АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1360/2014 Категорія КК: ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000056 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2014 року

за участю прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_6

представника потерпілого: ОСОБА_8

захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого: ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2014 року обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000056, внесеному до ЄРДР від 06 грудня 2012 року, відносно ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191; ч. 2 ст. 366 КК України, повернуто прокурору Подільського району м. Києва.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що всупереч нормам закону в обвинувальному акті у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_11 взагалі не вказано жодної адреси по обставинам кримінального правопорушення, крім офісу приватного нотаріуса ОСОБА_12 по бульвару Л. українки, 29 в м. Києві, а також повної назви та юридичної адреси ТОВ «БФ «РУМШБ», генеральним директором якого являється ОСОБА_11 . Орган досудового розслідування не встановив обставин щодо визначення моменту заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, що вважається закінченим з моменту незаконного безоплатного заволодіння майном або незаконної передачі його третім особам, що може вплинути на визначення територіальної підсудності, і як наслідок скасування судового рішення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409, п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України. З формулювання обвинувачення не вбачається, яким саме способом шляхом привласнення, розтратою майна або заволодіння шляхом зловживання службовим становищем, ОСОБА_11 вчинив злочин. Таким чином прокурор, даючи юридичну оцінку інкримінованому ОСОБА_11 діянню не вказав ознаки об`єктивної сторони складу злочину. Дані істотні порушення норм кримінального процесуального закону не можливо усунути під час судового розгляду, оскільки вони є очевидними на стадії підготовчого провадження, крім того на згадані порушення норм вже зверталась увага сторони обвинувачення в ухвалі Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2013 року та в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 15 серпня 2013 року, однак дані рішення судів залишені поза увагою стороною та підстави, які слугували для повернення обвинувального акту прокурору раніше, залишились не с усунутими, хоча прокурор був зобов`язаний виконати вказівки суду.

Крім того, в порушення вимог ст. 109 КПК України в реєстрі матеріалів досудового розслідування, що є невід`ємною частиною обвинувального акта, не розкрито зміст всіх процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування, та реквізитів всіх процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, зокрема, не зазначено час проведення таких процесуальних дій, як надання доступу підозрюваному ОСОБА_11 та його захисникам до матеріалів досудового розслідування, проведення виїмки у Дніпровській районній у м. Києві державній адміністрації, в реєстрі відсутні відомості про результати проведення експертиз, прокурором не надано підтвердження. Також прокурором не надано підтверджень відкриття матеріалів кримінального провадження обвинуваченому, що порушує вимоги ст. 290 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду в зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, і призначити у суді першої інстанції новий розгляд обвинувального акту зі стадії підготовчого судового засідання, в тому ж суді, але в іншому складі суду.

Вважає, що висновки суду першої інстанції є надуманими та не можуть слугувати підставами для повернення обвинувального акту прокурору.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що станом на час відчуження нерухомого майна на території м. Києва діяв єдиний орган державної реєстрації цю Бюро технічної інвентаризації м. Києва, яке розташоване за адресою:. м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 3А, яка знаходиться в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва, про що прокурор вказав в супровідному листі до обвинувального акту. При цьому, на факт упередженості суду при прийнятті судового рішення вказує той факт, що суд зробив два протилежних висновки, а саме те, що прокурором в обвинувальному акті не зазначено місце вчиненого кримінального правопорушення, а при цьому зазначено про те, що прокурор не встановив обставини щодо визначення моменту заволодіння майном, що є закінченим з моменту державної реєстрації.

Як у фактичних обставинах кримінального провадження, так і у формулюванні обвинувачення прокурором викладено посилання на те, що протягом часу з 12.06.2007 по 30.08.2007 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зареєстрували договори про відчуження нерухомого майна в органах державної реєстрації, а тому виносові суду про те, що органом досудового розслідування не встановлено обставин щодо визначення моменту заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, є необґрунтованим.

Необґрунтованим є також висновок суду про те, що прокурором не надано підтверджень відкриття матеріалів кримінального провадження обвинуваченого, оскільки ст. 291 КПК України не містить необхідності направлення надання суду підтверджень відкриття матеріалів досудового розслідування обвинуваченого.

Вважає, що фактично суд вийшов за межі підготовчого судового засідання, при цьому вказав на необхідність виконання прокурором вказівок попередніх судів, що не передбачено КПК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисники обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_16 та ОСОБА_10 просять ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, оскільки вона є необґрунтованою, а наведені в ній підстави для скасування оскаржуваної ухвали є надуманими.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_9 в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, оскільки вона є необґрунтованою та в ній відсутні будь-які посилання на те, в чому полягає незаконність ухвали суду першої інстанції та доводи на обґрунтування апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як передбачено п. 13 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Висновок суду першої інстанції про невідповідність формулювання обвинувачення вимогам кримінального процесуального закону в обвинувальному акті відносно ОСОБА_11 є обґрунтованим, оскільки з формулювання обвинувачення в обвинувальному акті не вбачається, яким саме способом шляхом привласнення, розтратою майна або заволодіння шляхом зловживання службовим становищем, ОСОБА_11 вчинив злочин, тобто не вказано ознаки об`єктивної сторони складу злочину.

Також є законним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що орган досудового розслідування не встановив обставин щодо визначення моменту заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, що вважається закінченим з моменту незаконного безоплатного заволодіння майном або незаконної передачі його третім особам, що може вплинути на визначення територіальної підсудності, і як наслідок скасування судового рішення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409, п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Крім того, в порушення вимог ст. 109 КПК України в реєстрі матеріалів досудового розслідування, що є невід`ємною частиною обвинувального акта, не розкрито зміст всіх процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування, та реквізитів всіх процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, зокрема, не зазначено час проведення таких процесуальних дій, як надання доступу підозрюваному ОСОБА_11 та його захисникам до матеріалів досудового розслідування, проведення виїмки у Дніпровській районній у м. Києві державній адміністрації, в реєстрі відсутні відомості про результати проведення експертиз, прокурором не надано підтвердження. Також прокурором не надано підтверджень відкриття матеріалів кримінального провадження обвинуваченому, що порушує вимоги ст. 290 КПК України.

Таким чином, керуючись ст. 314 КПК України суд першої інстанції прийшов до законного і обґрунтованого висновку про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, так як містить недоліки, які унеможливлюють призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Вказані порушення зазначені в ухвалі Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2013 року та в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 15 серпня 2013 року, однак дані рішення судів залишені прокурором поза увагою та підстави, які слугували для повернення обвинувального акта прокурору раніше, залишились не с усунутими, хоча прокурор був зобов`язаний виконати вказівки суду.

За таких обставин обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191; ч. 2 ст. 366 КК України підлягає поверненню прокурору у відповідності з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правоопрушенняє безпідставними і не підтверджені належними доказами, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції і повернення кримінального провадження на новий розгляд в суд першої інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 419 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2014 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000056 відносно ОСОБА_11 за ч. 5 ст. 191; ч. 2 ст. 366 КК України, повернуто прокурору Подільського району м. Києва без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ______________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4