Справа №1490/1919/12 03.05.2012 03.05.2012 03.05.2012
Апеляційний суд Миколаївської області
Провадження № 11/1490/336/12 Головуючий суду І інстанції
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України суддя Сотська С.О.
Доповідач апеляційної інстанції
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2012 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого-судді Чернявського А.С.

суддів Івченко О.М., Чебанової-Губарєвої Н.В.,

за участю прокурора Іванова А.О.,

засудженого ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 грудня 2011 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше судимий

- 05.08.2002 р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

- 02.06.2003 р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнився 29.12.2005 р. умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 19 днів;

- 20.06.2006 р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 23.09.2010 р. за відбуттям покарання,

засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_2 09.10.2011 р. близько 15.30 год. з веранди будинку № 19-а по вул. Косовського в м. Первомайську Миколаївської області, таємно викрав належний ОСОБА_3 мобільній телефон «Soni Ericsson R-306», чим заподіяв потерпілій майнову шкоду на загальну суму 225 грн.

В апеляції та в доповненнях до неї засуджений ОСОБА_2 просить закрити провадження по справі та звільнити його з місць позбавлення волі. Стверджує, що злочину не вчиняв, на час скоєння злочину знаходився в м. Первомайську, на вул. Грушевського в кафе «Ізюмінка» зі своїм знайомим, і мобільній телефон купив у незнайомого чоловіка біля кафе за 50 грн., а на досудовому слідстві визнав вину у вчиненні крадіжки у звязку із застосуванням до нього тиску з боку працівників міліції. Вважає, що суд не дослідив в повній мірі достовірність доказів, не взяв до уваги те, що потерпіла заявляла про відсутність з її боку будь-яких претензій до нього. Просить помякшити покарання, оскільки на його утриманні знаходилась його мати та співмешканка, яка в даний час вагітна.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта на підтримку апеляції, думку прокурора про залишення вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінальної справи та обговоривши викладені в апеляції доводи, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_2 в таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, відповідає фактичним обставинам та ґрунтується на зібраних у справі доказах, які судом перевірені.

Так, в судовому засіданні засуджений ОСОБА_2 визнаючи повністю винну в інкримінованому йому злочині, суду поясняв, що він 09.10.2011 р. зайшов до своєї знайомої, і, підійшов до її будинку, погукав її, але відповіді не почув. Тоді він, скориставшись тим, що ніхто його не бачить, взяв мобільний телефон, який лежав на табуретці у веранді будинку, і пішов, стверджував, що пояснення, як на досудовому слідстві, так і в суді давав добровільно, з боку працівників міліції тиску на нього не чинилось (а. с. 80, 81).

Аналогічні показання ОСОБА_2 давав і під час досудового слідства. Так, в ході відтворення обстановки та обставин події ОСОБА_2 надав пояснення про обставини викрадення належного ОСОБА_3 мобільного телефону зайшовши до будинку потерпілої і зрозумівши, що її поблизу немає, він взяв зі стільця, якій стояв на веранді будинку, мобільний телефон та пішов (а. с. 27, 37-38).

Також ОСОБА_2 виданий працівникам міліції мобільний телефон «Soni Ericsson R-306» (а. с. 32).

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 поясняла, що знаходячись 09.10.2011 р. дома, чула, як її хтось гукав. Коли вийшла на веранду, там нікого не було, помітила, що пропав належний їй мобільний телефон (а. с. 80).

Наведені вище докази є належними, допустимими, достовірними і достатніми та спростовують твердження ОСОБА_2 про непричетність його до вчинення крадіжки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно оцінивши зібрані у справі й досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, правильно встановивши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у викраденні належного ОСОБА_3 мобільного телефоную і його дії судом кваліфіковані правильно за ч. 2 ст. 185 КК України.

Що стосується доводів апелянта про визнання ним вини у вчиненні злочину у звязку із застосуванням до нього тиску з боку працівників міліції, то з матеріалів кримінальної справи вбачається, що в судовому засіданні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 299 КПК України, суд, при визначенні обсягу доказів, що підлягали дослідженню, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорювались. Проти такого порядку розгляду справи судом учасники судового розгляду не заперечували, зокрема ОСОБА_2, а тому суд обмежився допитом підсудного, потерпілої, дослідженням протоколу відтворення обстановки та обставин події, даних, що характеризують особу засудженого.

Згідно протоколу судового засідання ОСОБА_2 визнав свою вину в повному обємі, при його допиті він ніяких заперечень щодо предявленого йому звинувачення не виказував, заяв щодо застосування до нього недозволених методів під час досудового слідства, не робив. Засудженому розяснювалися положення вказаного закону про те, що при розгляді справи у зазначеному порядку, він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 КПК України, апеляційним судом не перевіряються висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались в суді першої інстанції і відносно яких відповідно вимог ч. 3 ст. 299 КПК України, докази не досліджувалися. Тому доводи засудженого в частині визнання ним вини у звязку із застосуванням до нього тиску з боку працівників міліції, колегією суддів не перевірялись.

Призначаючи покарання ОСОБА_2, суд, відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, вірно врахував характер і тяжкість вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання. Так, суд врахував вчинення ОСОБА_2 злочину середньої тяжкості, дані про особу засудженого, який є раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, за місцем мешкання характеризується посередньо. Суд вірно врахував, що рецидив злочину обтяжує покарання, також врахував обставини, які помякшують покарання: визнання вини та щире каяття засудженого. Тобто суд врахував усі обставини, які помякшують покарання.

Стосовно урахування при призначенні покарання засудженому знаходження на його утриманні матері та вагітності його співмешканка, як обставин, які помякшують покарання, то дані, які б підтверджували зазначені обставини, в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням наведеного, колегія судів доходить висновку, що судом першої інстанції досліджено матеріали справи у відповідності з вимогами КПК України, покарання засудженому призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав для закриття провадження по даній справі, про що просить апелянт, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 грудня 2011 року відносно ОСОБА_2 залишити без зміни.

Головуючий:

Судді: