справа № 361/5048/15-к
провадження № 1-кс/361/802/15
У Х В А Л А
06 серпня 2015 року. м. Бровари

Слідчий суддя Броварського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю скаржника, адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Броварського МВ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_4 від 28.10.2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00002092 від 22.06.2014 року, -

В с т а н о в и в :
17 липня 2015 року скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого СВ Броварського МВ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_4 від 28.10.2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00002092 від 22.06.2014 року.

Підтримуючи вищезазначену скаргу у судовому засіданні, скаржник пояснив, що 28 жовтня 2014 року слідчим СВ Броварського МВ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_4 винесена постанова про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00002092 від 22.06.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Відомості про те, що у справі винесена постанова про закриття кримінального провадження були отримані по телефону 08.07.2015 року від слідчого ОСОБА_4 . При цьому слідчий повідомила, що вона в липні 2015 року направила на адресу потерпілого ОСОБА_5 та його адвоката, ОСОБА_3 , письмове повідомлення про закриття справи. Проте документів, що підтверджують дану обставину, слідчим представлено не було.

Як стверджував скаржник у судовому засіданні, оскаржувана постанова слідчого від 28 жовтня 2014 року була отримана скаржником особисто у слідчого ОСОБА_4 13 липня 2015 року, про що свідчить напис про отримання копії на постанові, копія якої залишилася у слідчого. Слідчий, всупереч клопотанням про вчинення слідчих дій, обмежилася лише допитом ОСОБА_5 , як свідка та однієї з осіб ОСОБА_6 , щодо якого подана заява про вчинення ним кримінального правопорушення, і на підставі допиту цієї особи слідчий прийняла рішення про закриття кримінального провадження проти ОСОБА_6 .

При цьому, за доводами скаржника, слідчим залишено поза увагою дані швидкої допомоги, які вказують на госпіталізацію ОСОБА_5 21 червня 2014 року з приміщення гуртожитку; клопотання від 07 липня 2014 року з проханням вчинити слідчі дії провести судово-медичну експертизу, яке слідчий задовольнив частково; виписка з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_5 ; виписка з історії хвороби. Крім того, слідчим залишений без аналізу той факт, що до того часу, як з`явився ОСОБА_6 в гуртожитку, ОСОБА_5 був здоровий, тілесних ушкоджень не мав, на стан здоров`я не скаржився.

На думку скаржника, слідчий зобов`язаний був призначити комплексну судово-медичну експертизу із залученням спеціаліста лікаря-нейрохірурга з метою з`ясування об`єктивного діагнозу, тому що у ОСОБА_5 було встановлено струс головного мозку і пошкодження на голові, потрібно було допитати працівників швидкої допомоги. Слідчий не вказує в постанові, якої дії і в діях якої особи немає складу злочину. Слідчим не вчинено жодних дій, спрямованих на перевірку зазначених в скарзі обставин та не проведено належного досудового розслідування.

Вказану постанову слідчого скаржник вважає незаконною та протиправною, просить її скасувати.

Вислухавши скаржника, дослідивши матеріали скарги, матерівли кримінального провадження №00002092 від 22 червня 2014 року, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга адвоката ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 статті 304 КПК України строк оскарження рішення слідчого, оформленого постановою, починається з дня отримання особою її копії.

Як встановлено слідчим суддею, копію оскаржуваної постанови скаржник отримав 13 липня 2015 року, що свідчить про дотримання останнім вимог процесуального закону щодо строку оскарження рішень слідчого, оформленого постановою, і відсутність підстав для його продовження.

Відповідно до п.п. 18,19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», де йдеться мова про суворе дотримання судами принципу презумпції невинуватості; у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» про неприпустимість судами обвинувального ухилу, - слідчий суддя керувався нормами міжнародних стандартів. Так, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (прийнятої у Римі 4 вересня 1950 року) дає право кожному на справедливий суд, а тому жоден доказ, як це передбачено частиною 2 статті 94 Кримінального процесуального кодексу України, не має наперед встановленої сили.
Обов`язок доказування обставин відповідно до вимог ч.1 ст. 92 КПК України, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком обов`язку доказування належності та допустимості доказів, наданих щодо розміру процесуальних витрат та обставин, що характеризують обвинуваченого, - покладається на слідчого, прокурора та, в установлених законом випадках, на потерпілого.
Тому, вирішуючи питання щодо законності прийнятого слідчим рішення, слідчий суддя, виходив з наступного.
Під час розгляду даної скарги ретельно досліджувалися матеріали кримінального провадження № 0002092, зокрема протокол допиту потерпілого ОСОБА_5 , з якого вбачається, що 21 червня 2014 року приблизно 0 16 годині ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщення їдальні, розташованої по АДРЕСА_1 , де вони знаходилися з ОСОБА_6 один на один, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків ОСОБА_6 наніс ОСОБА_5 удари кулаком зверху вниз по голові, яких було близько 7-8 ударів, після чого взяв зі столу тарілку та вдарив нею ОСОБА_5 в чоло, від чого останній впав на підлогу.
Диспозиція частини 1 статті 125 КК України передбачає відповідальність за нанесення умисних легких тілесних ушкоджень і суб`єктивна сторона цього злочину характеризується тільки прямим умислом, а самі мета та мотив не мають жодного значення для кваліфікації даного злочину.
Для встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень слідчим на підставі заявленого скаржником клопотання від 07 квітня 2014 року була призначена судово-медична експертиза. За доводами скаржника, це клопотання слідчий задовольнив частково, але прийняте слідчим рішення відповідно до вимог ст. 220 КПК України скаржник не оскаржив.
За висновками проведеної судово-медичної експертизи, через недостатність опису зовнішніх тілесних ушкоджень в представленій медичній документації, з Броварської ЦРЛ, з Вузлової лікарні № 1 м. Києва, опис різної кількості саден в представлених медичних картах стаціонарного хворого не представилося можливим встановити час та механізм утворення тілесних ушкоджень, описаних в представленій медичній документації на ім`я ОСОБА_5 .
Як видно з матеріалів кримінального провадження, дані про вчинений ОСОБА_6 злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України, внесені до ЄРДР на підставі заяви самого ОСОБА_5 , який є водночас і заявником і передбачуваним потерпілим. Проте, зазначені ним дані про вчинений злочин об`єктивно не підтверджуються.
Так, експертиза не змогла встановити ступінь тяжкості отриманих ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, а встановити їх в інший спосіб неможливо, оскільки визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відносить тільки до компетенції СМЕ.
Крім того, як видно з заяви про вчинений злочин та з показань самого ОСОБА_5 очевидці вказаної у заяві самої події злочину відсутні.
Показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших, є непрямими доказами у даному кримінальному провадженні. Обставини справи ґрунтуються лише на показаннях потерпілого ОСОБА_5 , який є заінтересованою особою у справі і який може перебільшувати обставини, які насправді відбулися.
Таким чином, оскільки судово-медичний експерт не надав слідчому висновок про ступінь тяжкості отриманих ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, не зміг надати висновок про відповідність часу їх отримання, а інші належні та допустимі докази, які б свідчили про вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України під час проведення досудового розслідування не були встановлені, слідчим відповідно до вимог кримінального процесуального закону правильно прийнято рішення про закриття кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки законом передбачена кримінальна відповідальність за даний вид злочину тільки в разі спричинення винною особою умисного легкого тілесного ушкодження.
Керуючись ст. ст. 110, 284, 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в :
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 на постанову слідчого Броварського МВ ( з обслуговування м.Бровари та Броварського району) ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_4 від 28 жовтня 2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 00002092 від 22 червня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.125 КК України про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України відмовити

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області

Слідчий суддя ОСОБА_1