ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/588/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" липня 2015 р.
Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0004081 від 7.05.2015 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 30.01.2014 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
28 квітня 2015 року приблизно о 13 год. 00 хв. ОСОБА_5 , повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись в кв. АДРЕСА_2 , де він мешкає з братом ОСОБА_6 та його дружиною ОСОБА_4 , керуючись раптово виниклим умислом, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу через не замкнені міжкімнатні двері проник до кімнати ОСОБА_4 , звідки викрав праску «Scarlet ceramik» вартістю 302 гривні 40 копійок, яка їй належить. Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_4 матеріальну шкоду на суму 302 гривні 40 копійок.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, щиро розкаявся та суду показав, що 28 квітня 2015 року, перебуваючи вдома, він зайшов до кімнати, де проживає його брат з дружиною та викрав звідти праску «Скарлет». В цей час дружина брата - ОСОБА_4 була на роботі. Взявши праску ОСОБА_5 відніс її до ломбарду та здав, за що отримав грошові кошти.

Потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що ОСОБА_5 являється братом її чоловіка. Коли її не було вдома ОСОБА_5 зайшов до їх кімнати та викрав праску, яка їй належить. В подальшому ОСОБА_5 повернув праску, але вона вже не працювала. Потерпіла просила призначити покарання згідно чинного законодавства та вказала, що не має претензій до обвинуваченого.

Показання обвинуваченого та потерпілої є логічними, послідовними та не викликають у суду сумніву щодо їх щирості.

Дослідження інших доказів щодо тих обставин матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 які ніким не оспорюються, судом за згодою учасників судового провадження та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним. Судом з`ясовано, що обвинувачений та потерпіла правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позицій не має, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання зі змінами і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України є щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який кримінальний закон відносить до злочину середньої тяжкості, обставину, яка пом`якшує покарання, відсутність обтяжуючих обставин, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, на утриманні має матір 1942 р.н. інваліда другої групи, за місцем проживання характеризується формально позитивно.

Крім цього, при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України 28.04.2015 року, тобто після фактичного відбуття іспитового строку за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 30.01.2014 року. Як вбачається з відповіді Дарницького районного відділу кримінально-виконавчої інспекції від 15.07.2015 р. ОСОБА_5 перебуває на обліку й з урахуванням того, що стосовно ОСОБА_5 22.08.2014 р. внесено відомості до ЄДРДР за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, клопотання про звільнення останнього від призначеного покарання по закінченню іспитового строку за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 30.01.2014 року до суду не направлялось.

Водночас, відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року із змінами, у випадках вчинення особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, нового злочину після закінчення іспитового строку суди повинні долучати до справи копію судового рішення про звільнення засудженого від призначеного покарання або про направлення його для відбування останнього. Якщо таке рішення не ухвалювалося, суд при розгляді справи про новий злочин не вправі призначити покарання за сукупністю вироків.
З урахуванням наведеного, незначних наслідків вчиненого, суд призначає ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України. Разом з цим, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, даних про особу винного, який має постійне місце реєстрації та проживання в м. Києві, усвідомлення обвинуваченим протиправності своєї поведінки та вчинення дій на відновлення прав потерпілої, суд вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням з призначенням мінімального іспитового строку, вважаючи таке покарання необхідним, достатнім і справедливим для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік. Відповідно до п.п. 2-4 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Речовий доказ: дублікат договору № залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 395 КПК України, до Апеляційного суду міста Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору та засудженому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

СУДДЯ: