Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/5000/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2015 Подільський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження 1-КП/758/295/15 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 13.02.14 Подільським районним судом м.Києва за ч.1 ст.321 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, сплатив штраф 19.09.14 року,

якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,
В С Т А Н О В И В :
13 березня 2015 року приблизно о 08.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку №56/2 по вул. Жашківській в місті Києві помітив припаркований на узбіччі автомобіль марки «ВАЗ 2101» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , після чого у нього виник злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння даним транспортним засобом з метою здійснення поїздки на ньому.
Після чого, ОСОБА_4 зателефонував своєму наглядно знайомому на ім`я ОСОБА_6 та запропонував йому покататись на цьому автомобілі, при цьому повідомив, що цей автомобіль йому в тимчасове керування надав його знайомий. Зустрівши ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_4 підійшов до вищевказаного автомобіля та показав його їм, після чого повідомив останнім, що цей автомобіль йому дав його знайомий.
Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи, що він не має жодних правових підстав до керування даним транспортним засобом, ОСОБА_4 підійшов до автомобіля «ВАЗ 2101» державний номерний знак НОМЕР_1 після чого, відчинивши незачинені двері, проник до салону вказаного автомобіля, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 сіли до автомобіля разом з ним, не усвідомлюючи, що ОСОБА_4 не має жодних правових підстав на його керування.
Після цього ОСОБА_4 знаходячись на водійському місці в салоні автомобіля за допомогою дротів запалення запустив двигун та розпочав рух в напрямку вулиці Замковецької в місті Києві.
В подальшому ОСОБА_4 здійснивши поїздку на автомобілі «ВАЗ 2101» державний номерний знак НОМЕР_1 приблизно о 08.30 год. 13.03.2015 залишив його у дворі власного приватного будинку по АДРЕСА_1 .
За таких обставин суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 цими своїми умисними діями вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом та кваліфікує ці його дії за ч. 1 ст.289 КК України.

13 травня 2015 р. між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про примирення, у відповідності до вимог ст.ст.468, 469 та 471 КПК України.

Згідно з даною угодою потерпілий та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст.289 КК України, ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення та отримана згода обвинуваченого на його призначення. ОСОБА_4 також зобов`язався до 20 червня 2015 року відшкодувати потерпілому майнову шкоду в сумі 3 000 грн. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені ОСОБА_4 .

Розглядаючи в порядку п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим про примирення.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений в судовому засіданні також просив вказану угоду з потерпілим затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 та потерпілий повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим обвинувачений, цілком розуміють права обвинуваченого, визначені п. 1 ч. 4 та п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає встановленим в судовому засіданні, що ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, а тому його дії кваліфікує за ч.1 ст.289 КК України, за якою належить призначити останньому узгоджену сторонами угоди про примирення міру покарання.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374 та 475 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
затвердити угоду від 13 травня 2015 року про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 13 травня 2015 року покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо протягом іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки. Іспитовий строк ОСОБА_4 встановити 1 рік.
Згідно п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Зобов`язати ОСОБА_4 сплатити судові витрати за проведення експертизи в сумі 245 гривень 52 копійок на користь держави.

Речові докази, які зберігаються у камері схову речових доказів Подільського РУ ГУМВС України в м.Києві, зокрема, кепку повернути обвинуваченому ОСОБА_4 , а решту, а саме коробку, 11 болтів, кріплення коліс, пару господарчих рукавиць повернути потерпілому ОСОБА_5 . Речові докази, а саме мікроволокна та 1 слід пальців рук залишити зберігати у матеріалах провадження.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СуддяОСОБА_1