Справа № 1-505/10
В И Р О К

іменем України

28.09.2010 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Лисенка Владислава Вікторовича

при секретарі: Ярмольській І.В.

за участі прокурора: Будніка І.А., Федоренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за обвинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, українки, громадянки України, що має середню освіту, неодруженої, не працюючої, раніше не судимої, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, с. хотів, вул. І.Франка, 48, -

· у вчиненні злочину, передбаченого ст. 166 КК України, -

·

В С Т А Н О В И В:

07.06.1993 року ОСОБА_1 народила ОСОБА_2.

ОСОБА_1, в порушення вимог ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" щодо обов'язку батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання та створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також вимог ст. 150 Сімейного кодексу України, відповідно до якої на батьків покладено обов'язок піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний га моральний розвиток, будучи матірю неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, протягом останніх 6 років злісно не виконує встановлені законом обовязки по догляду за сином.

Зокрема, ОСОБА_2 О,В. з 7 класу без поважних причин став пропускати заняття в Хотівській ОСОБА_3 ст., грубо порушував дисципліну, а в 9 класі майже не відвідував школу, не дивлячись на виділення індивідуальних годин для його навчання.

За час навчання сина ОСОБА_1 не забезпечувала відвідування ним школи, не вживала заходи з метою залучення його в шкільний процес. Згідно характеристики Хотівської ЗОШ ОСОБА_2 закінчив школу, маючи початковий рівень навчальних досягнень. Однією з причин такої поведінки стало недбале ставлення матері до виховання сина.

З 2003 року ОСОБА_2 перебуває на диспансерному обліку в дитячого психіатра з діагнозом: розлад особистості та поведінки на резидуально-органічному фоні. Психоорганічний синдром з емоційно-вольовою незрілістю. Проте, ОСОБА_1 не вживала будь-яких заходів з метою його лікування.

Злісне невиконання з боку ОСОБА_1 обов'язків по догляду за дитиною призвело до того, що ОСОБА_2 разом з іншими неповнолітніми протягом 2009 року скоїв злочини, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 190 КК України, а 15.09.09 році у приміщенні будинку, де проживає неповнолітній ОСОБА_2 разом з матір'ю та вітчимом, був виявлений особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який він зберігав для власного вживання.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.09 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, до неповнолітнього ОСОБА_2 застосований примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері.

Проте, ОСОБА_1 контролю за поведінкою сина не здійснювала, вихованням не займалась, явку на реєстрацію в КВІ не забезпечувала.

Неналежне виконання з боку ОСОБА_1 обов'язків щодо нагляду та проведення виховної роботи призвело до внесення начальником PB КВІ до суду подання про скасування ОСОБА_2 звільнення від відбування покарання з випробуванням за вироком від 21.08.09. Постановою суду від 30,03.10 вказане подання залишено без задоволення. Винесене рішення обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 не здійснювала посиленого виховного впливу та нагляду за поведінкою сина, не забезпечувала та не контролювала його явку до КВІ. Зокрема, відмовляла в наданні підлітку грошей на проїзд в м. Боярку для реєстрації. Таким чином, суд дійшов висновку щодо неналежного виконання ОСОБА_1 покладених на неї судом обов'язків.

За повідомленням керівника служби у справах дітей РДА на неодноразові письмові запрошення ОСОБА_1 разом з сином для проведення бесіди профілактично-виховного характеру протягом 2009 року жодного разу не з'явилась.

З боку ОСОБА_1 не забезпечуються необхідні умови проживання сина, який проживає в одній кімнаті разом зі сторонніми дорослими особами квартирантами. Таким чином, штучно створені незадовільні побутові умови для проживання неповнолітнього призвели до того, що він змушений ночувати у друзів.

25.03.2010 року стосовно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Постановою суду від 14.04.2010 року ОСОБА_1 піддана адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 51 грн.

Крім цього, ОСОБА_1 безпідставно обмежує сина в забезпеченні одягом та іншими предметами першої необхідності. Згідно її пояснення одяг ОСОБА_2 бере у друзів.

В судовому засіданні підсудна ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 166 КК України, визнала частково та суду пояснила, що у неї на вихованні перебуває неповнолітній син ОСОБА_2, який нерегулярно ходив до школи. Вона вихованням сина не займалась, не забезпечувала свого сина матеріально, не піклувалася про його здоровя, фізичний, духовний чи моральний розвиток, здобуття дитиною середньої освіти, внаслідок чого її син не відвідував заняття у школі та відставав у розумовому розвитку. Він сам не хотів ходити в школу В 2009 року її син був засуджений за злочини, а також у нього було виявлено наркотики, які він зберігав для власного вживання.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини підсудною ОСОБА_1, її вина у вчиненні злочину, підтверджується:

- показами на досудовому слідстві потерпілого ОСОБА_2, який не був доставлений в судове засідання з поважних причин, і його покази були оголошені судом, який пояснював, що його безпосереднім вихованням займалися покійні дідусь ОСОБА_4 і бабуся ОСОБА_5 приблизно до 2006 року. Мама ОСОБА_1 його вихованням не займалася, не допомагала навчатися у школі, не відвідувала батьківські збори та матеріально не забезпечувала. У 2008 році він закінчив Хотівську ОСОБА_3 ступенів з незадовільними оцінками, тому що відвідував школу у 9 класі приблизно 30 календарних днів протягом навчального року. Майже весь вільний час він проводив в комп'ютерному клубі в с. Хотів.

З рідною матір'ю знаходиться в поганих стосунках, вона не звертає на нього уваги, не пускає в свою кімнату, не дає дивитися телевізор, не дає грошей. В ОСОБА_2 немає власної кімнати, живе з квартирантами, хоча і просив маму виділити маленьку кімнату. Після смерті дідуся, приблизно з 2006 року, від матері не отримує кошти на одяг, на харчування та на відпочинок. Всі кошти останні 4 роки заробляє самостійно. У зв'язку з тим, що ні мати, ні вітчим не забезпечували матеріально, він неодноразово крав у них гроші та виносив з дому побутову техніку.

Взимку 2008 року ОСОБА_1 вигнала його з будинку, після чого він проживав у своїх друзів два місяці, а також літом 2009 року його матір також вигнала з будинку, після чого він проживав на даху будинку, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Заболотного, 30/1;

- показами на досудовому слідстві свідка ОСОБА_6, який не з′явився в судове засідання з поважних причин і його покази були оголошені судом, який пояснював, що він працює на посаді ст. о/у ВКМСД Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області з 2007 року. ОСОБА_1 неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки, вихованням своєї дитини ОСОБА_2 не займається, матеріальної допомоги, як від матері, ОСОБА_2 не отримує. В будинку незадовільний санітарний стан. Окрема кімната у підлітка відсутня, у зв'язку з цим він вимушений проживати разом із сторонніми особами - квартирантами та іноді ночувати на горищі будинку. ОСОБА_1 долею сина не цікавиться, будь-які кошти на власні потреби, в тому числі на одяг, ОСОБА_2 не отримував. ОСОБА_1 контролю за поведінкою сина не здійснювала, вихованням не займалась, явку на реєстрацію в КВІ та ВКМСД не забезпечувала;

- показами свідка ОСОБА_7, яка суду пояснила, що вона працює на посаді спеціаліста виконавчого комітету Хотівської сільської ради з 2003 року та відповідає за соціальну сферу. ОСОБА_1 не вживала будь-яких заходів з метою залучення дитини в шкільний процес, школу не відвідувала, долею сина не цікавилася, створила такі умови проживання, що дитина вимушена ночувати у друзів, тому що в будинку проживає багато квартирантів. Будинок ОСОБА_1 складається з чотирьох кімнат, але окремої кімнати для ОСОБА_2 немає. Хотівською сільською радою ОСОБА_1 неодноразово попереджувалась про адміністративну відповідальність за ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо відповідальності за ухилення від виконання передбачених законом обов'язків стосовно забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дитини. Проте, будь-яких висновків нею не було зроблено.

Крім того, вину ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 166 КК України, повністю підтверджують докази, які є в матеріалах справи і які були досліджені в ході судового слідства, а саме:

· копія вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 21.08.2009 року, яким ОСОБА_2 було засуджено за ч 2 ст. 185 КК України 2-х років позбавлення волі з випробуванням 2 роки, з якого суд робить висновок, що неповнолітній, позбавлений належної уваги з боку матері, вчинив крадіжку, його законний представник ОСОБА_1 в судове засідання не з′явилась;(а.с.6)

· копія постанови Голосіївського районного суду від 09.08.2009 року, якою ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч 1 ст. 190 КК України та застосовано до нього заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері, з якої суд робить висновок, що підсудна згідно зазначеної постанови повинна була контролювати поведінку неповнолітнього сина, однак цього вона не робила (а.с. 9-10);

· копія постанови Києво-Святошинського районного суду від 30.03.2010 року згідно якої подання кримінально-виконавчої інспекції щодо скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням залишено без задоволення, як вбачається з постанови суду мотивом винесення такого рішення був неналежний контроль матері ОСОБА_1 за поведінкою сина (а.с.11);

· копія листа на ім′я начальника відділу кримінально-виконавчої інспекції з якого вбачається, що ОСОБА_1 чотири рази запрошувалась до служби у справах дітей Києво-Святошинської райдержадміністрації, однак на жодне з чотирьох запрошень не відреагувала (а.с.12);

· копія вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.03.2010 року, яким ОСОБА_2 було засуджено за ч 1 ст. 309 КК України до штрафу в сумі 850 грн. (а.с. 18-19);

Як вбачається, внаслідок злісного невиконання обов′язків по догляду з боку матері неповнолітній ОСОБА_2 неодноразово вчиняв умисні злочини, залишив навчання в школі, тобто фактично відбулась деградація його особистості і він перетворився на суспільно небезпечну особу, що підтверджує тяжкі наслідки вчиненого підсудною діяння.

· копія протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч 1 ст. 184 КУпАП (а.с. 21-22);

· копія постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.04.2010 року, якою її було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 184 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн. (а.с. 23);

· акт обстеження житлово-побутових умов проживання сімї ОСОБА_1, згідно якого в будинку неохайно, кімнати потребують ремонту. В кімнатах розміщено по 5-6 ліжок для квартирантів. Окрема кімната для ОСОБА_2 відсутня. Хлопець проживає разом з 5 квартирантами. Мати не приймає участі у вихованні сина, ОСОБА_2 часто не буває вдома (а.с. 28);

· копія витягу з журналу 8-А класу Хотівської ЗОШ за 2006-2007 навчальні роки, згідно якого ОСОБА_2 без поважних причини було пропущено 144 заняття (а.с. 29-30).

Суд визнає, що підсудна потерпілий ОСОБА_2, свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 давали правдиві покази, які підтверджуються іншими доказами, дослідженими в ході судового слідства.

Тому, оцінивши зібрані по справі та досліджені в ході судового слідства докази, суд приходить до переконання, що вина підсудної ОСОБА_1 повністю доведена і її дії суд кваліфікує за ст. 166 КК України, як злісне невиконання батьківських обовязків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки. При цьому злісність виражається в тривалому системному невиконанні своїх батьківських обовязків, в неодноразових зверненнях різних органів державної влади до підсудної з приводу недопущення зазначених порушень. Тяжкими наслідками суд визнає те, що внаслідок злісного невиконання обов′язків по догляду з боку матері неповнолітній ОСОБА_2 неодноразово вчиняв умисні злочини, залишив навчання в школі, тобто фактично відбулась деградація його особистості і він перетворився на суспільно небезпечну особу, що підтверджує тяжкі наслідки вчиненого підсудною діяння.

Обставин, що помякшують покарання підсудної ОСОБА_1, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання підсудної ОСОБА_1 відповідно до ст. 67 КК України суд визнає вчинення злочину щодо особи, яка перебуває в матеріальній залежності від винної.

Призначаючи покарання підсудній ОСОБА_1, суд враховує ступінь тяжкості, обставини вчиненого злочину та особу підсудної ОСОБА_1, яка вчинила злочин середньої тяжкості, раніше не судима, посередньо характеризується за місцем проживання, в тому числі як вбачається з характеристик як особа, яка не займається вихованням сина, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, не розкаялась у вчиненому злочині, хоча суд вважає, очевидним і встановленим факт злісного невиконання підсудною своїх обов′язків внаслідок чого її неповнолітній син неодноразово вчиняв злочини, був позбавлений будь-якої матеріальної допомоги, був незабезпечений житловими умовами та одягом, тому з урахуванням обставин справи та даних про особу підсудної, суд приходить до переконання про необхідність призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ст. 166 КК України і не знаходить підстав для призначення іншого виду покарання, передбаченого санкцією ст. 166 КК України.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 323-324 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 166 КК України та призначити їй покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_1 рахувати з 21 вересня 2010 року.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишити взяття під варту та тримання в СІЗО Управління ДДУ з ПВП в м. Києві, взявши її під варту в залі суду.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області протягом 15 діб з дня його проголошення через Києво-Святошинський районний суд прокурором, а засудженою в той же термін з моменту вручення їй копії вироку.

СУДДЯ: