АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
1-27-2007 р Категорія:
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2007
року Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого-судді
Аліфанова Ю.Б.

судді Ващук В.П.

народних
засідателів: Моргунової Є.А, Кудрік В.Л., Поліщук В.В.

за участю
прокурора: Бурдейної М.В.

адвоката:
ОСОБА_1

при секретарі:
Петровській С.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці
кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки с Василівка
Тиврівського району Вінницької області, українки, громадянки України, з повною
середньою освітою, пенсіонерки, одруженої, мешканки, АДРЕСА_1, не судимої, -

у скоєнні
злочину передбаченого ч.1 ст. 14, ч.3 ст. 27, п.п. 1,6,11 ч. 2 ст. 115 КК
України

ВСТАНОВИВ:

Підсудна ОСОБА_2
в лютому 2007 року організувала готування умисного, з корисливих мотивів,
вбивства на замовлення двох осіб - свого племінника ОСОБА_3 та його колишньої
дружини ОСОБА_4, за наступних обставин:

Потерпілі
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, разом з двома дітьми 1998 та 2002 років народження, з кінця
2002 року, а саме після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3- ОСОБА_5, яка
являлась сестрою ОСОБА_2, проживали в трикімнатній квартирі АДРЕСА_2, що
належала ОСОБА_5 на праві приватної
власності.

З липня 2003
року, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_6
08.07.2003 року і зареєстрованого в реєстрі №1-1361, власником квартири
АДРЕСА_2, як спадкоємець ОСОБА_4 став ОСОБА_3.

В 2005 році
відносини в сім'ї ОСОБА_3 погіршились і рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці його шлюб з ОСОБА_4 був розірваний, а ухвОСОБА_4 того ж суду від
07.04.2005 року було затверджено мирову угоду в справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів, згідно якої, в рахунок сплати аліментів,
визнано право власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних долях на квартиру АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_3

Після розлучення
ОСОБА_3 перейшов проживати до своєї тітки ОСОБА_2, яка запропонувала йому свою
допомогу в поновленні права на квартиру через суд.

ОСОБА_3
погодився і 17.03.2006 року довіреністю НОМЕР_1, посвідченою приватним
нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_3
уповноважив ОСОБА_2 бути його представником з усіма необхідними повноваженнями
при вирішенні питань, що його стосуються, а 13.05.2006 року, довіреністю
НОМЕР_2 уповноважив ОСОБА_2 продати належну йому квартиру АДРЕСА_2.

Також в
розпорядженні ОСОБА_2 були особисті документи ОСОБА_3, серед яких паспорт та
ідентифікаційний код, які ОСОБА_2 отримала в присутності ОСОБА_3, від
приватного підприємця ОСОБА_8 погасивши борг ОСОБА_3 перед останнім.

Маючи відповідні
повноваження, в грудні 2006 року ОСОБА_2 звернулася до свого знайомого ОСОБА_9
з проханням посприяти їй у виписці та виселенні ОСОБА_4 з квартири з метою її
подальшого продажу.

Однак в січні
2007 року ОСОБА_3 помирився з ОСОБА_4 і повернувся проживати в квартиру по вул.
Келецькій, повідомивши ОСОБА_2 про те, що він не хоче продавати квартиру і
просив повернути його документи.

Дізнавшись про
це ОСОБА_2, викликана в середині січня 2007 року в Тиврівський РВ УМВС України
у Вінницькій області відмовилась віддавати ОСОБА_3 його документи та почала
висловлювати на його адресу погрози.

На початку
лютого 2007 року, в черговий раз зустрівшись з ОСОБА_9, ОСОБА_2 заявила
йому, що з метою заволодіння квартирою
ОСОБА_3 та наступного її
продажу, вона має
намір позбавити життя ОСОБА_3 і
запитала Марчевського чи є в нього знайомі, які могли б це зробити.

ОСОБА_9, розуміючи
серйозність наміру ОСОБА_2 на замовлення вбивства племінника, повідомив про це
в міліцію, і запропонував ОСОБА_2 кандидатуру ОСОБА_10, як особи котра зможе
виконати її замовлення. ОСОБА_2 погодилась.

Для реалізації
свого злочинного наміру, направленого на умисне позбавлення життя свого
племінника ОСОБА_3 і заволодіння його квартирою, ОСОБА_2 13.02.2007 року о 12
годині в м. Вінниці, біля пам'ятника Радянським льотчикам, на перехресті вулиць
Космонавтів та Хмельницьке шосе, зустрілась з ОСОБА_10, і не знаючи, що він
працівник міліції і діє відповідно до Закону " Про оперативно-розшукову
діяльність" з метою розкриття її злочинних дій, замовила йому вбивство
ОСОБА_3, за винагороду в розмірі 2000 доларів США.

В подальшому
ОСОБА_2 передала ОСОБА_10 ксерокопію паспорта ОСОБА_3 з фотографією останнього,
адреси по яким його можна знайти, номер свого телефону для підтримання зв'язку,
домовилась яким чином вона переконається, що племінник мертвий, а також
передала кошти в сумі 200 доларів США
для виконання замовлення, а решту обумовленої суми мала сплатити ОСОБА_10,
після продажу квартири ОСОБА_3

Усвідомлюючи, що
вбивство одного ОСОБА_3 не дасть їй змоги заволодіти квартирою, оскільки на неї
може претендувати також ОСОБА_4 яка там проживає з дітьми, 20.02.2007 року
ОСОБА_2 призначила ОСОБА_10 термінову зустріч.

Продовжуючи
реалізацію свого злочинного умислу на заволодіння квартирою та бажаючи, для
досягнення цієї мети, позбавлення життя двох осіб, ОСОБА_2 21.02.2007 року о 10
годині, в м. Вінниці біля пам'ятника Радянським льотчикам, на перехресті вулиць
Космонавтів та Хмельницьке шосе, знову зустрілась з ОСОБА_10 і замовила йому
вбивство ОСОБА_4 за винагороду в розмірі 1500 доларів США, домовившись, що
підтвердженням виконання замовлення буде фотокартка вбитої ОСОБА_4, а гроші за
замовлення вона віддасть після продажу квартири.

При черговій
зустрічі, 21.02.2007 року на автовокзалі в смт. Тиврів, біля 19 години,
ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_2 про виконання замовлення і передав останній
фотокартки начебто вбитої ОСОБА_4 Після чого ОСОБА_2 передала йому 20 гривень і
вони домовились яким чином зустрінуться після продажу нею квартири для
остаточного розрахунку.

Таким чином
ОСОБА_2 створила всі необхідні умови для вчинення вбивства двох осіб, з
корисливих мотивів, на замовлення, однак вбивство потерпілих не було вчинено з
незалежних від неї причин, оскільки ОСОБА_10, являвся працівником міліції і
відповідно до Закону " Про оперативно-розшукову діяльність" діяв з
метою викриття злочинних дій ОСОБА_2

В той же день ОСОБА_2 була затримана
працівниками міліції і в неї були вилучені дві фотокартки з зображенням начебто
вбитої ОСОБА_4

В судовому
засіданні підсудна ОСОБА_2 заявила, що визнає свою вину в інкримінованих
злочинах та пояснила суду, що чотири роки назад померла її сестра - ОСОБА_5, мати ОСОБА_3. Після її смерті ОСОБА_3 успадкував
квартиру АДРЕСА_2, куди переїхав проживати разом з дружиною ОСОБА_4 та двома дітьми.

В жовтні 2005
року ОСОБА_3 приїхав
до неї в Тиврів, сказав, що посварився з ОСОБА_4
і більше з нею не живе, а квартиру віддав в рахунок аліментів. Вона
пожаліла племінника і запропонувала йому допомогти через суд повернути права на
квартиру.

Спочатку вони
вдвох ходили по судах, а потім ОСОБА_3 дав їй доручення, спочатку на ведення
його справ, а потім в травні 2006 року на продаж його квартири.

Після цього ОСОБА_3 зник і місце
його перебування було невідомо, а тому вона звернулася в міліцію з заявою про
розшук ОСОБА_3 оскільки в неї були всі особисті документи ОСОБА_3, в тому числі і
паспорт, який вона " викупила " у приватного підприємця на якого
ОСОБА_3 працював, і якому заборгував гроші.

В грудні 2006
року вона познайомилась з ОСОБА_9, який пообіцяв їй допомогти в продажу
квартири ОСОБА_3, оскільки
вона на той час вже " відсудила " її у ОСОБА_4, однак в зв'язку з
тим, що в квартирі також проживали неповнолітні діти, потрібно було рішення
опікунської ради.

В січні 2007
року вона дізналася, що ОСОБА_3 повернувся в Тиврів і проживає у тещі.

При зустрічі в
Тиврівському райвідділі міліції ОСОБА_3
почав вимагати в неї повернення його документів. Однак вона сказала, що
віддасть йому паспорт, коли він поверне їй гроші, які вона за нього віддала
приватному підприємцю ОСОБА_8.

Через декілька
днів, в черговий раз зустрівшись з ОСОБА_9 і будучи злою на ОСОБА_3 за те , що
вона витратила стільки сил, щоб "відсудити" квартиру, а він
відмовляється її продавати, вона сказала, що хоче, щоб хтось прибив ОСОБА_3

Марчевський
запропонував їй хлопця-кілера і вона зустрілася з ним біля літака на вул..
Космонавтів в м. Вінниці, 13.02.2007 року.

При зустрічі
хлопець ніяк не представився і вже потім вона дізналася, що прізвище його
ОСОБА_10. Спочатку вона просила кілера сховати ОСОБА_3, а потім пішла розмова про вбивство і вона сказала ці
страшні слова.

На слідуючий
день вони зустрілись в Тиврові біля автовокзалу де вона передала ОСОБА_10
ксерокопію паспорту ОСОБА_3 з його фотокарткою та аркуш з адресами де ОСОБА_3 може
знаходитись. А потім вони на таксі поїхали на вул. Гагаріна, де живе теща ОСОБА_3 і вона показала
ОСОБА_10 будинок.

ОСОБА_10 казав,
що задаром він робити не буде і питав, які докази виконання роботи їй потрібні.
Вони домовились про фотокартки, як про доказ.

Потім вона
передала ОСОБА_10 в Вінниці 200 доларів США,
а перед цим зняла з кредитної картки 1000 гривень, які обміняла на ці
долари.

21 лютого 2007
року зранку вони, за її пропозицією, знову зустрілися з ОСОБА_10 у Вінниці біля
літака і вона сказала, що ОСОБА_3
бачили і попросила ОСОБА_10 зробити так, щоб з квартири виписалась і
ОСОБА_4. На питання ОСОБА_10 "Як?",вона сказала:"Прибийте
її".Строки виконання цього замовлення вони не обговорили, а про оплату
домовились, як і перший раз.

В той же день
ввечері вони зустрілись з ОСОБА_10 в Тиврові і він передав їй фотокартки
ОСОБА_4, котрі, як сказав ОСОБА_10 будуть доказами вбивства, а вона передала
ОСОБА_10 20 гривень. Будь-яку користь в своїх діях підсудна заперечує.

Винність ОСОБА_2
в організації готування умисного вбивства з корисливих мотивів двох осіб на
замовлення, крім її власних показів на досудовому слідстві та в судовому
засіданні підтверджується: показами потерпілих, свідків, висновками експертиз,
речовими доказами, оглянутими та прослуханими в суді, дослідженими судом
письмовими доказами.

Так потерпіла
ОСОБА_4 суду показала, що зі своїм чоловіком ОСОБА_3 вони в грудні 2002 року
переїхали з смт. Тиврів в АДРЕСА_2 до свекрові. Після смерті матері ОСОБА_3
успадкував цю квартиру і вони жили там з двома дітьми.

В 2005 році,
вони розірвали шлюб, а оскільки ОСОБА_3
не хотів працювати вона звернулась з заявою про стягнення аліментів і вони заключили мирову угоду за
якою, в рахунок аліментів, квартира переходила у власність її та сина в рівних
долях. ОСОБА_3 пішов з квартири і місце його перебування було невідомо.

В січні 2007
року ОСОБА_3 повернувся
до неї і почав казати, що його тьотя - ОСОБА_2 намовляє його проти сім'ї і хоче
продати квартиру, а його паспорт знаходиться у ОСОБА_2 і вона не хоче його
віддавати.

Вони почали
проживати знову разом, а потім ОСОБА_3
зник, а їй додому постійно дзвонили і погрожували.

