Справа № 1325/905/12 Головуючий у 1 інстанції: Кріль Л.М.
Провадження № 11/783/810/13 Доповідач: Вовк А. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2013 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Вовка А.С.,

суддів - Михалюка В.О., Галина В.П.

при секретарі - Когут Н.Я.

з участю прокурора - Добровольського П.О.

захисника - Лисовича І.І.

засудженої - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції - Кричківського В.М., а також захисника засудженої ОСОБА_2 - адвоката Лисовича І.І. на вирок Турківського районного суду Львівської області від 15 березня 2013 року

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Львова, громадянка України, українка, з середньою спеціальною освітою, одружена, працює фізичною особою підприємцем, проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнана винною і засуджена за ч.1 ст. 272 КК України та призначено покарання у виді штрафу у сумі 850 /вісімсот п'ятдесят/ грн. без позбавлення права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій та займатися підприємницькою діяльністю.

Запобіжний захід ОСОБА_2- підписку про невиїзд - залишено без змін.

Вирішено питання про речові докази.

Вироком суду першої інстанції, ОСОБА_2 визнана винною і засуджена за те, що будучи фізичною особою-підприємцем з 11.05.1999р. по даний час, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії НОМЕР_1, будучи особою, на яку відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про охорону праці», покладено відповідальність за дотримання техніки безпеки та охорони праці, допустила порушення правил безпеки під час виконання робіт із підвищеною небезпекою, що створило загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків, а саме: з 2008 року по 08.05.2012р. у приміщенні кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться у АДРЕСА_2 допустила експлуатацію від 2-ох до 5-ти індивідуальних газобалонних установок, з яких дві газобалонні установки протерміновані, з грубим порушенням вимог ст. 21 Закону України «Про охорону праці», ст. ст. 12, 13 Закону України «Про об'єкти підвищеної небезпеки», п.п. 3.2; 4.2.1; 1.2.1; 4.2.12; 4.5.4; 3.17; 4.5.5; 4.9.20 «Правил безпеки систем газопостачання України», затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці № 254 від 01.10.1997року, не розробила проектну документацію на встановлення балонів зрідження газів, не отримала дозволу на експлуатацію обладнання підвищеної небезпеки, не здала в експлуатацію індивідуальні газобалонні установки, не призначила наказом особу, яка пройшла в установленому порядку перевірку знань «Правил безпеки систем газопостачання України», відповідальну за технічний стан та безпечну експлуатацію систем газопостачання підприємства, не розробила план локалізації та ліквідації можливих аварійних ситуацій, не проводила інструктаж з обслуговуючим персоналом, що створили загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків, що підтверджується висновком експертизи з питань охорони праці № 2729 12.46.01.45.33.3/3215 від 02.07.2012 року.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції - Кричківський В.М просить вирок суду скасувати у зв'язку з невідповідністю покарання призначеного судом ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, внаслідок м'якості. Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі строком один рік, із застосуванням додаткового покарання - позбавлення права обіймати посади пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та займатися підприємницькою діяльністю строком 3/три/ роки. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити засуджену ОСОБА_2 від відбування покарання у виді 1 /одного/ року обмеження волі, якщо протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину та буде з'являтися в органи КВІ для реєстрації.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги покликається на обставини, які на думку апелянта, не взяті до уваги судом при призначенні покарання ОСОБА_2, зокрема: під час досудового слідства ОСОБА_2 надала слідчому підроблені документи та просила у зв'язку з цим закрити кримінальну справу. Про це вказує постанова слідчого від 23.07.2013р. про виділення матеріалів з кримінальної справи, а також відповідь з прокуратури Шевченківського району м. Львова про порушення за фактом підроблення документів кримінальної справи № 183-0637 від 25.09.2012р. за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України; на підставі підроблених документів ОСОБА_2 оскаржувала постанову прокурора Турківського району про порушення стосовно неї кримінальної справи, чим намагалась ввести в оману суд; наданням слідчому висновку експертизи від 06.06.12р., зміст якого не відповідає дійсності, що підтверджує протокол додаткового огляду місця події від 15.06.2012р., яким чітко засвідчено що на час проведення огляду в кухні кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2», де знаходились п'ять газових плит, до яких підключено 5-ть газових балонів, не має шкафчиків для зберігання чи використання балонів. Наведене, на думку апелянта, свідчить про те, що ОСОБА_2 намагалася ухилитися від кримінальної відповідальності та покарання, що вказує на підвищену суспільну небезпеку особи засудженої ОСОБА_2 та необхідність призначення більш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 272 КК України. Не призначено ОСОБА_2 і додаткового покарання, що відповідно в подальшому може сприяти вчиненню нею повторного аналогічного злочину чи інших злочинів пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності.

В апеляції захисник засудженої ОСОБА_2 - адвокат Лисович І.І. просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальну справу щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п. 2 ст. 6 КПК України 1960 року. Обґрунтовуючи заявлену в апеляції позицію, захист вказує на істотні порушення кримінально-процесуального закону, а також невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Зокрема, показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, експерта ОСОБА_9, якими суд підтверджує винність ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого їй злочину, на думку захисника, не можуть слугувати доказом вини ОСОБА_2, оскільки такими не встановлено обставину реальності загрози загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків.

Покликається в апеляції також на порушення права на захист. Так, при виконанні вимог ст. ст. 218-220 КПК України 1960 року захиснику та обвинуваченій не в повному об'ємі надано для ознайомлення матеріали кримінальної справи, а клопотання захисту, подані за результатами ознайомлення з матеріалами кримінальної справи залишились не розглянутими.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, який підтримав свою апеляцію та заперечив апеляцію захисту, думку захисника Лисовича І.І., засуджену ОСОБА_2 на підтримку поданої захисником апеляції, вивчивши матеріали кримінальної справи та проаналізувавши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції підлягають до часткового задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст. 323 КПК України 1960 року вирок суду повинен бути законним і обгрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті у судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з положень ст. 334 КПК України 1960 року мотивувальна частина вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред'явлене підсудному і визнане доведеним з обов'язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення. В ній наводяться докази, на яких ґрунтується висновок суду та мотиви, з яких суд бере до уваги одні докази та відкидає інші.

Даних вимог закону суд першої інстанції не дотримався, а відтак допустив істотні порушення кримінально-процесуального закону, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 367 КПК України 1960 року є підставами для скасування вироку.

Зокрема, наводячи у вироку докази, які на думку суду першої інстанції підтверджують винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 272 КК України, аналізу таких не проводить.

Крім того, злочином, згідно диспозиції ч. 1 ст. 272 КК України є порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві або будь-якому підприємстві особою, яка зобов'язана їх дотримувати, якщо це порушення створило загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків або заподіяло шкоду здоров'ю потерпілого.

Диспозиція ст. 272 КК України є бланкетною, що зумовлює вказівку на відповідні законодавчі та інші нормативні акти, що регулюють безпеку виробництва.

Згідно роз'яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 7 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини проти безпеки виробництва» при розгляді справ про порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою /ст. 272 КК / суди повинні керуватися Переліком робіт з підвищеною небезпекою, затвердженим наказом Державного комітету України з нагляду за охоронною праці від 26 січня 2005 року № 15 із змінами/далі - Перелік/, і законодавчим або нормативно-правовим актом /галузевим або міжгалузевим/, у якому встановлено правила безпеки під час проведення відповідних робіт, що входять до Переліку, враховуючи, що в цьому випадку має значення не галузь виробництва, а сам характер таких робіт.

Однак, суд першої інстанції обґрунтовуючи обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 272 КК України, Переліком робіт з підвищеною небезпекою, затвердженим наказом Державного комітету України з нагляду за охоронною праці від 26 січня 2005 року № 15 не керувався.

У п. 3 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України звернуто увагу судів на необхідність поліпшення якості судового розгляду справ цієї категорії з метою забезпечення ретельного, всебічного дослідження всіх обставин справи.

За таких обставин вирок суду слід скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд.

При новому розгляді необхідно в повному об'ємі дослідити докази та дати їм належну оцінку у вироку з урахуванням наведеного вище та доводів, наведених в апеляціях.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України 1960 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції Кричківського В.М., а також захисника засудженої ОСОБА_2 - адвоката Лисовича І.І. задоволити частково.

Вирок Турківського районного суду Львівської області від 15 березня 2013 року щодо ОСОБА_2 - скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд.

Головуючий:

Судді: