Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 11/0690/388/11
Стаття ч.2 ст. 121 КК
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2011 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого.................................ОСОБА_1,

суддів..............................ОСОБА_2, ОСОБА_3

при ОСОБА_4

з участю:

прокурора.....................................ОСОБА_5

адвоката………………………....ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією державного обвинувача помічника прокурора Брусилівського району на вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 28 березня 2011 року, яким,

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, працюючого в ТОВ «ОСОБА_2 АГРО» смт. Брусилів трактористом, раніше не судимого,

засуджено:

- за ст. 119 КК України на 5 (пять) років позбавлення волі;

- за ч.1 ст. 122 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі;

Згідно ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно ОСОБА_7 визначено 5 (пять) років позбавлення волі.

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України, українця, непрацюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_7. раніше не судимого,

засуджено:

- за ч. 1 ст. 122 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_7 та ОСОБА_9 від призначеного покарання в звязку з закінченням строків давності.

Запобіжний захід підписку про невиїзд щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасовано.

Згідно вироку, 5 листопада 2003 року близько 1-ї години ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на вул. Центральній в с. Хомутепь, Брусилівського району, Житомирської області розпивали спиртні напої. Під час розпиття спиртних напоїв ОСОБА_10 раптово перекинув лавочку зі спиртним та закускою і побіг в напрямку магазину. ОСОБА_7, обурившись на такі його дії, побіг за ним навздогін, а в подальшому за ними на милицях пішов і ОСОБА_8, у якого права нога була в гіпсовій повязці. Наздогнавши ОСОБА_10 біля приміщення магазину, розташованого по вул. Центральній, 19 в с.Хомутець, ОСОБА_7 на грунті виниклих особистих неприязних відносин, наніс ОСОБА_11 ліктем правої руки два удари в область щелепи, від чого той упав на землю. В цей час до них підійшов ОСОБА_8. який милицею і ногою в гіпсовій пов'язці, а ОСОБА_7 руками та ногами, умисно нанесли чисельні удари по тулубу та ногах ОСОБА_10.

В результаті нанесених ОСОБА_7 ударів ОСОБА_10 в область щелепи, які спричинили падіння останнього на землю, ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді крововиливу під м'які мозкові оболонки і в речовину головного мозку, крововиливів в м'які тканини голови на лобі і в потиличній ділянках, синців в ділянці нижньої повіки правого ока, верхньої повіки лівого ока, і які знаходяться в прямому причинному звязку зі смертю. Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась крововиливом під оболонки і в речовину головного мозку, яка ускладнилась набряком-набуханням головного мозку і його здавленням.

Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 умисно заподіяли потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритої тупої травми грудної клітини, яка супроводжувалась переломами 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 ребер справа по серединно-ключичній лінії без розриву плеври, аналогічних переломів 7, 8 ребер по передньо-підпахвинній лінії, синців по передній поверхні грудної клітини на межі з шиєю по середній вертикальній лінії тіла, над лівим соском, під правим соском, численних синців по передній поверхні лівого плеча в середній частині; закритої тупої травми шиї, яка супроводжувалась поперечним переломом під'язикової кістки по середній вертикальній лінії з наявністю крововиливів в проекції переломів, крововиливів в мякі тканини шиї по правій боковій поверхні та легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на передній поверхні, в проекції обох колінних суглобів, по передній поверхні обох гомілок в верхній частині а також на задній поверхні обох ліктьових суглобів саден, розташованих нижче рівня шкіри, аналогічного садна на лобі зліва.

В апеляції прокурор просить скасувати вирок та постановити по справі новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і призначити покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України і призначити покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

