У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Селівона О.Ф.

суддів

Кузьменко О.Т., Лавренюка М.Ю.,

за участю прокурора

Брянцева В.Л.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 30 серпня 2007 року кримінальну справу за касаційним поданням
прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції,
касаційними скаргами захисника ОСОБА_1 та
засудженого ОСОБА_2 на вирок апеляційного суду Закарпатської області від
4 червня 2007 року.

Цим
вироком засуджені:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Ужгорода Закарпатської
області, працював ІНФОРМАЦІЯ_2 Ужгородського ТОВ „ Комфорт-сервіс”, судимості
не має

та

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець м. Ужгорода Закарпатської
області, непрацюючий, судимості не має,

кожний за п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115
КК України на 14 років позбавлення волі
з конфіскацією майна, яке є власністю
кожного.

Постановлено стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь потерпілої
ОСОБА_4 солідарно 612 грн. на
відшкодування завданої матеріальної
шкоди та 150 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також на користь
держави судові витрати - з кожного по
422 грн. 88 коп.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнані винними у вчиненні умисного
злочину за таких обставин.

У вересні 2006 року ОСОБА_2 розповів своєму знайомому
ОСОБА_3, що ОСОБА_5, з яким він напередодні познайомився, має матеріальний
достаток і запропонував його вбити, щоб
заволодіти коштами, ювелірними виробами та автомобілем останнього, на що
ОСОБА_3 погодився.

Після того, як 11 листопада 2006 року ОСОБА_5 домовився
із ОСОБА_2 про зустріч біля супермаркету „Делікатес” у м. Ужгороді,
останній про місце зустрічі повідомив ОСОБА_3.

У цей же день приблизно о 22 годині засуджені зустрілись
в обумовленому місці з ОСОБА_5, який приїхав автомобілем „ Пежо - 206”, та,
здійснюючи свою попередню домовленість про вбивство ОСОБА_5, виманили його за
місто в бар „Севан - Трапезна”, розташований поряд з окружною дорогою в м.
Ужгороді, вул. Слави, 21, де вживали алкогольні напої, після чого запросили
ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ввівши його в оману про те, що той проживає поруч.

Відвівши ОСОБА_5 на 150-200 м від окружної дороги на
городні ділянки, бажаючи позбавити його життя з метою заволодіння майном, у
тому числі й автомобілем, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 напали на нього. При цьому ОСОБА_3
першим ударив ОСОБА_5 кулаком в обличчя, від чого той упав на землю, і
засуджені завдали йому удари кулаками і ногами по голові та тулубу. Далі
ОСОБА_3, сівши на ОСОБА_5 та встромивши поруч у землю кухонний ніж, який викрав з бару, став руками здавлювати
його шию, а ОСОБА_2 сів ОСОБА_5 на
груди, притиснув коліньми його руки та, висмикнувши із землі ніж, тричі вдарив
ним потерпілого в праву частину шиї, заподіявши проникаючі колото-різані поранення
з пошкодженням кровоносних судин та пристінкової плеври, що викликало внутрішню
кровотечу та шок.

Внаслідок зазначених дій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ОСОБА_5 помер на місці, а засуджені,
обшукавши вбитого, заволоділи його грошима в сумі 400 грн. та 10000 угорських
форинтів, що складає 248 грн. 74 коп., мобільним телефоном “Моторола”, золотими
ланцюжком, браслетом та каблучкою, автомобілем „ Пежо - 206”, вартість яких
відповідно 735грн., 2797 грн. 60 коп., 2441 грн..60 коп., 843 грн. 50 коп. та 39192 грн.

Суд у мотивувальній частині вироку виключив як зайву
кваліфікацію дій засуджених за ч. 4 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК України.

У касаційному поданні прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, посилаючись на
те, що суд безпідставно виключив з обвинувачення засуджених кваліфікацію їх дій
за ч. 4 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК України, просить вирок скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд.

За змістом касаційних скарг та доповнень до них:

захисник ОСОБА_1 в інтересах засудженого
ОСОБА_3 вважає, що судом
при розгляді справи неналежно оцінені докази, внаслідок чого його висновки про
наявність між засудженими попередньої змови на вчинення вбивства ОСОБА_5 з
корисливих мотивів суперечить фактичним обставинам справи. Стверджує, що
причиною застосування засудженими насильства до ОСОБА_5 була непристойна
поведінка останнього, пов'язана з його нетрадиційною сексуальною орієнтацією, і
умисел на заволодіння майном потерпілого виник у засуджених лише після його
смерті. Захисник також посилається на те, що суд, визначаючи мотив дій
засуджених, необґрунтовано прийняв до уваги показання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 під
час досудового слідства, оскільки їх зміст однозначно не свідчить про наявність
між ними попередньої домовленості про вбивство потерпілого з корисливих
мотивів. Крім того, зазначає про порушення органами досудового слідства права
ОСОБА_3 на захист. З огляду на викладене просить вирок скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд;

засуджений ОСОБА_2 вказує,
що не мав попередньої змови з ОСОБА_3 про скоєння вбивства ОСОБА_5 з метою
заволодіння його майном, до застосування насильства його спонукала непристойна
і образлива поведінка ОСОБА_5, внаслідок чого він знаходився у стані сильного
душевного хвилювання, заперечує, що завдавав удари ОСОБА_5 ножем. Також
стверджує, що наміру заволодіти автомобілем потерпілого не мав, а лише
використав його для того, щоб перевезти тіло останнього. Уважаючи, що досудове
слідство по справі проведено однобічно й неповно, з порушенням вимог ст. 218
КПК України, а викладені у вироку висновки щодо його винуватості у вчиненні
інкримінованих злочинів не відповідають фактичним обставинам справи, просить
вирок скасувати, а справу направити на нове розслідування.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, прокурора, який підтримав касаційне подання та вважав, що
касаційні скарги захисника ОСОБА_1 та засудженого ОСОБА_2 необхідно
задовольнити частково, вивчивши матеріали справи, доводи касаційних подання, скарг та доповнень, колегія суддів уважає, що
касаційне подання підлягає задоволенню, а касаційні скарги - частковому
задоволенню.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пред'явлено обвинувачення в тому, що вони, вступивши в
змову про вбивство з корисливих мотивів ОСОБА_5, із цією метою напали на
нього й, застосувавши насильство, небезпечне для життя та здоров'я потерпілого, вчинили його умисне вбивство,
після чого заволоділи його майном у великих розмірах та автомобілем. Такі дії
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з урахуванням зміни прокурором у суді обвинувачення, кваліфіковані за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст.
289 КК України.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції
встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, домовившись вбити ОСОБА_5 з метою заволодіння його майном, у тому
числі й автомобілем, учинили на
останнього напад, у процесі якого завдали
потерпілому численні удари руками і ногами в різні частини тіла, заподіявши
йому перелом ребра, закриту черепно - мозкову травму, забій речовини головного
мозку та інші пошкодження в області голови, шиї та обличчя, після чого
ОСОБА_3 здавив його шию руками, що
призвело до перелому хрящів гортані та вивиху під'язикової кістки, а ОСОБА_2
завдав ОСОБА_5 три удари ножем в область шиї, заподіявши проникаючі колото-різані
поранення з пошкодженням кровоносних судин та пристінкової плеври, що викликало
внутрішню кровотечу та шок, після чого заволоділи автомобілем та іншим майном
потерпілого.

За висновком судово-медичної експертизи виявлені в ОСОБА_5 тілесні
ушкодження у вигляді колото-різаних порань шиї з пошкодженням кровоносних судин
та пристінкової плеври, закритої черепно-мозкової травми
відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, суд визнав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 учинили умисне вбивство
ОСОБА_5 та заволодіння його автомобілем
і іншим майном під час розбійного нападу, поєднаного із насильством,
небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, тобто скоїли кілька злочинів.

Відповідно до ст. 33 КК України вчинення особою двох або більше злочинів,
передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої
частини цього Кодексу, за жоден з яких її не було засуджено, визнається
сукупністю злочинів. При сукупності
злочинів кожен з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною
статті Особливої частини КК України.

Визнаючи зайвою кваліфікацію дій засуджених за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289
КК України, суд ці вимоги закону залишив поза увагою.

Крім того, у роз'ясненнях, що містяться в п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 р. “Про судову практику в справах
проти життя та здоров'я особи”, зазначено, що в разі вчинення умисного вбивства
під час розбійного нападу, незаконного заволодіння транспортним засобом, дії
винної особи кваліфікуються, крім п. 6
ч. 2 ст. 115 КК України, ще й за ч. 4 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК України.

При цьому як із закону, так і з даних роз'яснень постанови Пленуму
Верховного Суду України, не випливає, що зазначені дії винних осіб
кваліфікуються за сукупністю злочинів лише за умови коли умисне вбивство не
планувалось. Тому такий висновок суду у вироку є помилковим.

Таким чином, доводи прокурора в касаційному поданні про те, що, виключаючи
як зайву кваліфікацію дій засуджених за ч. 4 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК
України, суд порушив вимоги закону, є
обгрунтованими.

З
огляду на викладене вирок суду згідно з ч. 1 п. 2 ст. 398, ст. 371 КПК України
підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд, при якому
належить дослідити всі обставини та докази по справі, дати їм належну оцінку і
в разі доведеності вини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих злочинів,
правильно кваліфікувати їх дії та призначити покарання відповідно до вимог
закону.

Що ж стосується решти доводів, які містяться в касаційних скаргах
засудженого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_1, вони підлягають ретельній перевірці
та оцінці при новому розгляді справи.

Підстав для направлення справи на нове розслідування, як про це просить у
касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2, у
тому числі й з підстав неналежного виконання органами досудового слідства вимог
ст. 218 КПК України, не вбачається, оскільки відповідно з протоколом
пред'явлення обвинуваченому матеріалів справи ОСОБА_2 та його захисник
04.04.2007 р. після оголошення їм про закінчення досудового слідства
ознайомлені з матеріалами кримінальної справи в повному обсязі (т. 3, а.с.
336).

Враховуючи
наведене й керуючись статтями 395 і 396 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, задовольнити, касаційні скарги захисника ОСОБА_1 та
засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду
Закарпатської області від 4 червня 2007 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд у той же суд в іншому складі суддів.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - тримання під вартою залишити без
змін.

Судді:

СЕЛІВОН
О.Ф., КУЗЬМЕНКО
О.Т. ЛАВРЕНЮК М.Ю.