провадження №1кп-200/552/2013
справа №
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня 23 дня
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська, одноособово, під
головуванням судді Чулініна Д. Г.,

за секретаря -
Коляда В. В. ,

з участю:
прокурора Чернявського
Є. О.,

потерпілої
ОСОБА_1,

у підготовчому судовому засіданні в
місті Дніпропетровськ у залі суду в
рамках кримінального провадження,
зареєстрованого в Єдиному реєстрі
досудових розслідувань під №
0007527, розглянувши кримінальну
справу за висунутим обвинуваченням
проти:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, народженого у м.
Дніпропетровську, громадянина України,
з повною середньою освітою,
безробітного, одруженого, який має
неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
проживає без реєстрації у АДРЕСА_1,-

у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 164 КК
України, -

ВСТАНОВИВ:

З травня 2011 року ОСОБА_2 умисно не
повідомляв державному виконавцю
Бабушкінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції про
отримані доходи, не вжив заходів до
оформлення працевлаштування,
приховуючи свої дійсні доходи, що
призвело до виникнення в серпні 2013 року
заборгованості перед ОСОБА_1 зі сплати
коштів на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 14 233 гривень 33 коп.
(аліментів), що перевищує сукупні
виплати за шість місяців, чим злісно
ухилився від сплати аліментів в
розмірі 500 гривень, встановлених
рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від
тридцятого серпня 2011 року у справі №
2-4961/2011, щомісячно, починаючи з 11
березня 2011 року до досягнення дитиною
повноліття.

В судовому засіданні обвинувачений
повідомив про укладення угоди про
примирення з потерпілою від злочину за
ч. 1 ст. 164 КК України. За змістом цієї
угоди, що відповідає приписам ст. 471 КПК
України, обвинувачений і потерпіла
визнали істинність встановлених вище
обставин відповідно до формулювання
обвинувачення, висунутого в
обвинувальному акті, та погодилися на
призначення покарання, узгодженого
сторонами угоди, в один рік обмеження
волі з випробуванням відповідно до ч. 2
ст. 75 КК України. Суд не вбачає в угоді
взятих на себе обвинуваченим
зобов'язань, які він, очевидно, не мав б
можливості виконати.

Потерпіла та обвинувачений скріпили
своїми підписами угоду двадцять
восьмого листопада 2013 року в
приміщенні суду, підтверджуючи свою
обізнаність з обмеженнями в праві
оскарження вироку внаслідок укладення
цієї угоди та затвердження її судом, що
передбачені ст.ст. 394, 424 КПК України.
Обвинувачений письмово відмовився від
свого права на допит свідків
обвинувачення, від права на виклик
свідків і подання доказів, що могли б
свідчити на його користь, а також від
права вимагати від прокурора і
потерпілої доведення під час судового
розгляду кожної обставини злочину,
поставленої йому за вину, про що
власноруч розписався в цій угоді.
Взамін, потерпіла свідомо поступилася
правом на зміну в подальшому розміру
відшкодування шкоди і правом вимагати
притягнення обвинуваченого до
відповідальності за злочин інакше як
відповідно до формулювання цього
обвинувачення. Тобто, як вбачається з
угоди, її сторони на свій розсуд,
ґрунтуючись на взаємних поступках,
вільно розпорядилися лише своїми
правами, що відповідає принципу
диспозитивності за ч. 1 ст. 26 КПК
України, у зв'язку з чим суд дійшов
висновку про відсутність порушень
прав, свобод чи інтересів сторін
кримінального провадження або інших
третіх осіб, яких умови цієї угоди не
стосуються.

Обвинувачений і потерпіла в судовому
засіданні пояснили суду, що угоду вони
уклали добровільно без впливу
будь-якої обставини, необумовленої в
угоді. Клопотань про виклик для допиту
осіб з приводу жорстокого чи
нелюдського поводження, тощо, яке б
порушило свободу від самовикриття,
обвинувачений не заявив, стверджуючи
про відсутність у нього скарг на органи
досудового розслідування та прокурора.
Потерпіла, в свою чергу, наполягала на
досягненні домовленостей про
справедливу сатисфакцію та дійсності
примирення. Відповідно, суд
переконався у судовому засіданні в
добровільності укладення угоди і в
досягненні примирення за відсутності,
поза всяким розумним сумнівом,
обґрунтованих підстав стверджувати
про протилежне.

Як вбачається з наданих судом
документів, на підставі яких
укладається угода, свідоцтво про
народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (т. 1 а.с.
41) вказує на його походження від
обвинуваченого ОСОБА_2 і потерпілої
ОСОБА_1 як його батьків. Копією
постанови від 31.08.2011 про відкриття
виконавчого провадження (т. 1 а.с.
11(зворот)) підтверджене звернення до
примусового виконання рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 11 липня 2011 року на
підставі виконавчого листа № 2-4961/2011 (т.
1 а.с. 9), прямо викривають
обвинуваченого в обізнаності з наявною
заборгованістю, що перевищила суму
сукупних щомісячних виплат за півроку,
про яку складена довідка державним
виконавцем (т. 1 а.с. 18).

Суд, оцінивши всі обставини справи, за
своїм внутрішнім переконанням дійшов
висновку про достатність належних і
допустимих доказів для встановлення
фактичних підстав для визнання ОСОБА_2
винуватості у скоєному.

Умисні дії ОСОБА_2, що виразилися у
злісному ухиленні від сплати
встановлених рішенням суду коштів на
утримання сина (аліментів) у формі
спрямованого на невиконання рішення
суду приховування доходів і не
повідомлення державного виконавця про
місце роботи, які призвели до
виникнення заборгованості із сплати
таких коштів у розмірі, що сукупно
складають суму виплат за шість місяців
відповідних платежів, сторонами угоди
правильно кваліфіковані злочином за ч.
1 ст. 164 КК України, щодо якого
кримінальне провадження розпочате за
п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України у формі
приватного обвинувачення, в рамках
якого допускається укладення угоди
згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України з
відшкодуванням шкоди потерпілій за
правилами ст. 479 цього Кодексу. Розмір
шкоди, завданої потерпілій від злочину,
обвинувачений визнав в розмірі
заборгованості, розрахованої
державним виконавцем у безспірному
порядку, та за умовами угоди досяг у
відповідності з законом домовленостей
про її виплату на користь потерпілої з
розстроченням платежу, для чого
сторони в угоді визначили строки
відшкодування.

Вивченням особи обвинуваченого
з'ясовано, що ОСОБА_2 на обліку у лікарів
нарколога та психіатра не перебуває, за
місцем проживання характеризується
задовільно.

Таким чином, в укладеній угоді
покарання узгоджене з врахуванням
характеру і тяжкості обвинувачення та
інших обставин на загальних засадах
призначення покарання за ст.ст. 1, 65 КК
України, чим визначається
відповідність умов угоди інтересам
суспільства в охороні прав і свобод
людини і громадянина, у
невідворотності справедливого
покарання в міру своєї вини. Так само,
узгоджені вид і міра покарання
відповідно до застереження ч. 2 ст. 75 КК
України допускають узгодження в угоді
звільнення від відбування покарання з
випробуванням, а домовленості сторін
угоди з цього приводу, маючи фактичне
підґрунтя, відповідають суспільним
інтересам ресоціалізації засуджених,
виключно, за допомогою суспільно
корисної праці, соціально-виховної
роботи і громадського впливу.

Суд, перевіривши законність угоди, за
стійким внутрішнім переконанням
вважає за можливе її затвердити з
ухваленням цього вироку, оскільки в
судовому засіданні не встановлені
обставини, які б тому перешкоджали
відповідно до ст. 474 КПК України.

Розв'язуючи питання про вид і міру
покарання одночасно із затвердженням
угоди про примирення, суд, керуючись
правосвідомістю, відомостями про особу
винного в силу ч. 5 ст. 65 КК України
знаходить за необхідне призначити
узгоджене сторонами угоди покарання.
На виконання ч. 3 ст. 75 КК України суду
належить визначити тривалість
іспитового строку та обов'язки, які
покладаються на обвинуваченого,
звільнивши його від відбування
призначеного покарання під умовою, що
протягом цього строку він не вчинить
нового злочину і виконає покладені на
нього обов'язки.

З метою забезпечення належної
поведінки для запобіганням
процесуальним ризикам відповідно до
ст. 177 КПК України належить продовжити
згідно з ч. 6 ст. 194 цього Кодексу
застосовувати до обвинуваченого
запобіжний захід, обраний за ст. 179 КПК
України під час досудового
розслідування, що відповідно до ст. 132
КПК України має визнаватися
виправданим.

Керуючись ст.ст. 5, 368, 475 КПК України, -

ЗАСУДИВ:

Затвердити укладену ОСОБА_2 двадцять
восьмого листопада 2013 року угоду про
примирення з ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КК
України під страхом скасування цього
вироку протягом трьох років давності
притягнення до кримінальної
відповідальності з призначенням
судового розгляду в загальному порядку
на випадок невиконання умов угоди.

ОСОБА_2 визнати винуватим за
пред'явленим обвинуваченням у вчинені
передбаченого за ч. 1 ст. 164 КК України
ухилення від сплати аліментів на
утримання дітей з призначенням
узгодженого покарання в один рік
обмеження волі, від відбування якого
згідно з ст. 75 КК України звільнити під
умовою, що він протягом одного року
іспитового строку не вчинить нового
злочину.

Покласти на ОСОБА_2 обов'язок згідно з п.
3 ч. 1 ст. 76 КК України повідомляти
кримінально-виконавчу інспекцію про
зміну місця проживання і роботи.

Речові докази:

протоколи допитів свідків, очних
ставок та інші документи про
зафіксовані процесуальні дії, -
зберігати у кримінальній справі.

Особисте зобов'язання ОСОБА_2
продовжити виконувати в обсязі
покладених на нього обов'язків слідчим
суддею до набрання вироком законної
сили, залишивши застосований
запобіжний захід без змін під
контролем прокурора за його
здійсненням.

Вирок набирає законної сили із плином 30
днів, починаючи з наступного після його
проголошення дня, протягом яких
підлягає оскарженню до Апеляційного
суду Дніпропетровської області шляхом
подання через Бабушкінський районний
суд м. Дніпропетровська апеляційної
скарги потерпілою і обвинуваченим з
підстав порушення порядку розгляду
угоди і призначення неузгодженого
покарання, а так само прокурором -
виключно з підстав затвердження угоди,
яка не підлягає укладенню в рамках
цього кримінального провадження. Копію
вироку після його проголошення вручити
обвинуваченій та прокурору негайно.

Головуючий