В лютому 2007 року
подзвонили працівники міліції і повідомили, що їй загрожує небезпека. На їх
пропозицію була інсценована її смерть, а потім вона дізналася, що ОСОБА_2
замовила її і ОСОБА_3 вбивство.

Потерпіла
показала також, що оскільки діями ОСОБА_2 їй завдано великі моральні
страждання, вона до сих пір переживає, а тому вимагає для підсудної суворого
покарання.

Як вбачається з
показів потерпілого ОСОБА_3, досліджених судом за правилами ст.ст.306,308 КПК
України, квартира АДРЕСА_2 була ним успадкована в 2003 році після смерті
матері. Там він проживав з дружиною ОСОБА_4 та двома синами ,один з яких від першого шлюбу дружини, а
молодший ОСОБА_11 їх
спільний.

ОСОБА_2, яка є його тіткою, постійно намовляла його проти ОСОБА_4.
Часто ОСОБА_2 телефонувала до них і говорила, що їй належить частка їх квартири
і погрожувала.

Після розлучення
з ОСОБА_4 він
переїхав жити до ОСОБА_2 в Тиврів, переписавши свою квартиру на ОСОБА_4 і сина.
ОСОБА_2 говорила йому, що квартиру можна через суд повернути, продати і купити
йому хату в селі, а гроші, які залишаться вона забере собі, так як буде мати
судові розтрати.

Коли ОСОБА_2
дізналася, що його паспорт у підприємця, якому він заборгував, вона повернула
підприємцю гроші, а паспорт залишила собі.

Потім, за
пропозицією ОСОБА_2 вони оформили на неї доручення на представництво та продаж
квартири.

ОСОБА_2
забороняла йому їздити у Вінницю до сина, не хотіла віддавати документи.

02.01.2007 року
він повернувся до ОСОБА_4 і вони знову почали проживати разом.

В січні 2007
року він звернувся в міліцію про те, що ОСОБА_2 не повертає йому документи.
Біля міліції ОСОБА_2 сказала, що не віддасть йому документи поки він не поверне
їй 12 тисяч гривень, вона попередила його, що жити йому залишилось кілька
місяців.

На початку
лютого він виїхав в Одеську область на роботу, а в березні 2007 року взнав від
працівників міліції, що ОСОБА_2 замовила його вбивство.( а.с.21-24)

Свідок ОСОБА_9
суду показав, що грудні 2006 року він познайомився з ОСОБА_2, яка просила його
посприяти в оформленні виселення та виписки з квартири колишньої дружини її
племінника ОСОБА_3. Оскільки
він має знайомих адвокатів, він пообіцяв їй допомогти. Однак з цим питанням
виникли проблеми, оскільки в квартирі проживало, крім ОСОБА_4 ще двоє
неповнолітніх дітей. Спочатку ОСОБА_2 повідомила йому, що ОСОБА_3 перебуває
невідомо де, а в неї доручення від нього на продаж квартири.

На початку
лютого 2007 року ОСОБА_2 сказала йому, що ОСОБА_3
повернувся, проживає разом з ОСОБА_4
і не бажає продавати квартиру. Тоді ж вона звернулася до нього з
запитанням, чи нема в нього людей, які б могли "прибрати" ОСОБА_3. Він спочатку
сказав, що таких людей нема, а коли ОСОБА_2 сказала, що вона всеодно когось
знайде, щоб ОСОБА_3 вбити,
він зрозумів, що ОСОБА_2 налаштована на серьозний злочин і повідомив про це в
Вінницьке УБОЗ. Після звернення до УБОЗу він більше з ОСОБА_2 не зустрічався, а
потім узнав, що її заарештовано.

Свідок ОСОБА_10
суду показав, що як працівник УБОЗу, він виконуючи завдання керівництва і діючи
відповідно до Закону України " Про оперативно-розшукову діяльність",
на підставі відповідних документів, 13 лютого 2007 року зустрівся з ОСОБА_2 з
метою перевірки оперативних данних про те, що ОСОБА_2 шукає особу для вчинення
вбивства на замовлення, документування та розкриття її злочинних дій.

Зустріч відбулася
в м. Вінниці по вул. Космонавтів, біля літака.

ОСОБА_2
повідомила йому, що в неї є племінник- ОСОБА_3, якому вона допомогла
"відсудити" квартиру у бувшої дружини, в зв'язку з чим понесла
матеріальні затрати. В них була попередня домовленість з племінником, що вони
продадуть квартиру. Тепер ОСОБА_3
не хоче продавати квартиру і повертати їй гроші, а тому вона вирішила замовити
вбивство племінника, щоб заволодіти квартирою.

Вони домовились,
що ОСОБА_2 заплате йому за
виконання вбивства ОСОБА_3 2000 доларів США,
а до цього передасть 500 доларів на підготовку. Також , на підтвердження
виконання роботи, ОСОБА_2 сказала зробити фотокартки мертвого ОСОБА_3.

В подальшому
ОСОБА_2 передала йому ксерокопію паспорта ОСОБА_3 з фотокарткою, написала
адреси де він може перебувати, повідомила контактні телефони.

В смт. Тиврів
ОСОБА_2 показала йому помешкання тещі ОСОБА_3 по вул. Гагаріна, повідомивши в
якому із трьох будинків може перебувати ОСОБА_3.
Також ОСОБА_2 повідомила йому інші обставини, які могли сприяти найшвидшому
виконанню її замовлення.

Пояснивши, що
зараз в неї скрутно з грошима, ОСОБА_2 передала йому лише 200 доларів США і вони
домовились, що остаточно вона розрахується після продажу квартири.

20 лютого 2007
року ОСОБА_2 призначила йому термінову зустріч на ранок 21 лютого 2007 року в
м. Вінниці, біля літака.

При зустрічі
ОСОБА_2 повідомила йому, що в разі вбивства одного ОСОБА_3 вона не зможе
заволодіти квартирою і замовила йому вбивство ОСОБА_4,яка проживала в квартирі
з двома неповнолітніми дітьми, домовившись за таку ж винагороду, як і за
вбивство ОСОБА_3, надання фотокарток вбитої ОСОБА_4, а розрахунок після продажу
квартири. Вона повідомила йому з ким проживає ОСОБА_4, а також інші подробиці,
які мали сприяти виконанню її замовлення. Всі зустрічі з ОСОБА_2, за
відповідним дозволом компетентного органу фіксувалися технічними засобами.

Під час цієї
зустрічі ОСОБА_2 почала говорити, що її "достав" також брат ОСОБА_4,
і він зрозумів, що злочинну діяльність ОСОБА_2 слід негайно припиняти.

Ввечорі того ж
дня він зустрівся з ОСОБА_2 в смт. Тиврові, де передав їй дві фотокартки нібито
вбитої ОСОБА_4, а ОСОБА_2 передала йому 20 гривень.Після зустрічі ОСОБА_2 була
затримана.

Свідок ОСОБА_12
суду показав. Що він працює таксистом в смт. Тиврові. В середені лютого 2007 року
він возив місцеву жительку ОСОБА_2 з незнайомим йому чоловіком на вул.
Гагаріна, де ОСОБА_2 вийшла з автомобіля, щось показала, після чого вони
повернулися до автовокзалу.

Свідок ОСОБА_8
В.Г. суду показав, що ОСОБА_3 працював продавцем в його магазині і допустив
недостачу на 500 гривень. Він сказав ОСОБА_3, що віддасть його паспорт коли той
поверне гроші.

Через деякий час
тітка ОСОБА_3- ОСОБА_2
повернула борг за ОСОБА_3 і він віддав їй його паспорт.

Після цієї
зустрічі він ще декілька разів зустрічав ОСОБА_2, яка розповідала що відсуджує
квартиру ОСОБА_3 і що все
виходить на її користь.

Свідок ОСОБА_13
суду показав, що він працює дільничним інспектором в Тиврові і до нього
звертався ОСОБА_3, який
казав, що його тітка ОСОБА_2 не повертає йому паспорт та інші документи і
намагається з допомогою їх заволодіти його квартирою у Вінниці. ОСОБА_2, яка
була присутня при цьому почала кричати на ОСОБА_3
і сказала, що документів йому не поверне поки він з нею не розрахується.
Він порадив ОСОБА_3 звернутися до суду.

Зазначені
обставини підтвердили також свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які додали, що під час
розмови біля Тиврівського РОВД ОСОБА_2 відмовлялася повертати ОСОБА_3 його
документи і казала, що йому залишилось жити недовго.

Свідок ОСОБА_16
показав, що до райвідділу міліції в Тиврові зверталася ОСОБА_2, яка
повідомляла, що її племінника ОСОБА_3 насильно утримує у Вінниці дружина
ОСОБА_4 Під час бесіди ОСОБА_3 повідомив, що живе в Вінниці по добрій волі, а
їхати до тітки не бажає.

Як вбачається з
оголошених в суді показів на досудовому слідстві нотаріуса ОСОБА_7, яка
відповідно до ст. 69 КПК України не могла бути допитана в суді, як свідок, вона
двічі в березні і травні 2006 року посвідчувала довіреності ОСОБА_3, який
видавав їх своїй тітці ОСОБА_2

Винність ОСОБА_2
підтверджується також дослідженими в суді в порядку ст. 306 КПК України
показами свідків:

ОСОБА_17,
ОСОБА_18, з яких вбачається , що вони були присутні як поняті коли 15.02.2007
року громадянин ОСОБА_10 видав працівникам міліції 200 долрарів США, які отримав від
ОСОБА_2(т.1 а.с.156-157,158-159);

ОСОБА_19,
ОСОБА_20, з яких вбачається, що вони були присутні при видачі ОСОБА_10
21.02.2007 року 20 гривень отриманих від ОСОБА_2(т.1 а.с.160-161,162-163);

ОСОБА_21,
ОСОБА_22, з яких вбачається, що вони були присутні 21.02.2007 року під час
вилучення у ОСОБА_2 двох фотокарток з зображенням особи жіночої статі з
ознаками тілесних ушкоджень та насильницької смерті. Як пояснила ОСОБА_2 ці
фотокартки їй передав незнайомий чоловік(т.1 а.с.168-171).

Винність ОСОБА_2
підтверджується також дослідженими судом письмовими доказами:

- заявою ОСОБА_9
до правоохоронних органів(т.1 а.с.6);

- довідками
УБОЗу у Вінницькій області від 20.03.,21.03.,12.07.2007 року, з яких
вбачається, що 12 лютого 2007 року ОБОЗ УМВС у Вінницькій області під час
проведення оперативно-розшукових заходів було отримано інформацію про те, що
ОСОБА_2 планує замовлення вбивства свого племінника. 13.02.2007 року з метою
перевірки інформації, пошуку і фіксації протиправних діянь
та розкриття злочину
було заведено оперативно розшукову справу, категорії
"Захист", і проведені відповідні заходи в результаті яких було
отримано підтвердження злочинних намірів ОСОБА_2Відповідно до подання УБОЗ №
29/313, Апеляційним судом Вінницької області було надано дозвіл на застосування
оперативно-технічних засобів стосовно ОСОБА_2(а.с.4,153)

- протоколом огляду та вилучення від
14.02.2007 року, з якого вбачається що ОСОБА_10 видав: аркуш паперу з адресами
у Вінниці та Тиврові, ксерокопію першої сторінки паспорта ОСОБА_3 з
фотокарткою, які передала йому ОСОБА_2(т.1 а.с.12-14)

- оглянутими судом речовими доказами: аркушем
паперу в клітинку з написом: "АДРЕСА_2,
АДРЕСА_1,
Проживают 4 челов.
двое суругов 2 детей"(а.с.110),
ксерокопією паспорта;

-висновком
почеркознавчої експертизи № 152-11 від 12.03.2007 року відповідно до якого
вищенаведений напис виконаний ОСОБА_2(т.2,а.с.101-115);

-протоколом
огляду та вилучення від15.02.2007 року, з якого вбачається що ОСОБА_10 видав
дві купюри по 100 доларів США, які він отримав від ОСОБА_2(т.1а.с.17-18);

-висновком
криміналістичної експертизи №151-11 від 12.03.2007 року, з якого вбачається, що
ці купюри виготовлені виробником грошових знаків ФБР США(т.2а.с.94-99);

-протоколом
огляду та вилучення від21.02.2007 року, з якого вбачається, що ОСОБА_10 видано
20 гривень, отриманих від ОСОБА_2(т.1а.с.32-33)

-протоколом
огляду та вилучення від 21.02.2007 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_2 з
кишені було вилучено дві фотокартки з зображенням особи жіночої статі з
ознаками насильницької смерті(т. Іа.с.31)

-протоколом від
21.02.2007 року обшуку в помешканні ОСОБА_2, під час якого були вилучені
особисті документи ОСОБА_3, в тому числі і паспорт, який ОСОБА_2 відмовлялася
повертати ОСОБА_3 і ксерокопію якого передала ОСОБА_10 для виконання вбивства(т.1
а.с.46,12-14,80-81);

-копіями судових
рішень та виконавчих документів, щодо власності на квартиру
АДРЕСА_2(т.1а.с.53-56,т.2а.с.55-60);

-дорученнями,
виданими ОСОБА_3 ОСОБА_2 на представництво його інтересів та продаж
квартири(т.1а.с.75,76);

-прослуханими в
судовому засіданні магнітофонними касетами з записами розмов ОСОБА_2 та
ОСОБА_10, з яких випливає, що саме ОСОБА_2 організувала готування умисного
вбивства на замовлення, з корисливих мотивів свого племінника- ОСОБА_3 та його
дружини ОСОБА_4;

-роздруківками
цих розмов (т.2а.с. 143-152);

-протоколом
відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_2, під час якого вона
показала на місцях де при зустрічах з ОСОБА_10 замовляла йому вбивство ОСОБА_3
та ОСОБА_4, де передавала гроші та дані цих осіб, де отримала фотокартки
начебто вбитої ОСОБА_4.(т.1а.с.153-154);

-переглянутими
записами на міні DVD диску відтворення обстановки та обставин події з участю
ОСОБА_2 від 27 лютого 2007 року, з яких вбачається, що ОСОБА_2 добровільно,
послідовно і чітко пояснила яким чином вона організовувала готування вбивства
на замовлення ОСОБА_3 та ОСОБА_4, бажаючи таким чином заволодіти їх квартирою;

-фотокартками
начебто вбитої ОСОБА_4, оглянутими в судовому засіданні.

Відповідно до
висновків стаціонарої судово-психолого-психіатрічної експертизи, що містяться в
акті № 73 від 02.04.2007 року, ОСОБА_2 не страждала і не страждає на будь-яке
психічне захворювання, перебувала і перебуває поза будь-яким тимчасовим
хворобливим розладом психічної діяльності, могла і може усвідомлювати свої дії
та керувати ними, а такі індивідуально-психологічні особливості, як
егоїстичність, нещирість, цинічність, аморальність могли зумовити характер її
протиправних дій.

Мотиваційними
чинниками поведінки ОСОБА_2 під час скоєння злочину були образа та прагнення
задовольнити свої матеріальні потреби, нехтуючи загальноприйнятими нормами
поведінки.

Зазначені
висновки зроблені фахівцями в області психіатрії та психології, в тому числі і
судової, які мають спеціальну освіту та достатній стаж практичної роботи,
належним чином попереджені про відповідальність. Висновки зроблені на підставі
достатніх досліджень та з застосуванням методів які є науково-обґрунтованими і
відповідають вимогам закону, а тому приймаються судом до уваги при кваліфікації
дій ОСОБА_2 та призначенні їй покарання.

Твердження
ОСОБА_2 в суді про те, що вона вимушена була замовити вбивство ОСОБА_3 лише з
образи на нього, а корисливих мотивів в неї не було, суд розцінює як обраний
підсудною спосіб захисту і намагання пом'якшити свою відповідальність.

Навпаки на дії
ОСОБА_2 саме з користі, керуючись бажанням заволодіти квартирою ОСОБА_3,
вказують покази:

- потерпілих, з
яких вбачається, що зразу після їхнього поселення в квартиру, ОСОБА_2
пред'являла свої неправомірні претензії на квартиру і висловлювала погрози;

- свідків
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які показали, що ОСОБА_2 прямо вказувала їм на мету з якою
вона замовляє вбивства - заволодіння квартирою АДРЕСА_2 з наступним її
продажем.

Взагалі характер
всіх дій ОСОБА_2, досліджених по
справі, свідчить, що на них її спонукала матеріальна зацікавленість у
продажу квартири ОСОБА_3, а коли на перешкоді задоволення неправомірних
корисливих бажань підсудної стали власник квартири та його дружина, ОСОБА_2 організувала
готування на замовлення умисного протиправного заподіяння смерті цим двом
особам, тобто вбивства.

Проаналізувавши
та оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні вищенаведені докази,
суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 в тому, що вона з метою позбавлення з корисливих
мотивів життя двох осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, підшукала, як вона усвідомлювала,
виконавця злочину, доручила йому за винагороду вбивство свого племінника та
його дружини, надала для цього виконавцю кошти, повідомила необхідні дані про
замовлених осіб та місця їхнього перебування, визначила спосіб підтвердження
виконання вбивств, організувала і умисно створила всі умови, однак вбивства цих
осіб не були вчинені з незалежних від волі підсудної причин, оскільки ОСОБА_10,
якого ОСОБА_2 вважала виконавцем вбивства, являвся працівником міліції і
відповідно до Закону " Про оперативно-розшукову діяльність" діяв з
метою викриття злочинних дій ОСОБА_2

Виходячи з
наведеного, суд кваліфікує дії ОСОБА_2, як злочин передбачений ч. 1ст. 14, ч.3
ст.27, п.п. 1,6, 11 ч.2 ст. 115 КК України за ознаками організації готування
умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті двох осіб, з
корисливих мотивів, вчиненого на замовлення.

При призначенні
підсудній ОСОБА_2 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених нею дій,
ступінь здійснення її наміру, а також причини, внаслідок яких його не було
реалізовано. Злочин не було доведено до кінця, оскільки намір ОСОБА_2 позбавити
життя потерпілих був відомий органам міліції, своєчасними діями яких злочин
було попереджено на стадії готування до нього.

Обставин, які
обтяжують покарання ОСОБА_2, передбачених ст.67 КК України, слідством і судом
не встановлено, як не встановлено і обставин, передбачених ч.1 ст. 66 КК
України, які пом'якшують покарання підсудної.

Відсутні у
справі і обставини, які суд при призначенні покарання ОСОБА_2 міг би визнати
такими, що його пом'якшують, керуючись ч.2 ст.66 КК України.

Виходячи з
наведеного, приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 В.К. не судима, позитивно
характеризується, є інвалідом, суд вважає, що відповідно до правил ч.2 ст.65 КК
України, покарання у вигляді довічного позбавлення волі не має бути їй
призначено.

В той же час,
тяжкість вчинених з корисливих мотивів, стосовно двох осіб дій ОСОБА_2
приводять суд до обґрунтованого, наведеними вище доказами по справі, висновку
про особливу небезпечність підсудної для суспільства і необхідність для її
виправлення та попередження нових злочинів позбавлення ОСОБА_2 волі на досить
тривалий строк.

Питання про
речові докази вирішується судом відповідно до ст.81 КПК України.

Судові витрати
відповідно до ст.93 КПК України покладаються на засуджену.

Керуючись
ст.ст.323,324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати
винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.14, ч.3 ст.27, п.п. 1,6, 11 ч.2
ст.115 КК України і призначити їй покарання одинадцять років позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженої.

Строк відбування
покарання рахувати з дня затримання - 21 лютого 2007 року.

Описане майно
засудженої - 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 конфіскувати.

Речові докази у
справі:

·
гроші в сумі 200 доларів США та 20 гривень передати в доход держави;

·
аркуш паперу з написом «АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 Прожывают 4 чол. Двое супругов 2
детей»,ксерокопію першої сторінки паспорта
ОСОБА_3, довіреності: НОМЕР_1 від 17.03.2006р. та НОМЕР_2 від
13.05.2006 р., дві
фотокартки із зображенням ОСОБА_4, чотири аудіокасети з записами розмов ОСОБА_2
і ОСОБА_10 та диск DVD з записом відтворення обстановки та обставин події з
участю ОСОБА_2 залишити при справі.

Стягнути з
ОСОБА_2на користь науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при
Управлінні МВС України у Вінницькій області 1741( одну тисячу сімсот сорок одну
гривню) 85 копійок судових витрат, за проведення експертиз.

Запобіжний захід
щодо ОСОБА_2 залишити попередній -утримання під вартою.

Вирок може бути
оскаржений (внесено подання прокурором) в касаційному порядку до судової палати
Верховного Суду України з кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги
(подання) через Апеляційний суд Вінницької області протягом одного місяця з
моменту його проголошення, а засудженою в той же строк з моменту вручення їй
копії вироку.