Вважає, що вирок підлягає скасуванню в звязку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам справи та неправильним застосування кримінального закону. Посилається на те, що ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що коли він наздогнав ОСОБА_11 то вдарив його в ліву щелепу 2 рази і від удару ОСОБА_11 впав. При ОСОБА_8 він наніс потерпілому декілька ударів в область газа. Але під час досудового слідства ОСОБА_7, будучи допитаним в якості підозрюваного 04.11.2009 року показував, що він наніс удар ліктем правої руки в ліву сторону голови чи шиї потерпілого, потерпілий впав на землю. Потім він наносив удари потерпілому обома ногами по різних частинах тіла. Про те, куди саме приходились удари і скільки саме було ударів він точно вказати не може, оскільки був в стані спяніння. Потім потерпілого став бити ОСОБА_13. проте скільки саме було ударів і в які конкретно частини тіла він точно сказати не може /Т.1 а.с. 106-109/. Будучи додатково допитаним в якості підозрюваного 11.11.09р. ОСОБА_7 показав, що не виключає, що деякі удари, які він наносив потерпілому могли прийтися і в голову. Також показав, що ОСОБА_8 бив ОСОБА_11 Ці удари приходились потерпілому по різних частинах тіла. Їх кількість та локалізацію він вказати не може бо через стан спяніння і недостатнє освітлення не розгледів. При цьому він не виключає, що деякі з цих ударів могли прийтися і в голову потерпілого. Підтвердив, що крім нього і ОСОБА_8 потерпілого ніхто не бив. / Т. 1 а.с 145-146 /.

Будучи допитаним з участю захисника 09.01.2004 року, тобто через короткий проміжок часу від даної події ОСОБА_7 0.1. показував, що він наніс удар ліктем правої руки в щелепу. Потім двома руками штовхнув потерпілого в плечі, останній впав. Потім потерпілий встав, а ОСОБА_13 ногою штовхнув чоловіка в грудну клітку і останній впав на землю / т.1 а.с. 49/.

В судовому засіданні показав, що під час досудового слідства до нього фізичне і психологічне насильство не застосовувалось.

Згідно п. 12 Висновку комісійної судово - медичної експертизи даних по яких можливо було б встановити послідовність нанесення ударів не виявлено /Т.1 а.с. 234/. У п.25 даного висновку також зазначено, що конкретно розмежувати виникнення тілесних ушкоджень у постраждалого від дій ОСОБА_7 чи Лазарепка являється неможливим /т.1 а.с. 235/. Проте суд дані висновки не взяв до уваги.

Крім того, згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи тілесні ушкодження у ОСОБА_10М у вигляді важкої черепно-мозкової травми і травми грудної клітини могли виникнути в ніч на 05.11.2003 року, даних, які свідчать про виникнення тілесних ушкоджень до 05.11.2003 року не виявлено.

Також судом не було враховано, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 діяли узгоджено.

Заслухавши доповідача, засуджених, міркування прокурора, обговоривши доводи апеляцій та перевіривши матеріали кримінальної справи відповідно до вимог ст. 365 КПК України, судова колегія апеляцію прокурора залишає без задоволення, а вирок суду без зміни з наступних підстав.

При розгляді даної справи, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.22 КПК України, вжив всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і обєктивного дослідження обставин справи, як тих, що викривають, так і тих, що виправдують обвинувачених. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до обгрунтованого висновку, що тяжкі тілесні ушкодження, які були виявлені у ОСОБА_10 і внаслідок яких настала його смерть, виникли від падіння потерпілого на землю внаслідок ударів, які наніс йому підсудний ОСОБА_7 Висновки суду, що в діях ОСОБА_7 наявна необережна вина щодо смерті ОСОБА_11 обгрунтовані тим, що наносячи умисно два удари в область щелепи зі значною силою потерпілому він повинен був передбачити можливість падіння того на землю і настання від цього суспільно-небезпечних наслідків у виді смерті.

Це обєктивно стверджуються:

-висновком судово-медичної експертизи № 10 від 14.01.2004 року про те, що ОСОБА_10 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя у вигляді синців на обличчі, крововиливів під мякі покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в ділянці чола та потилиці, крововиливу під мяку мозкову оболонку на основі черепа із здавленням головного мозку, які знаходяться в прямому причинному звязку з його смертю та могли утворитися при нанесенні удару кулаками в ділянку обличчя з послідуючим падінням на площину (т. 1 а.с. 58-63).

-висновком комісійної судово-медичної № 144 від 11.01.2010 року, що виявлені у ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді крововиливу під м'які мозкові оболонки і в речовину головного знаходяться в прямому причинному зв'язку зі смертю. Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась крововиливом під оболонки і в речовину головного мозку та ускладнилась набряком-набуханням головного мозку і його здавленням. Виникнення важкої черепно-мозкової травми не виключає механізм нанесення удару в обличчя і після надання тілу прискорення падіння його з послідуючим контактом потиличної частини голови з твердою поверхнею. Висновок додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 3 за матеріалами справи від 12.01.2011 року свідчить що тілесні ушкодження у ОСОБА_10 у вигляді важкої черепно-мозкової травми і травми грудної клітини могли виникнути в ніч на 05.11.2003 року. ( т. 2 а.с.280-287).

Для більш детального зясування механізму спричинення тілесних ушкоджень та причини смерті потерпілого ОСОБА_10 судом першої інстанції викликались та допитувались за висновками судово-медичних експертиз експерти, які їх проводили.

При цьому, експерт ОСОБА_14, який проводив комісійну судово-медичну експертизу №144 пояснив, що черепно-мозкова травма могла виникнути від удару в обличчя і послідуючого падіння потерпілого. Що стосується пункту 11 експертизи - щодо встановлення кількості контактів тіла з тупими предметами, то не виключє, що їх було не менше 4-х ударів по голові - маючи на увазі нанесення ударів по голові- в обличчя при падінні з прискоренням.

Експерт ОСОБА_15 пояснив, що гематома, яка утворилась у потерпілого наростала поступово аж до набряку головного мозку. Гематома була в протилежному місці від нанесеного удару.

Експерт ОСОБА_16 також пояснив, що черепно-мозкова травма у потерпілого ОСОБА_10 могла виникнути від падіння на площину з висоти власного росту. Наявність синців на його обличчі свідчить, що йому були нанесені удари в обличчя. Точну дату смерті ОСОБА_10 встановити неможливо, але смерть настала не менше доби до розтину трупа. Судити скільки ударів було нанесено потерпілому неможливо, всі нанесені ушкодження виникли в короткий проміжок часу.

Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив у вироку, що показання ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не знаходяться у протиріччі із даними висновками експертиз щодо механізму їх утворення. При цьому, за показаннями ОСОБА_7, ОСОБА_10 він наніс два удари ліктем правої руки в обличчя, та декілька ударів ногою по тулубу, а ОСОБА_8 наносив удари в область грудей.

ОСОБА_8 стверджує, що два чи три рази милицею «штовхнув» ОСОБА_10 в область таза і ногою в гіпсовій повязці два рази вдарив ОСОБА_11 в область плеча з незначною силою. По голові ОСОБА_11 не бив. Зі слів ОСОБА_7, знає, що той ударив ОСОБА_11 рукою з ліктя два рази в обличчя.

Таким чином, показання ОСОБА_7 та ОСОБА_17 про механізм спричинення черепно-мозкової травми потерпілому ОСОБА_11 від якої утворилась гематома та набряк головного мозку, що потягло за собою смерть потерпілого, обєктивно стверджується висновками судово-медичних експертиз та показаннями експертів в судовому засіданні.

Більш того, на користь саме такої версії отримання черепно-мозкової травми свідчить і та обставина, що гематома була виявлена в протилежному місці від нанесеного удару, що знову ж таки свідчить про її утворення внаслідок падіння з висоти власного росту на площину.

Що стосується доводів апеляції, про те, що за висновком судово-медичної експертизи, встановити послідовність нанесення ударів неможливо, як і конкретного розмежування виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого від дій ОСОБА_7 чи ОСОБА_8, то це пояснюється відсутністю застосування предметів з очевидними травмуючими ознаками при нанесенні тілесних ушкоджень. Саме наявність слідів від таких предметів могла б дати підстави для таких висновків, на які посилається апелянт та прокурор в апеляційній інстанції. Такі предмети не застосовувались.

Разом з тим, встановити послідовність та розмежувати виникнення тяжких тілесних ушкоджень можливо оцінивши інші докази по справі у своїй сукупності(пояснення винних осіб, висновки експертиз, пояснення експертів тощо).

Безпідставні твердження в апеляції про узгодженість дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Кожний з них діяв самостійно. Спочатку потерпілого догнав та наніс удари ОСОБА_7. Потім підійшов на милицях ОСОБА_8, який також наніс декілька ударів(милицею та ногою в гіпсі) по тулубу потерпілого.

Посилання в апеляції на висновок додаткової судово-медичної експертизи, згідно якої тілесні ушкодження у ОСОБА_10М у вигляді важкої черепно-мозкової травми і травми грудної клітини могли виникнути в ніч на 05.11.2003 року не спростовують висновків суду про характер та механізм їх спричинення.

Що стосується зміни показань ОСОБА_7, на що посилається державний обвинувач в апеляції, то суд першої інстанції у вироку зазначив, що ОСОБА_7 заперечив раніше дані ним 11.11.2009 року покази щодо можливого нанесення ним та ОСОБА_8 ударів но голові лежачому на землі ОСОБА_11, пояснивши при цьому, що про це слідчому не говорив. В рукописному протоколі від 11.11.2009 року він поставив свій підпис, але протокол не читав. Протокол від 11.11.2009 року частково читав з екрана компютера. Всього протокола не читав. Підпис в протоколах поставив щоб не їхати в СІЗО.

Судова колегія також зауважує, що змінені ОСОБА_7 показання не відповідають висновкам судово-медичних експертиз та показанням експертів в судовому засіданні. Крім того, звертає на себе увагу сумнівна доцільність проведення повторних слідчих дій через 5 років, у тому числі відтворення обстановки та обставин події, та не усунення при цьому очевидних розбіжностей в показаннях, які впливають на кваліфікацію злочину.

Таким чином, вивчивши обставини заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, проаналізувавши наведені докази, покази підсудних, свідків, судово-медичних експертів, дослідивши висновки судово-медичних експертиз, протоколи відтворення обстановки та обставин події суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження обвинувачення підсудного ОСОБА_8 в умисному заподіянні в групі зі ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 які потягнули його смерть, оскільки в ході судового слідства встановлено, що ОСОБА_8 ударів в голову ОСОБА_10 не наносив, що підтверджується його показами та показами ОСОБА_7

Доказів, які б могли підтвердити нанесення ОСОБА_8 ударів потерпілому по голові, під час попереднього та судового слідства не здобуто, а обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях та на доказах, достовірність яких викликає сумніви.

А тому, суд першої інстанції, з наведенням у вироку відповідних доказів, визнав доведеною вину ОСОБА_8 в заподіянні потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середньої тяжкості і перекваліфікував дії ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоровя. Заподіяння ним ударів по тілу ОСОБА_10 підтверджено як його особистими показами так і показами підсудного ОСОБА_7, показами свідків ОСОБА_18, ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , протоколами відтворення обстановки та обставин події, висновками судово-медичних експертиз.

На підставі оцінки досліджених доказів в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що тяжкі тілесні ушкодження, які були виявлені у ОСОБА_10 і внаслідок яких настала його смерть, виникли від падіння його на землю від ударів, які наніс йому підсудний ОСОБА_7 За таких обставин, в діях ОСОБА_7 наявна необережна вина щодо смерті ОСОБА_10, оскільки, наносячи умисно два удари в область щелепи зі значною силою ОСОБА_10 він повинен був передбачити можливість падіння ОСОБА_10 на землю і настання від цього суспільно-небезпечних наслідків у виді смерті. За таких обставин, суд обгрунтовано перекваліфікував дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 119 КК України/вбивство через необережність/. В підтвердження цьому є також висновки судово-медичних експертиз № 10 і № 144, які допускають механізм виникнення закритої черепно-мозкової травми, що потягнула смерть постраждалого внаслідок нанесення йому ОСОБА_7 ударів в область обличчя - щелепи та послідуючого внаслідок цього падіння постраждалого на площину. Не заперечується це і показами допитаних в судовому засіданні судово-медичних експертів ОСОБА_14 та ОСОБА_16

У випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК/п.26 ППВСУ№2 від 07.02.2003 р.«Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоровя особи».

Дії ОСОБА_7 в заподіянні потерпілому ОСОБА_10 N4. тілесних ушкоджень середньої тяжкості суд першої інстанції обґрунтовано кваліфікував за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоровя, мотивувавши це тим, що під час нанесення ударів ОСОБА_7 усвідомлював що може спричинити потерпілому тілесні ушкодження, ці тілесні ушкодження потягнули тривалий розлад здоровя, що підтверджується висновками судово-медичних експертиз.

За таких обставин, підстав для задоволення апеляції, зміни чи скасування вироку колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.365,366,379 КПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію державного обвинувача помічника прокурора Брусилівського району залишити без задоволення, а вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 28 березня 2011 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без змін.

Судді: