Єдиний унікальний номер № 285/1507/15-к
Провадження № 1-кп/0285/182/15
В И Р О К
27 квітня 2015 року
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тульчин, Вінницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, працюючого водієм на маслосирбазі м. Хмельницька, мобілізованого, несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, -
В серпні 2014 року молодший сержант ОСОБА_5 призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 607/2014 від 21 липня 2014 року та направлений для проходження військової служби до військової частини - польова пошта - НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 16.08.2014 року № 99 молодший сержант ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу зазначеної військової частини та призначений на посаду командира відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки механізованого батальйону, та, відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до вимог статей 17, 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Відповідно до вимог статей 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Разом з тим, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_5 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Однак, молодший сержант ОСОБА_5 , під час проходження військової служби за мобілізацією у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року.
Так, 14 листопада 2014 року, о 08 год. 00 хв. молодший сержант ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем дислокації відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 на полігоні 240 нц за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом без дозволу відповідних командирів та поважних причин, самовільно залишив місце несення військової служби, після чого проводив час на власний розсуд.
У ході досудового розслідування встановлено, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, з 27 жовтня по 26 листопада 2014 року ОСОБА_5 знаходився на лікуванні в Чорно-Острівській районній лікарні Хмельницької області. З 27 листопада по 01 грудня 2014 року перебував на реабілітації, що підтверджується довідкою № 1255 від 27.11.2014 року, виданою військовою частиною НОМЕР_2 . З 09 грудня по 26 грудня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні військової частини НОМЕР_2 .
З 26 грудня 2014 року проходив реабілітацію, згідно довідки № 10 від 26.12.2014 року, виданої військовою частиною НОМЕР_2 , строком 15 календарних днів.
З 08 січня по 20 січня 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в військовій частині НОМЕР_3 . З 21 січня по 06 лютого 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні. 16 лютого 2015 року ГВМКЦ «ГВКГ» МО України, ОСОБА_5 надано відпустку за станом здоров`я тривалістю 30 календарних днів.
Таким чином, за час своєї відсутності у військовій частині в період з 01 по 09 грудня 2014 року та з 06 по 16 лютого 2015 року обов`язки за посадою ОСОБА_5 не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.
Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем без поважних причин тривалістю менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року, кваліфіковані за ч. 2 ст. 407 КК України.
Під час досудового розслідування старшим прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 15 квітня 2015 року укладена угода про визнання винуватості.
Згідно даної угоди, ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, вчинив кримінальне правопорушення вперше.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК Україниу виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, відноситься до категорії середньої тяжкості, потерпілі в кримінальному проваджені відсутні, а отже, угода відповідає вимогам КПК України.
Крім того, суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України та погоджується на призначення узгодженого покарання.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погрози або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що сторони розуміють наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , не встановлено.
Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 . Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.
Судові витрати та речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.
З урахуванням наведеного та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474, 475 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
Запобіжний захід засудженому не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, зазначених ст. 394 КПК України.

Головуючий: