ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

03 серпня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_6.,

суддів: ОСОБА_7., ОСОБА_8.,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 10 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и в:

За вказаним вироком місцевого суду визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Сарни Рівненської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 Рівненська область, раніше не судимого,

за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Цивільний позов задоволено частково: постановлено стягнути із ОСОБА_2 на користь потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 150000 грн кожному у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 27 травня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 змінено: постановлено стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 2959,32 грн у рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експертів для проведення експертиз під час досудового розслідування. Вирішено долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено за те, що він 16 квітня 2014 року близько о 00:20 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Caddy», номерний знак НОМЕР_1, у якому перебували два пасажири - ОСОБА_5 та ОСОБА_4, рухався по вул. Бегми у м. Сарни поблизу кафе «Саша» зі сторони вул. Крилова в напрямку вул. Суворова, та в порушення вимог підпункту б) п. 2.3, п. 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінив, з моменту виникнення перешкоди для нього, яку він міг об'єктивно виявити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, допустив наїзд на напівпричіп ASKO (реєстраційний номер НОМЕР_2), тягача VOLVO FH 12-42N (реєстраційний номер НОМЕР_3), який стояв на правій смузі по ходу руху автомобіля, в результаті чого пасажир автомобіля ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці, а пасажир автомобіля ОСОБА_4 помер по дорозі в лікувальний заклад.

У касаційній скарзі захисник зазначає, що призначене ОСОБА_2 покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу внаслідок суворості та просить його змінити, пом'якшивши покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Вважає, що суди при призначенні покарання неповною мірою врахували щире каяття ОСОБА_2 у вчиненому злочині та сприяння його розкриттю, позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, повне відшкодування потерпілим завданої злочином матеріальної шкоди, а також те, що ОСОБА_2 на спеціальних обліках не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, має поганий стан здоров'я, який погіршився внаслідок дорожньо-транспортної події, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, які також є потерпілими від цієї катастрофи, часто хворіють. Окрім того, захисник вважає, що суд частково задовольняючи цивільний позов у частині відшкодування моральної шкоди, не дотримався вимог розумності та справедливості, з огляду на що просить зменшити розмір грошового відшкодування моральної шкоди кожному потерпілому до 50000 грн, та скасувати рішення про стягнення із засудженого витрат на залучення експертів.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Захисником не оскаржуються доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 286 КК України. При цьому у касаційній скарзі не наведено доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування або зміни постановлених судових рішень щодо ОСОБА_2

Відповідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_2 вищевказані вимоги кримінального закону судами дотримано. Зокрема, враховано ступінь суспільної небезпечності, тяжкість і характер кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу засудженого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей. Обставинами, що пом'якшують покарання суд визнав щире каяття ОСОБА_2 у вчиненому злочині, сприяння у його розкритті. Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння. Також судом була врахована думка потерпілих, які просили призначити ОСОБА_2 покарання, пов'язане з ізоляцією від суспільства. Врахувавши наведені обставини суд призначив ОСОБА_2 покарання ближче до мінімальної межі санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, які по суті аналогічні доводам касаційної скарги його захисника, дійшов висновку про достатнє обґрунтування вироку суду в частині призначення покарання та відсутність підстав для його пом'якшення.

Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що хоча ОСОБА_2 і є потерпілим від Чорнобильської катастрофи категорії №3, має проблеми зі здоров'ям, після отриманих травм внаслідок ДТП стан його здоров'я значно погіршився, на спеціальних обліках не перебуває, відшкодував потерпілим завдану злочином матеріальну шкоду, його малолітні діти також є потерпілим від Чорнобильської катастрофи категорії №3, через що часто хворіють, проте дійшов висновку, що дані обставини не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та у своїй сукупності не свідчать про можливість пом'якшення призначеного ОСОБА_2 покарання.

Суд касаційної інстанції погоджується із вищевказаним висновком суду апеляційної інстанції, вважає його обґрунтованим та належним чином мотивованим.

На думку колегії суддів, обрана судом ОСОБА_2 міра покарання є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами, а обставини, на які захисник посилається у своїй касаційній скарзі, не свідчать про можливість виправлення та перевиховання засудженого, а також попередження вчинення як ним, так і іншими особами нових злочинів із призначенням покарання нижче нижчої межі санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Доводи ОСОБА_1 про недотримання судом вимог розумності та справедливості при частковому задоволенні цивільного позову, також не заслуговують на увагу.

За змістом положень статей 23, 1167 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як убачається із вироку місцевого суду, вищенаведені вимоги при частковому задоволенні цивільного позову у частині відшкодування завданої злочином моральної шкоди дотримано.

Так, суд при частковому задоволенні цивільного позову у частині відшкодування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 моральної шкоди, виходив із засад розумності та справедливості, та врахував, відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, глибину душевних страждань потерпілих, які внаслідок вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КПК України, втратили синів.

Судові рішення у частині вирішення цивільного позову, зокрема щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим, є обґрунтованими та належним чином мотивованими.

Доводи захисника про безпідставне стягнення із засудженого витрат на залучення експертів є неспроможними, оскільки, як видно із ухвали, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення із засудженого на користь держави витрат на залучення експертів, обґрунтовано керувався положеннями ст. 124 КПК України.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

З урахуванням наведеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 10 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 27 травня 2015 року щодо ОСОБА_2.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8