Дата документу Справа № 320/1876/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/1876/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1332/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2015 року

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м.Запоріжжі матеріали кримінального провадження № 0005735 від 10.12.2014 р. за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мелітопольського міскрайонного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фурманова Іванівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ., в силу ст. 89 КК України не судимого.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

адвокат ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок у відношенні нього змінити та призначити покарання, не пов`язане з обмеженням волі з тих підстав, що призначене йому покарання дуже суворе, що, відбуваючи призначене покарання, він не зможе в короткий термін відшкодувати потерпілій заподіяну шкоду та загладити свою провину; сам є інвалідом третьої групи, але має постійну роботу, двох дітей, один з яких навчається в ЗНУ на денній формі навчання; доглядає за літньою матерію, з якою сумісно проживає і яка потребує постійного догляду. Крім того при призначенні покарання не враховано, що він визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, добровільно відшкодував потерпілій заподіяну злочином шкоду в розмірі 10000 грн. та 100 доларів США.

В доповненнях до своєї апеляції обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, виправдавши за ч.1 ст. 135 КК України та призначити покарання за ч.1 ст. 286 КК України у вигляді штрафу.
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30.04.2015 року ОСОБА_6 засуджений за ч.1 ст. 135 КК України до 1 року обмеження волі, за ч.1 ст. 286 КК України до 1 року 3 місяців обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у вигляді 1 року 3 місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 відраховувати з моменту фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 5 107, 89 грн., та моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 витрати за проведення судової автотехнічної експертизи № 1/15 від 15.01.2015 р. по кримінальному провадженню № 0005735 у розмірі 589,68 грн.; на користь Запорізького обласного бюро судово-медичних експертиз (рахунок № 7546 в УГК В Запорізькій області, витрати за проведення судово-медичної експертизи № 870 від 15.12.2014 р. по кримінальному провадженню № 0005735 у розмірі 183,27 грн.

Згідно вироку ОСОБА_6 засуджено за те, що він 19 жовтня 2014 р. приблизно о 16-30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «Fiat Ducato» р/н НОМЕР_1 , по вул.Жовтневій в с.Долинське Мелітопольського району Запорізької області в південному напрямку і в районі буд.№ 51 внаслідок зниження уваги та швидкості реакції, а також порушенням координації дій, покликаних вживанням алкогольних напоїв, перед зміною напрямку руху не впевнився у безпеці, маючи технічну можливість уникнути ДТП, змінив напрямок руху вправо, виїхав на праве по ходу його руху узбіччя, де скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 , яка рухалась по узбіччю в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Своїми діями ОСОБА_6 порушив п.п. 2.9. 10.1 Правил дорожнього руху України,

Скоївши наїзд на ОСОБА_9 ОСОБА_6 своїми протиправними діями поставив її в небезпечне для життя становище, після чого з місця пригоди зник, свідомо залишивши потерпілу без допомоги в небезпечному для життя стані і позбавлену можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, у зв`язку з травмами, отриманими нею при ДТП, маючи реальну можливість надати постраждалій допомогу, чим порушив вимоги п.2.10 ПДР України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції:

- обвинувачений ОСОБА_6 і його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляції із доповненнями; просять змінити призначене ОСОБА_6 покарання, застосувати до нього ст.75 КК України за вказаних в апеляції підстав, надавши апеляційній інстанції довідки, що він є інвалідом третьої групи, доглядає за літньою матір`ю, з якою сумісно проживає і яка потребує постійного догляду, що син навчається в ЗНУ на денній формі навчання;

- прокурор вважає вирок законним та обґрунтованим, а апеляцію - не підлягаючою задоволенню.

Заслухав доповідь судді по справі, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає апеляцію не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у повному обсязі підтверджено дослідженими судом доказами, і ніким в апеляції не оскаржуються.

Винність ОСОБА_6 у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, підтверджена показаннями потерпілої ОСОБА_9 , що, коли вона на велосипеді порівнялась з їдучим назустріч мікроавтобусом, той різко звернув в її сторону, від удару колесом і фарою вона впала і втратила свідомість, але допомогу їй надавали сторонні люди, оскільки мікроавтобус не зупинився; свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що коли мікроавтобус збив ОСОБА_9 вони чули хлопок, але мікроавтобус під керуванням ОСОБА_6 при скоєнні наїзду на потерпілу не зупинився, а збільшив швидкість; висновком судово-медичної експертизи № 870, згідно якого ОСОБА_9 в результаті ДТП були заподіяні множинні тілесні ушкодження: осколковий перелом ліктьового відростка правої ліктьової кістки внутрішньосуглобового типу зі зміщенням і підвивихи правого ліктьового суглоба вкінці, що піддався хірургічному лікуванню і провадження операції остеосинтезу спицями та дротяним серклюжом; рана 3-го пальця правої кисті, що зазнала хірургічного лікування; синці і травматичний набряк м`яких тканин правої половини грудної клітки, лівої кисті та правого стегна. Зазначені тілесні ушкодження кваліфікуються наступним чином: 1) в області правого ліктьового суглоба середньої тяжкості, які потягли за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я: 2) в області правої кисті - легке, що спричинило за собою короткочасний (понад 6. але не більше 21 дня) розлад здоров`я; 3) в області грудної клітини, лівої кисті та правого стегна - легкі.

Доводи ОСОБА_6 щодо того, що він при наїзді на ОСОБА_9 не відчув ніякого удару, тому вважає, що в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.135 КК України, судова колегія вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються показаннями свідків, потерпілої та поясненнями самого обвинуваченого про те, що він керував мікроавтобусом у стані алкогольного побачив, що бачив, що відвалилося дзеркало і з`явилися пошкодження на лобовому склі.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував ці дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.135 КК України.

При призначенні покарання на підставі ст.65 КК України суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, що ним скоєно злочин невеликої тяжкості, що він позитивно характеризується за місцем проживання, розкаявся у вчиненому і частково відшкодував заподіяну шкоду, що суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання. Приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 вчинив зазначені злочини у стані алкогольного сп`яніння, судова колегія не знаходить підстав для пом`якшення призначеного йому покарання.

Порушень кримінального процесуального законодавства, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року у відношенні ОСОБА_6 залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно ОСОБА_2