АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЦЕНТРАЛЬНОГО РЕГІОНУ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА№4-1-2007

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗО січня 2007 року м. Київ

Військовий апеляційний суд Центрального регіону України у
складі: головуючого - полковника юстиції БРЕДЕЛЬОВА О.М., при секретарі
ЗІНЧЕНКО Т.М., за участю прокурора відділу
Генеральної прокуратури старшого радника юстиції БАЗУРКАЄВА О.А., скаржника
ОСОБА_1. та його захисника - адвоката ОСОБА_2, розглянувши скаргу громадянина ОСОБА_1.
на постанову про порушення кримінальної справи від 15 вересня 2006 року,

встановив:

15 вересня 2006 року слідчим в особливо важливих
справах Генеральної прокуратури України майором юстиції Рудь Ю.О. винесено
постанову, згідно якої порушено кримінальну справу стосовно громадянина ОСОБА_1 за ознаками злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 425 КК України.

Вказана кримінальна справа об'єднана в одне провадження з кримінальною
справою за фактом викрадення та нестачі
понтонно-мостового парку ПМП, 1979 року випуску, який знаходився на
зберіганні у в/ч А0563, за ознаками злочинів,
передбачених ст.ст. 191, ч.5, 410 ч.2, 423 ч.2, 424 ч.З та 366 ч.2 КК України.

Не погоджуючись з постановою від 15 вересня 2006 року, громадянин ОСОБА_1. подав до суду скаргу, в якої просить вказану постанову скасувати. В обґрунтування цього
він вказує, що висновки слідчого про вчинення ним інкримінованих йому діянь у
зв'язку з виконанням посадових обов'язків є помилковими,
оскільки слідчий не мав під час порушення справи, не має і зараз доказів щодо
причетності його до договору купівлі
- продажу від 3 грудня 2002 року між ЗАТ „Спец агро" та ДП
„Укроборнекспорт". Як військова
службова особа і командир військової частини А2574 (м. Ніжин Чернігівської
області), він не мав ніякого відношення до реалізованого майна між цими
фірмами.

Майно, яке,
слідство вважає втраченим, було завезене за вказівкою старшого начальника -заступника Начальника інженерних військ ЗС України, і знаходилося на
території іншої військової частини А2750, яка розташована поруч.

Командир
останньої частини зобов'язаний був поставити на облік це майно та доповісти
старшому начальнику, але він цього не зробив.

На підставі цього відсутня шкода,
що могла б бути заподіяною ним.

Тому, на думку скаржника, слідчий, згідно з вимогами ст.ст. 94 та 98 КПК України, не мав приводів і підстав
порушувати кримінальну справу.

В судовому
засіданні громадянин ОСОБА_1. та його захисник - адвокат ОСОБА_2. повністю
підтримали вимоги даної скарги, та просили її задовольнити, вважаючи, що
кримінальну справу стосовно нього, Супруновича, порушено безпідставно.

Прокурор заперечував проти задоволення скарги, та заявив в суді, що слідчий
мав всі приводи та підстави для порушення кримінальної справи стосовно
ОСОБА_1..

Заслухавши
учасників процесу, та вивчивши представлені до суду матеріали кримінальної справи, суд вважає оскаржувану постанову слідчого
законною та обґрунтованою, виходячи при цьому з наступного.

12
червня 2001 року в Управлінні начальника інженерних військ ГШ ЗС
України (вч А0107) був виписаний наряд за № НОМЕР_1 на передачу з військової частини А0563 (м. Охтирка
Сумської області) у військову частину А2574 32 річкових ланок, 4 берегових ланок і 2 вистілок понтонно-мостового парку ПМП, 1979 року випуску, для проведення передпродажної підготовки. У
цьому наряді було визначено, що доставка зазначеного
військового майна повинна здійснюватися засобами вантажоотримувача.

13 червня 2001 року вказаний наряд надійшов для
організації виконання у військову частину А2574.

14
червня 2001 року полковник ОСОБА_1., будучи військовою службовою
особою -командиром в/ч А2574, недбало ставлячись до служби та діючи всупереч вимогам
Положення про військове (корабельне) господарство ЗС України, відповідно до
якого приймачами можуть призначатися тільки штатні матеріально-відповідальні
особи (військовослужбовці та службовці) і Інструкції про порядок реєстрації

2

виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей (затвердженої наказом МО України за №99 від 16.05 1996 p.), відповідно до якої довіреність на одержання цінностей видається тільки
особам, що працюють на даному підприємстві,
незаконно і безпідставно дав розпорядження підлеглим працівникам на оформлення та видачу довіреності і особисто підписав як
командир в/ч А2574 довіреність серії НОМЕР_2. на ім'я сторонньої особи - громадянина ОСОБА_3, який не являвся службовцем військової частини,
на отримання від в/ч
А0563 вище вказаного військового майна.

15 червня 2001 року на підставі зазначеної
довіреності громадянину ОСОБА_3. по наряду за №НОМЕР_1 від 12.06.2001
року з в/ч А0563 було
видане це майно.

У подальшому, в період з 15 червня по 2 серпня 2001 року вище значене військове майно,
було перевезене на понтонних автомобілях ЗАТ
„Спецагро", інтереси якого представляв ОСОБА_3, з військової частини А0563
до військової частини А2750 сусідньої з військовою частиною А2574.

2 серпня 2001 року ЗАТ „Спецагро" передало
зазначене майно на підставі договору за №НОМЕР_3 разом з понтонними автомобілями на
зберігання в/ч А2750, як майно підприємства.

У період липня-серпня 2001 року ОСОБА_3 особисто повідомив
командира в/ч А2574 полковника ОСОБА_1. про те, що
одержане ним по його довіреності з в/ч А0563 військове майно завезено на
територію сусідньої в/ч 2750, звідки їх можна було безперешкодно
перемістити до в/ч А2574, оприбуткувати встановленим порядком та забезпечити
збереження.

Незважаючи на це, полковник ОСОБА_1. продовжуючи недбало ставитися до
служби і, діючи всупереч вимогам п.п. 12,46,47 Керівництва по обліку озброєння, техніки, майна та інших
матеріальних засобів у ЗС, частини 2, достовірно знаючи про те, що на підставі незаконно
виданої ним довіреності було отримане військове майно і завезено
на територію сусідньої військової частини, документів про використання довіреності у ОСОБА_3 не витребував, будь-яких заходів
щодо своєчасного і повного оприбуткування та забезпечення збереження одержаних матеріальних цінностей за виданою ним
довіреністю не вжив.

Зазначене майно, в період з серпня 2001 року до 28 травня 2003 року, знаходилося на території в/ч А2750 як майно ЗАТ „Спецагро", де йому було проведено
передпродажну підготовку, після чого в період з ЗО січня по 28 травня 2003 року воно було безоплатно вивезено
вказаним підприємством з території в/ч А2750 і реалізовано на внутрішньому ринку України.

Внаслідок недбалого ставлення командира в/ч А2574 полковника ОСОБА_1. до служби вказане майно було втрачено і
державі заподіяно матеріальні збитки на загальну суму 130354 грн. 73 коп., що в 500
і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Під час проведення досудового слідства слідчим були отримані докази, які
вказують на наявність в діях ОСОБА_1. ознак
злочину, передбаченого ч.2 ст. 425 КК України. На підставі цих доказів слідчим 15 вересня 2006 року було порушено кримінальну справу стосовно ОСОБА_1,. оскільки, як вказано в постанові, приводом до порушення
кримінальної справи відносно останнього є безпосереднє виявлення ознак злочину, а підставами для цього є наявність
достатніх даних, наведених вище.

Порушень слідчим при винесенні вказаної постанови вимог ст.ст. 94, 98 КПК України суд не знайшов.

Що ж стосується юридичної кваліфікації дій ОСОБА_1., наведеної в
оскаржуваної постанові, то вона може бути скорегована під час досудового
слідства на підставі отриманих доказів. Також при проведенні слідчих дій повинно бути перевірено і інші доводи, представлені
як самим Супруновичем так і його захисником, що само по собі
можливо лише за умови порушення стосовно цієї особи кримінальної справи.

Таким чином, підстав для задоволення
скарги ОСОБА_1. суд не знаходить.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 234 КПК України, військовий апеляційний
суд регіону

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу громадянина ОСОБА_1. на постанову слідчого в особливо важливих
справах Генеральної прокуратури України
майора юстиції Рудь Ю.О. від 15 вересня 2006 року про порушення кримінальної
справи стосовно громадянина ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.
2 ст. 425 КК України - залишити без
задоволення.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду України через військовий
апеляційний суд Центрального регіону України протягом одного місяця з моменту
оголошення постанови.