Провадження № 1-кп/344/156/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю : секретаря с/

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представника ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, с. Катінай, Паневежського району, Литва, жителя АДРЕСА_1 , освіта середня, не працюючого, не одруженого, раніше неодноразово судимого, востаннє 29 листопада 2011 року вироком Яремчанського районного суду за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі, покарання відбув повністю, литовця, громадянина Литви,

за ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки та жительки АДРЕСА_2 , освіта середня, не працюючої, не заміжньої, раніше судимої 14 листопада 2011 року вироком Івано-Франківського міського суду за ч. 2 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі, покарання відбула повністю, українки, громадянки України,

за ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили дії, які виразились у відкритому викраденні чужого майна ( грабежі ), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Злочин вчинено за наступних обставин.

03 жовтня 2014 року, близько 21 год. 45 хв. обвинувачені, перебуваючи неподалік кафе «Христина», що на Привокзальній площі в м. Івано-Франківську, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, за попередньою змовою, з метою відкритого викрадення чужого майна, обвинувачена ОСОБА_7 підійшла до потерпілого ОСОБА_8 та під приводом ближчого знайомства повела його у двір будинку АДРЕСА_1 , а обвинувачений ОСОБА_6 стежив за їх пересуванням. Перебуваючи у дворі вказаного будинку, ОСОБА_7 раптово нанесла два удари потерпілому в область голови спереду, а обвинувачений ОСОБА_6 також раптово наніс ще один удар в тильну частину голови потерпілого, внаслідок чого останній впав на землю.

Обвинувачений ОСОБА_6 , реалізовуючи попередньо узгоджений з ОСОБА_7 , злочинний умисел на відкрите викрадення майна, продовжував наносити потерпілому удари ногами по тулубу, а обвинувачена ОСОБА_7 для уникнення викриття їхніх злочинних дій прикривала рот потерпілому рукою, чим спричинили ОСОБА_8 , згідно з висновком експерта тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин в ділянці мушлі правого вуха з синцем та травматичним набряком, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Утримуючи потерпілого на землі, обвинувачені відкрито заволоділи належним потерпілому мобільним телефоном марки «Самсунг GT-E1200i» вартістю 180 грн. з сім-картою мобільного оператора «МТС» № НОМЕР_1 , вартістю 40 грн., з викраденим майном обвинувачені з місця події втекли, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 220 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому визнав частково, визнавши фактичні обставини злочину не визнав його вчинення за попередньою змовою та пояснив, що разом з ОСОБА_7 03 жовтня 2014 року близько 21 год. 45 хв. перебув на Привокзальній площі, поблизу кафе «Христина», де зустрів потерпілого ОСОБА_8 , з яким знайомим не був, але розпочав з ним розмову під час якої хотів вдарити його, проте підійшла обвинувачена ОСОБА_7 і повела потерпілого в сторону, щоб уникнути сутички. Пішов слідом за ними і у дворі будинку по вул. Гаркуші, виник умисел на викрадення телефону і вдарив потерпілого кулаком в область голови від чого той впав та прикрився курткою. ОСОБА_7 почала кричати навіщо він це зробив і пішла в напрямку магазину «Христина», а нанісши потерпілому ще удар в область грудної клітки, 2-3 удари по тулубу, удар по голові, витягув з задньої кишені мобільний телефон і побіг, втікаючи з місця вчинення злочину з телефоном попри паркан де наздогнав обвинувачену. Побачивши працівників міліції викинув телефон, їх з ОСОБА_7 затримали, підійшов потерпілий, а телефон знайшли біля дерев`яного паркану в розібраному вигляді.

Обвинувачена ОСОБА_7 спершу свою вину в вчиненому визнала, а після змінила позицію на не визнання вини, пояснивши, що дійсно 03 жовтня 2014 року приблизно з 20 год. до 21 год. 45 хв. спільно з ОСОБА_6 перебували у м. Івано-Франківську неподалік кафе «Христина». Коли почула суперечку між потерпілим та обвинуваченим підійшла і для уникнення конфлікту повела потерпілого у двір будинку, бо там був перехід на іншу вулицю. По дорозі потерпілий впав і потягнув її за собою, а в цей час побачила обвинуваченого ОСОБА_6 і почала кричати. Сама не наносила удари потерпілому, а як наніс перший удар ОСОБА_6 не бачила. Підвівшись пішла в напрямку кафе «Христина», але бачила, як обвинувачений наніс два удари рукою в голову потерпілому. Конфлікт не намагалася припинити, бо була вагітною і болів живіт. Що змови між ними не було, а про викрадення телефону їй нічого не відомо, потерпілого не обшукувала, рот йому не закривала. Після цієї події ОСОБА_6 наздогнав її біля зеленого паркану, де їх і затримали працівники міліції.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченою ОСОБА_7 та часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України з кваліфікуючими обставинами, вина обох обвинувачених у вказаному повністю доведена як частково показаннями самих обвинувачених, так і показаннями потерпілого, свідків, дослідженими судом письмовими доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_8 ствердив, що 03 жовтня 2014 року близько 20 год. повертаючись з роботи, біля кафе «Христина», що неподалік залізничного вокзалу, до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_6 і попросив закурити. Одразу підійшла обвинувачена ОСОБА_7 і повела його через дорогу у темний двір будинку, що позаду церкви, а обвинувачений ОСОБА_6 підбіг з-заді та вдарив по голові, він впав обличчям до землі, а обвинувачений продовжив бити його руками та ногами, а обвинувачена ОСОБА_7 в цей час закривала йому рот кашкетом та била руками.

Після припинення нанесення ударів, ОСОБА_6 забрав телефон марки «Самсунг», який був в чохлі та обоє почали втікати в напрямку будівництва церкви. Він закричав і працівники міліції, які проходили поряд затримали обвинувачених неподалік місця нападу і він підійшов до них. В ОСОБА_6 вилучили з кишені телефон, його телефон знайшли біля паркану.

Свідок ОСОБА_9 , інспектор патрульної служби Івано-Франківського МВ УМВС, підтвердив, що близько 20 год. в кінці вересня на початку жовтня 2014 року патрулюючи спільно з інспектором ОСОБА_10 район залізничного вокзалу м. Івано-Франківська, переходячи вул. Гаркуші, неподалік кафе «Христина», в напрямку недобудованої церкви, почули чоловічий крик і, пройшовши близько 50-ти метрів, на неосвітленій частині двора будинку по цій же вулиці, неподалік недобудованої церкви, зустріли потерпілого. Він повідомив, що невідомий чоловік та жінка напали на нього, нанесли кілька ударів, забрали телефон і втекли в напрямку вул. Гаркуші, до будови. Після чого бачив як з приміщень об`єкту незавершеного будівництва на вул. Гаркуші, вибігли обвинувачені, а побачивши працівників міліції, переговорюючись між собою, різко змінили напрямок руху та направились в протилежну від них сторону, по вул. Лепкого. Оскільки вони відповідали опису потерпілого їх наздогнали та затримали, а потерпілий їх впізнав як тих, що напали на нього. Після прибула слідчо-оперативна група, було виявлено та вилучено телефон синьо-білого кольору зі знятою акумуляторною батареєю, складено протокол, зауважень не було ні в кого.

Допитаний як свідок ОСОБА_10 , інспектор патрульної служби Івано-Франківського МВ УМВС дав показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_9 , додатково підтвердивши, що, зустрівши потерпілого, одразу було повідомлено чергову частину міліції для виїзду слідчо-оперативної групи. І, що було чути тільки чоловічий голос, жіночого крику не було.

Свідок ОСОБА_11 своїх показаннях підтвердив, що близько 24 год. осінню 2014 року, точно коли не пригадує, неподалік перехрестя вулиць Лепкого та Гаркуші разом зі свідком ОСОБА_12 були присутні в якості понятих при огляді місця події, під час якого виявили та вилучили мобільний телефон марки «Самсунг» в розібраному стані. При цьому були присутні потерпілий та обвинувачені. Зі слів стало відомо, що обвинувачені побили потерпілого та забрали мобільний телефон. А як пояснив потерпілий, обвинувачена ОСОБА_7 спершу відвела його на неосвітлену територію, де його побили. Було складено протокол, всіма підписано, застережень в присутніх не було.

Будучи допитам як свідок ОСОБА_12 , дав показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_11 , додатково підтвердивши, що проходячи неподалік перехрестя вулиць Гаркуші та Лепкого, чув чоловічий крик про допомогу, жіночих криків не було.

Протокол прийняття заяви ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення від 03 жовтня 2014 року підтверджує, що цього дня близько 21 год. 45 хв. невідомий чоловік та жінка, яких він зможе впізнати, навпроти кафе «Христина», біля недобудованої церкви, неподалік монументу вічного вогню на вул. Лепкого в м. Івано-Франківську, штовхнувши на землю нанесли декілька ударів ногами по тілу та забрали мобільний телефон «Самсунг» синього кольору ( а. п. 85-86 ).

Як підтверджує протокол огляду місця події від 03 жовтня 2014 року, поблизу паркана, біля дерева, неподалік каплички, що поблизу будинку № 36 по вул. Гаркуші перебувають обвинувачені, а на відстані близько 30 см від цього дерева, виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Самсунг» синього кольору в розібраному вигляді з сім-картою мобільного оператора «МТС», акумуляторну батарею та задню кришку з надписом «Самсунг» ( а. п. 87-89 ).

Протокол огляду предмету з фото-таблицею від 04 жовтня 2014 року яким зафіксовано огляд вилученого з місця події мобільного телефону, підтверджує, що ним є мобільний телефон марки «Самсунг» ( «Samsung GT-E1200i» ), корпус синього кольору з дисплеєм, на задній частині телефону та під кришкою напис «Самсунг», встановлено ІМЕІ НОМЕР_2 , S/N R21F7QY8ERT, а на пластиковій картці з мікросхемою є надпис «МТС» ( а. п. 95-100 ).

А протокол пред`явлення речей для впізнання від 04 жовтня 2014 року підтверджує, що потерпілий ОСОБА_8 впізнав в оглянутому, вказаному вище мобільному телефоні, належний йому телефон, яким заволоділи обвинувачені 03 жовтня 2014 року за наявними характерними потертостями на задній панелі ( а. п. 104-106 ).

Висновок спеціаліста про вартість майна від 07 жовтня 2014 року підтверджує, що ринкова вартість мобільного телефону марки «Самсунг» («Samsung») становить 180 грн. ( а. п. 114 ).

Як підтверджують протоколи пред`явлення потерпілому особи для впізнання від 04 та 06 жовтня 2014 року, потерпілий ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , відповідно, як осіб, які нанесли йому тілесні ушкодження та відкрито заволоділи його мобільним телефоном марки «Самсунг» (а. п. 101-103, 107-109).

Висновок експерта № 684 від 12 листопада 2014 року підтверджує, що у потерпілого ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження : синець в ділянці правої вушної раковини, який утворився від дії тупого твердого предмета, може відповідати вказаному вище терміну і відноситься до легких тілесних ушкоджень. Наявність одного синця в ділянці правої вушної раковини свідчить про те, що ОСОБА_8 могло бути нанесено не менше одного удару в цю ділянку ( а. п. 116-117 ).

А як підтверджує висновок експерта № 132 від 09 грудня 2014 року, у потерпілого ОСОБА_8 встановлено тілесні ушкодження : забій м`яких тканин в ділянці мушлі правого вуха з синцем та травматичним набряком, який утворився від не менше, як одноразової дії тупого твердого предмета, яким міг бути і кулак, по своєму характеру та терміну розладу здоров`я відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності ( а. п. 120-122 ).

Протокол проведення з участю потерпілого ОСОБА_8 слідчого експерименту від 28 листопада 2014 року, з фото-таблицями, підтверджує, що потерпілий відтворив вказану ним в своїх показаннях обстановку та обставини нанесення йому 03 жовтня 2014 року близько 21 год. 45 хв. у дворі будинку АДРЕСА_1 , тілесних ушкоджень та заволодіння мобільним телефоном обвинуваченими ( а. п. 125-131 ).

Досліджені судом докази є належними та допустимими і у своїй сукупності та взаємозв`язку, дають підстави прийти до висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину знайшла своє підтвердження, а їх дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки вони вчинили дії, які виразились у відкритому викраденні чужого майна ( грабежі ), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Суд вважає, що невизнання обвинуваченою ОСОБА_7 та часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні вказаного злочину не ґрунтується на досліджених судом доказах, а направлене на уникнення від відповідальності за фактично скоєне, і суперечить як показанням потерпілого, свідків, іншим доказам у справі, так і показанням самих обвинувачених в яких вони визнали, що 03 жовтня 2014 року перебували на Привокзальна площі в м. Івано-Франківську, мали розмову з потерпілим ОСОБА_8 , після чого обвинувачена ОСОБА_7 дійсно відвела потерпілого в безлюдну затемнену сторону, після чого підійшов ОСОБА_6 , де і розпочалось нанесення ударів потерпілому, тим самим підтвердили фактично і ті обставини про які вказав і сам потерпілий ОСОБА_8 , лише змінили пояснення в частині того, що ОСОБА_7 не вчиняла протиправних дій щодо потерпілого. В той же час пояснення мети відведення потерпілого в сторону обвинуваченою ОСОБА_7 для уникнення фізичного конфлікту з ОСОБА_6 не підтвердились. Обвинувачені визнали також, що разом перебували в дворі вказаного будинку, разом тікали та були затримані при вказаних вище обставинах і в присутності потерпілого та понятих, підписали протокол огляду місця події. У присутності понятих і свідків визнали, що обоє наносили удари потерпілому.

При цьому підстав сумніватись у правдивості та достовірності показань потерпілого, свідків, показання яких є однаковими та послідовними, не суперечать один одному та узгоджуються з іншими доказами по суті справи, суд не вбачає, оскільки поняті, як свідки є особами не зацікавленими у вирішенні справи, а їх показання також підтверджуються і письмовими доказами, про які вказано вище. А тому, позиція обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що вона даного злочину не вчиняла, не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.

За вказаних обставин суд вважає, що позиція обвинувачених, з урахуванням також і того, що вони до затримання спільно проживали, між ним наявні тісні соціальні зв`язки, про те, що даний злочин ОСОБА_6 вчиняв самостійно, без змови та допомоги ОСОБА_7 , що вона його не вчиняла, не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду та є позицією вигороджування обвинуваченим ОСОБА_6 своєї співжительки, а докази, зазначені вище, в сукупності з іншими, підтверджують вину обох обвинувачених та дають підстави суду прийти до висновку, що вказаний злочин вчинено саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, а тому вказану позицію суд розцінює як таку, що направлена на ухилення обвинувачених від відповідальності за фактично скоєне і до уваги не бере.

Призначаючи обвинуваченим покарання суд враховує як ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого так і особи винних, думку потерпілого який вважає, що покарання слід призначити пов`язане з обмеженням волі, фактичні обставини кримінального провадження і виходить з такого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає, визнання вини, розкаяння у вчиненому, його молодий вік.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , суд вважає, те, що в момент вчинення злочину перебувала в стані вагітності, стан її здоров`я, у зв`язку з чим стався викидень, що підтверджується відповідними письмовими документами, молодий вік.

Обставин, які обтяжують покарання обох обвинувачених судом не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За таких обставин суд вважає, з врахуванням також і думки потерпілого, що покарання обвинуваченим слід обрати у виді позбавлення волі в межах передбачених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України. Підстав для призначення іншого покарання суд не вбачає.

Цивільного позову в кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, даних щодо розміру процесуальних витрат не подано.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання чотири роки позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Строк відбування призначеного покарання рахувати з дня затримання, з 04 жовтня 2014 року.

ОСОБА_7 визнати винною за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання - чотири роки позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Строк відбування призначеного покарання рахувати з дня затримання, з 04 жовтня 2014 року.

Речові докази в кримінальному провадженні, які передано на зберігання ОСОБА_8 : мобільний телефон марки «Samsung GT-E1200i», ІМЕІ НОМЕР_2 в корпусі синього кольору та пластикову картку червоного кольору з надписом «МТС» з мікросхемою жовтого кольору ( а. п. 110 ) вважати повернутими потерпілому ОСОБА_8 .

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченими в той же строк з моменту вручення їм копії вироку, може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору та обвинуваченим негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1