У х в а л а

і м е н е м
у к р а ї н и

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Пивовара В.Ф.,

суддів

Кривенди
О.В., Шевченко Т.В.,

за участю: прокурора представника

Гладкого О.Є., потерпілої ОСОБА_6

розглянула в судовому засіданні у
м. Києві 7 серпня 2008 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 на судові рішення щодо нього.

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області
від 19 листопада 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 125 КК
України на шість місяців виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 10% з
суми заробітку в доход держави.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. 551 гривню на
відшкодування матеріальної шкоди та 1 500 гривень - моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2008 року вирок
місцевого суду залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, за обставин, викладених у вироку, 24
листопада 2005 року, приблизно о 23-й годині 30 хвилин, під час сварки, схопив
потерпілу ОСОБА_2. за волосся, звалив її на підлогу та умисно завдав удари
головою об стіну, руками по тілу, голові, спричинивши потерпілій легкі тілесні
ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров'я.

У касаційній скарзі засуджений
посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи,
однобічність і неповноту судового слідства, допущені істотні порушення
кримінально-процесуального закону, зокрема, на те, що висновки експертів
необ'єктивні, у вироку містяться істотні суперечності, судами при розгляді
справи за наявності підстав для закриття справи її не було закрито. Зазначає,
що злочину, за який його засуджено він не вчиняв, а також вказує на те, що суди
першої та апеляційної інстанцій не застосували щодо нього Закон України “Про амністію” від 19 квітня
2007 року, хоча він має малолітню дитину і не заперечував проти застосування
амністії. Просить судові рішення щодо нього скасувати, а справу - закрити.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України; пояснення представника
потерпілої, який просив залишити судові рішення щодо ОСОБА_1 без зміни;
міркування прокурора, який вважав за необхідне
звільнити засудженого від покарання внаслідок акта амністії; перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду щодо законності та
обґрунтованості вироку, ухвали, постанови, що перевіряються в апеляційному
порядку, і повинна відповідати тим же вимогам, що і рішення суду першої
інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою. Крім того, ухвала апеляційного суду
за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 377 КПК України. У ній мають бути наведені докладні мотиви прийнятого рішення, усі доводи, що
містяться в апеляції, мають бути проаналізовані й жоден із них не повинен
залишатися без відповіді.

Однак, як убачається з матеріалів справи, апеляційний суд при розгляді
справи щодо ОСОБА_1 в апеляційному порядку не дотримався усіх вимог і положень
закону.

Так, у своїй апеляції на вирок місцевого суду засуджений, заперечуючи свою
причетність до злочину, за який його засуджено, зазначав, що суд першої
інстанції безпідставно не взяв до уваги акт судово-медичного обстеження № 2422
згідно з яким йому (ОСОБА_1) були заподіяні середньої тяжкості тілесні
ушкодження. В апеляції засуджений твердив, що ці тілесні ушкодження йому
заподіяли двоє невідомих чоловіків, яких у
квартиру привела племінниця потерпілої - ОСОБА_3, і вказував, що суд
першої інстанції цих обставин не перевірив і оцінки їм не дав.

В апеляції ОСОБА_1 йшлося й про те, що вирок місцевого суду ґрунтується на
доказах, достовірність яких викликає сумнів, зокрема, упереджених показаннях близьких родичів
потерпілої: ОСОБА_4, ОСОБА_2 та її близької подруги ОСОБА_5., які не були
очевидцями події.

В апеляції засуджений наводив також свої доводи щодо істотних суперечностей,
які, на його думку, містяться у висновку судово-медичної експертизи щодо
заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень.

Твердив засуджений і про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив
йому у задоволенні клопотання про призначення повторної судово-медичної
експертизи.

Проте, як убачається зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції, ці доводи апеляції не проаналізовані і
відповіді на них не дано, що є порушенням вимог ст. 377 КПК України.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_1
підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд, під час
якого необхідно усунути вказані недоліки, повно і всебічно перевірити всі
доводи поданої на вирок місцевого суду апеляції та постановити рішення з
дотриманням усіх вимог кримінально-процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах Верховного Суду України, -

у х в а л и л а:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2008 року щодо
ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

судді:

Пивовар В.Ф. Кривенда О.В. Шевченко Т.В.