ВИРОК

Іменем України

28 лютого 2014 року Бердянський
міськрайонний суд Запорізькій області

у складі головуючого-судді: Пахоменка
О.Г.,

при секретарі: Димовій
Л.В.,

за участі прокурора: Васильєва
М.О.,

обвинуваченого: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Бердянська
кримінальне провадження, внесене в
Єдиний реєстр досудових розслідувань
за № 0006559 від 28.10.2013р., про
обвинувачення:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Луначарське Бердянського району
Запорізької області, громадянина
України, не одруженого, з
середньо-спеціальною освітою, не
працюючого, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_1, тимчасово
проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,
раніше судимого:

1) 06.05.2010р. Бердянським міськрайонним
судом Запорізької області за ч.2 ст. 263
КК України до 120 годин громадських
робіт;

2) 03.12.2010р. тим же судом за ст.ст. 389 ч.2, 71, 72
КК України до арешту на строк 3 місяці 10
днів, звільнений 12.03.2011р. по відбуттю
строку покарання;

3) 13.11.2012р. тим же судом за ч.2 ст. 263 КК
України до 120 годин громадських робіт;
07.02.2013р. знятий з обліку Бердянським МРВ
КВІ по відбуттю покарання;

4) 22.05.2013р. тим же судом за ч.1 ст. 186 КК
України до 240 годин громадських робіт,

у скоєнні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389
КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, будучи засудженим 22.05.2013р.
Бердянським міськрайонним судом
Запорізької області за ч.1 ст. 186 КК
України до покарання у виді 240 годин
громадських робіт, вирок суду набрав
законної сили 26.06.2013р. та був звернений
тим же судом до виконання, допустив
ухилення від відбування цього
покарання при наступних обставинах.

Так, 10.07.2013р. ОСОБА_1 був викликаний до
Бердянської міськрайонного відділу
кримінально-виконавчої інспекції
Управління державної пенітенціарної
служби України в Запорізькій області
(далі - кримінально-виконавча
інспекція), де був ознайомлений з
порядком та умовами відбування
встановленого судом покарання та
поставлений на облік, про що він надав
особисту підписку.

Але ОСОБА_1, діючи умисно, з метою
ухилення від відбуття призначеного
йому судом покарання, без поважних
причин порушив графіки відбуття
покарання, не виходив на відпрацювання
в КП «Бердянськекотранс», де
засуджений повинен був виконувати
громадські роботи, відповідно до
наказу КП «Бердянськекотранс» №154 від
10.07.2013р. «прийом на громадські роботи»,
в результаті чого працівником
кримінально-виконавчої інспекції 2
рази, а саме: 05.08.2013р. та 23.10.2013р.
попереджався про притягнення до
кримінальної відповідальності за ч.2
ст. 389 КК України з приводу ухилення від
відбування покарання у вигляді
громадських робіт. Але ОСОБА_1,
ігноруючи законі вимоги працівників
Бердянського МРВ КВІ УДПтС України в
Запорізькій області станом на 13.11.2013р.
відбув лише 88 години громадських робіт
та ухилився від подальшого відбуття 152
годин громадських робіт.

В судовому засіданні обвинувачений
ОСОБА_1 себе винним по пред'явленому
обвинуваченню, при викладених у вироку
обставинах, визнав повністю, погодився
із зібраними у справі доказами, як
достовірними і допустимими, дав
відповідні показання і у скоєному щиро
розкаявся.

Вислухавши думку учасників судового
розгляду, приймаючи до уваги те, що
обвинувачений ОСОБА_1 не оспорює
фактичні обставини справи,
кваліфікацію кримінального
правопорушення, яке йому
інкримінується, вірно розуміє зміст
обставин справи, відсутні сумніви в
добровільності його позиції, тобто
визнання ним вини не є наслідком
застосування до нього насильства,
примусу, погроз або наслідком обіцянок
чи дії будь-яких інших обставин, суд за
згодою учасників судового розгляду в
порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК
України, визнав недоцільним
дослідження доказів щодо обставин, які
ніким не оспорюються, і обмежився
допитом обвинуваченого та
дослідженням матеріалів, що
характеризують особу обвинуваченого
ОСОБА_1

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що винуватість
ОСОБА_1 у вчиненні злочину, що йому
інкримінуються, доведена повністю,
його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.
389 КК України як ухилення від
відбування покарання у вигляді
громадських робіт особою, засудженою
до цього покарання.

Виходячи зі змісту ст. 50 КК України,
покарання - це захід примусу, що
застосовується від імені держави за
вироком суду до особи, визнаної винною
у вчиненні злочину, і полягає в
передбаченому законом обмеженні прав і
свобод засудженого. Покарання має на
меті не тільки кару, а й виправлення
засудженої особи, а також запобігання
вчиненню нових злочинів як засудженим,
так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому
ОСОБА_1 у відповідності зі ст. 65 КК
України, суд ураховує ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винного та
обставини, що пом'якшують та обтяжують
покарання.

Обставинами, що пом'якшують покарання,
згідно ст. 66 КК України, суд визнає
зізнання обвинуваченого у скоєнні
злочину та його каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання,
згідно ст. 67 КК України, суд визнає
рецидив злочину.

Ураховується особа обвинуваченого,
який є раніше судимим за скоєння
умисного злочину та знову скоїв
умисний злочин, на час судового
провадження працює неофіційно,
посередньо характеризується за місцем
мешкання, його відношення до скоєного,
суд приходить до висновку, що
обвинуваченому слід призначити
мінімальне покарання, яке передбачене
санкцією, передбаченої ч.2 ст.389 КК
України у виді арешту, оскільки таке
покарання буде необхідним і достатнім
для його виправлення та попередження
нових злочинів.

На час судового розгляду - 28.02.2014р.
ОСОБА_1 відбув за вироком суду 88 годин
громадських робіт та залишилося
невідпрацьованими 152 години
громадських робіт.

Таким чином суд враховує невідбуту
частину покарання за вироком
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 22.05.2013р. у виді
152 годин громадських робіт. Тому при
призначенні ОСОБА_1 покарання слід
застосувати ст. 71 КК України, і
призначити йому покарання за
сукупністю вироків із дотриманням
вимог ст. 72 КК України відповідно до
якої одному дню арешту відповідають
вісім годин громадських робіт і 152
години громадських робіт в перерахунку
на арешт становлять 19 днів арешту (152:8)
.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази по справі та витрати на
проведення судових експертиз відсутні.

Заходи забезпечення кримінального
провадження щодо ОСОБА_1 не
застосовувались.

Керуючись ст.ст. 50, 71, 72 КК України, ч.3 ст.
349, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні
злочину, передбаченому ч.2 ст. 389 КК
України і призначити йому покарання у
виді 1 (одного) місяця арешту.

На підставі ст. 71 КК України за
сукупністю вироків шляхом часткового
приєднання невідбутої частини
покарання, призначеної вироком
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 22.05.2013р.,
остаточно призначити ОСОБА_1 покарання
у виді 1 (одного) місяця 4 (чотирьох) днів
арешту.

Строк відбуття покарання засудженому
ОСОБА_1 обчислювати з моменту його
затримання.

Зарахувати ОСОБА_1 у строк відбування
покарання строк його затримання під
час судового провадження з 19.02.2014р. по
20.02.2014р. включно.

Після набрання вироком законної сили
доручити Бердянському МВ ГУМВС України
в Запорізькій області затримати ОСОБА_1
та доставити його до місця відбування
покарання.

Вирок може бути оскаржений з
урахуванням вимог, в порядку і строки
передбачені ч.2 ст. 394 та ст. 395 КПК
України, до апеляційного суду
Запорізької області через Бердянський
міськрайонний суд протягом 30 днів з
дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають
право отримати в суді копію вироку
суду.

Копію вироку негайно після його
проголошення вручити обвинуваченому
та прокурору.

Суддя:
О.Г.Пахоменко