Код суду 233 Справа № 233/1483/15-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області обвинувальний акт і угоду про визнання винуватості по кримінальному провадженню (внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000047 від 14 березня 2015 року) за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в :
Відповідно до ст. 4 ч.8, ст. 5 ч.1, ст. 10, 11, ст. 22 ч.3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 6 травня 2014 року № 454/2014, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадянина ОСОБА_6 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період 5 червня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 17 червня 2014 року № 2 солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини та призначено на посаду гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_6 , відповідно до ст.ст. 9, 11, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст. 1, 3, п.8 ст. 6, п.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.
Разом з тим, солдат ОСОБА_6 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, знаходячись за місцем свого тимчасового проживання за адресою: Запорізька область, Розівський район, смт. Розівка, 17 січня 2015 року вирішив не з`являтися на службу без поважних причин.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на тимчасове нез`явлення на військову службу, солдат ОСОБА_6 17 січня 2015 року не з`явився вчасно на службу та продовжував не з`являтися на службу без поважних причин до 14 годин 1 березня 2015 року, проводячи час на власний розсуд за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , та в інших місцях.
Протягом зазначеного періоду нез`явлення на службу солдат ОСОБА_6 з приводу будь-яких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до військової частини не мав.
Близько 14 години 1 березня 2015 року солдат ОСОБА_6 прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , де повідомив командування про те, що ухилявся від військової служби без поважних причин.
Таким чином, військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 з 17 січня 2015 року по 14 годину 1 березня 2015 року не з`являвся на службу без поважних причин, проводячи час у вказаний період на власний розсуд за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , та в інших місцях.
Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 407 КК України, - нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
17 березня 2015 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України.

30 березня 2015 року між військовим прокурором 33 військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_7 , якому на підставі ст.ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000047 від 14 березня 2015 року та підозрюваним ОСОБА_6 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою ОСОБА_6 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць. Сторони узгодили покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, з покладенням на засудженого обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: протягом випробувального строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
При цьому ОСОБА_6 , якому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на його призначення.

Прокурор у судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_6 беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні; також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений у виді позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців та покладенням на засудженого обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Судом встановлено, що злочин, у вчиненні якого ОСОБА_6 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 цілком розуміє права, визначені ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 472 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; йому роз`яснені наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватими, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, а саме: пропонується у межах встановлених в санкції частини статі Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують покарання, а саме: з`явлення зі зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий; за місцем служби характеризується посередньо.

Враховуючи, що угода про визнання винуватості була укладена обвинуваченим добровільно, відповідає закону і не порушує права, свободи, інтереси сторін та інших осіб, форма та зміст угоди відповідає вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, яка відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що обвинувачений ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 407 КК України, - нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, за яким належить призначити обвинуваченому узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.

Цивільний позов не пред`являвся.

Речові докази по справі відсутні.
Процесуальних витрат по справі немає.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 в ході досудового розслідування не обирався. Під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило.
Керуючись ст.ст. 100, 314, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, -
з а с у д и в :
Угоду про визнання винуватості, що укладена 30 березня 2015 року між військовим прокурором 33 військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_6 - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 30 березня 2015 року покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_6 покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_6 не обирати.

Цивільний позов не пред`являвся.

Речові докази по справі відсутні.
Процесуальних витрат по справі немає.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Запорізької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя