06.02.2015 Єдиний унікальний № 371/2458/14-к
Провадження 1-кп/371/9/15

В И Р О К
6 лютого 2015 року Миронівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гулі Миронівського району Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
судовим слідством Миронівський районний суд Київської області,
ОСОБА_3 , який згідно акту амбулаторної комісії судово-психіатричної експертизи №273 від 16.07.2014 є обмежено осудним, 10 червня 2014 року близько 16 год. 20 хв. разом зі своєю дружиною повертався додому. Проходячи повз будинок потерпілої ОСОБА_6 , розташований в АДРЕСА_2 , зустрів співмешканця потерпілої ОСОБА_7 , на ґрунті давніх неприязних відносин між ними виникла сварка, почувши яку з будинку вийшла потерпіла ОСОБА_6 та намагалась заспокоїти дружину ОСОБА_3 . У відповідь на це обвинувачений ОСОБА_3 , тримаючи в правій руці граблі, діючи умисно, наніс потерпілій три удари в область правої частини голови, один удар по правій руці, якою вона трималась за вухо, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження середньої тяжкості, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 32 від 19.06.2014 року потерпілій ОСОБА_6 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді рани вушної раковини з права та завушної ділянки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; синці правої вушної раковини з переходом на завушну ділянку, 2, 3 пальців кисті - до легких тілесних ушкоджень; краєвий перелом основи проксимальної фаланги 2-го пальця правої кисті, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.
Будучи допитаним під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою провину визнав повністю та пояснив, що за обставин вказаних у обвинувальному акті, дату та час він уже не пам`ятає, але це було влітку, вони разом зі своєю дружиною поверталися додому. Проходячи повз будинок потерпілої ОСОБА_6 , розташований в АДРЕСА_2 , зустріли співмешканця потерпілої ОСОБА_7 . На ґрунті давніх неприязних відносин між його дружиною та ОСОБА_7 виникла сварка, почувши яку з будинку вийшла потерпіла ОСОБА_6 . У цей час ОСОБА_7 відштовхнув ОСОБА_8 , внаслідок чого вона впала. Побачивши, що потерпіла ОСОБА_6 наближається до його дружини, обвинувачений сприйняв її дії, як напад на дружину та, наблизившись до потерпілої, тримаючи в правій руці граблі, наніс ними три удари в область правої частини голови потерпілої, один удар по правій руці, якою вона трималась за вухо.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що дійсно за обставин, викладених у обвинувальному акті, 10 червня 2014 року близько 16 год. 20 хв., перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 почула на вулиці сварку. Вийшовши на подвір`я свого домоволодіння побачила, як ОСОБА_8 наносить удари її цивільному чоловікові ОСОБА_7 . Потерпіла, маючи намір припинити бійку, направилася до місця події, однак вийшовши, на вулицю, була зупинена обвинуваченим ОСОБА_3 , який держаком дерев`яних граблів наніс їй три удари в область правої частини голови, один удар по правій руці, якою вона трималась за вухо, чим спричинив тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що являється дружиною обвинуваченого, не забажала скористатися своїм правом, передбаченим ст. 63 Конституції України та зазначила наступне. 10 червня 2014 року близько 16 год. 20 хв. Вони разом зі своїм чоловіком поверталися додому. Проходячи повз будинок потерпілої ОСОБА_6 , розташований в АДРЕСА_2 , зустріли співмешканця потерпілої ОСОБА_7 , між ними виникла сварка, почувши яку з будинку вийшла потерпіла ОСОБА_6 . Конфлікт з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 носить давній характер та зумовлений спором про межі земельної ділянки. ОСОБА_7 почав ображати її чоловіка та штовхнув її, внаслідок чого свідок упала. У цей час її чоловік ОСОБА_3 , сприймаючи наближення потерпілої до місця конфлікту потерпілої ОСОБА_6 як напад на неї, завдав потерпілій трьох ударів держаком дерев`яних граблів, які він тримав у правій руці. Після вказаних подій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повернулися до свого домоволодіння, а свідок і обвинувачений пішли додому.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що 10 червня 2014 року близько 16 год. 20 хв. перебував за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 . У цей час по вулиці проходили обвинувачений зі своєю дружиною, свідок зробив їм зауваження стосовно того, чому вони знову здійснюють нагромадження землі на дорогу, де знаходиться заїзд у ворота будинку ОСОБА_6 . На вказане зауваження агресивно відреагувала дружина обвинуваченого ОСОБА_8 , яка накинулася на нього, тримаючи в руках граблі. Як пояснив свідок, під натиском ОСОБА_8 він почав відходити до свого подвір`я і в цей час почув та зрозумів, що обвинувачений, який знаходився позаду нього, наніс декількох ударів його дружині, яка вийшла з двору. Свідок також пояснив, що конфлікт стався із дружиною обвинуваченого, а сам ОСОБА_3 спочатку не брав у ньому участі, але коли з двору вийшла ОСОБА_6 , то він напав на неї та, тримаючи в правій руці граблі, наніс ними три удари в область правої частини голови потерпілої та по правій руці.
Допитаний у судовому засідання свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що брав участь у проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченого, під час якого останній показував, як саме завдавав ударів держаком дерев`яних граблів по голові потерпілої особи. Інших обставин справи він не знає та нічого більше показати не може.
Крім показань потерпілої та самого обвинуваченого, показів свідків, його вина також підтверджується доказами, поданими прокурором та дослідженими у судовому засіданні, зокрема:
· заявою потерпілого від 10.60.2014 року про вчинення злочину (а.с. );
· висновком експерта №32 від 11.06.2014 р., згідно якого при огляді ОСОБА_6 виявлено ушкодження у вигляді рани вушної раковини з права та завушної ділянки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; синці правої вушної раковини з переходом на завушну ділянку, 2, 3 пальців кисті - до легких тілесних ушкоджень; краєвий перелом основи проксимальної фаланги 2-го пальця правої кисті, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості. Ушкодження виникли в результаті дії тупих предметів по часу виникнення можуть відповідати обставинам вказаним у постанові (а.с. );
· протоколом проведення слідчого експерименту від 23.06.2014 року за участі потерпілої та ілюстративної таблицею до нього, згідно якого потерпіла показала, як саме завдавалися їй удари, та про обставини нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_3 (а.с. );
· протоколом проведення слідчого експерименту від 21.07.2014 року за участі обвинуваченого ОСОБА_3 та ілюстративної таблицею до нього, згідно якого обвинувачений показав, як саме завдавав удари потерпілій, та про обставини нанесення їй тілесних ушкоджень (а.с. );
При розгляді даної справи судом також було детально вивчено та проаналізовано докази, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема:
ОСОБА_3 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
- вимогу щодо судимості № 3885 від 23.06.2014 року, згідно якої вбачається, що обвинувачений раніше не судимий (а.с);
- довідку Миронівської ЦРЛ від 23.06.2014 року №3883 щодо перебування обвинуваченого на диспансерному обліку у лікаря психіатра (а.с.);
- довідку Миронівської ЦРЛ від 23.06.2014 року №3883 щодо відсутності обвинуваченого на диспансерному обліку у лікаря нарколога (а.с);
- довідку Миронівської МР Київської області від 09.07.2014 №02-51/124 щодо відсутності у обвинуваченого статусу депутата міської ради (а.с.);
- довідку Миронівської РР Київської області від 09.07.2014 №02-51/124 щодо відсутності у обвинуваченого статусу депутата районної ради (а.с.);
- довідку-характеристику на обвинуваченого видану виконкомом Росавської сільської ради від 04.02.2015 року №9 (а.с.), згідно якої обвинувачений характеризується позитивно, статусу депутата сільської ради не має;
- копію паспорта обвинуваченого (а.с.);
- копію пенсійного посвідчення обвинуваченого (а.с);
- копію посвідчення учасника ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС (а.с.).
За таких обставин, допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків, вивчивши матеріали, в тому числі матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю, а дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України як нанесення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Вирішуючи питання про призначення підсудному покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Виходячи з вищевказаного, суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_3 обмежено осудним, оскільки судом встановлено, що він під час вчинення кримінального правопорушення через наявний в нього психічний розлад не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Відповідно до вимог ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 504 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, стан його психічного здоров`я, обставини що пом`якшують і обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття, активне сприяння у розкриття злочину.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Разом з тим суд не знаходить підстав застосувати до обвинуваченого покарання нижче встановленої межі санкції ч.2 ст.122 КК України, як про це клопотав адвокат обвинуваченого.
Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання, з урахуванням того, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення в стані обмеженої осудності, суд прийшов до висновку про доцільність призначення покарання ОСОБА_3 в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі строком на два роки, на підставі ст.75 КК України звільнивши від відбування покарання з іспитовим строком на один рік та покласти на нього обов`язки, визначені п. 2,3,4 ст. 76 КК України.
Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 20, 93, 94 КК України, ст. 504 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_3 примусовий захід медичного характеру - надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання - немає.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.125 КК України, суд,
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на один рік.
На підставі п.п.2,3,4 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки протягом встановленого судом іспитового строку в один рік: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
На підставі п.1 ч.1 ст. 94 КК України застосувати до ОСОБА_3 примусовий захід медичного характеру - надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку .
Речовий доказ - граблі з держаком - знищити.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Миронівський районний суд.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції
Суддя: підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом
Суддя: ОСОБА_1