовано призначив ОСОБА_1
покарання у виді арешту, що передбачено санкцією ч. 1 ст. 296 КК України.

Підстав для призначення засудженому більш суворого
покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 296 КК України, немає.

Наведені у вироку
обставини у сукупності давали суду підстави
і для висновку, що ОСОБА_1 унаслідок бездоганної поведінки і ставлення
до праці не можна вважати суспільно-небезпечним. Тому відповідно до вимог ч. 4
ст. 74 КК України суд, належним чином обґрунтувавши своє рішення, правильно
звільнив його від покарання у виді арешту.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_1 не може вважатись
особою, що втратила суспільну небезпечність, оскільки він не відшкодував завдану злочином шкоду і ухилявся від суду,
безпідставні.

Як видно зі справи, цивільний позов про відшкодування
завданої злочином шкоди до ОСОБА_1 ні потерпілим, ні прокурором не
заявлявся. Даних про те, що потерпілий має матеріальні претензії до ОСОБА_1, у
справі немає.

Та обставина, що ОСОБА_1 після надходження у травні 2002 року справи до суду виїхав на
заробітки, порушивши підписку про невиїзд, не свідчить про його підвищену
суспільну небезпечність на час постановлення вироку, оскільки з матеріалів
справи видно, що після оголошення судом його розшуку 29.08.2002 року і відкриття оперативно-розшукової справи
17.08.2005 року (а.с. 83) він ніяких правопорушень не вчиняв, після заробітків
повертався додому. Будучи встановленим за місцем проживання у квітні 2007 року,
підписку про невиїзд не порушував і регулярно з'являвся в судові засідання при
розгляді кримінальної справи щодо
нього.

Те, що суд, звільняючи ОСОБА_1 від покарання, не послався
на норму процесуального закону, не є
підставою для скасування законного та обґрунтованого вироку.

З огляду на викладене, підстав для призначення справи до розгляду з
повідомленням осіб, визначених ст. 384 КПК України, немає.

у х в а л и л а :

відмовити
заступнику прокурора Волинської області у задоволенні касаційного подання на
вирок Горохівського районного суду м. Горохова
від 14 травня 2007 року щодо ОСОБА_1.

СУДДІ:

Паневін В.О. Кліменко М.Р. Філатов В.М.