Справа №473/1960/15-к 13.07.2015 13.07.2015 13.07.2015

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху
13 липня 2015 року м. Миколаїв

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеним вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, за якою призначено узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком цього ж суду від 14.04.2014 р. та остаточно призначено ОСОБА_4 до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки (теж узгоджене сторонами цієї угоди).
Не погодившись з вироком, прокурор подав апеляційну скаргу.
Однак, подана ним апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 396 ч. 2 п. 4 КПК України, згідно з якими в апеляційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Так, апелянт вказує, що приймаючи рішення про можливість затвердження угоди, суд повинен враховувати не лише положення ч.4 ст. 469 КПК України, а і перевіряти законність угоди в частині призначення
_________________________________________________________
провадження № 11-кп/784/571/15 головуюча у 1 інстанції
категорія: ст. 185 ч.2 КК України ОСОБА_5
суддя-доповідач у апеляційній
інстанції ОСОБА_1
покарання обвинуваченому.
Однак, положення ч.4 ст. 469 КПК України стосуються укладання угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим і ніяк не стосуються укладання угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 , на підставі якої був ухвалений вирок.
Є суперечливими і доводи прокурора щодо відомостей про попередню судимість обвинуваченого ОСОБА_4 , чим саме і обґрунтовує прокурор твердження про незаконність угоди в частині призначення покарання обвинуваченому. Так, прокурор посилається на судимість ОСОБА_4 за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 15 ч.3, 185 ч.3 КК України водночас за двома вироками Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області - від 14.04.2014 року та від 14.04.2015 року, що не узгоджується із відомостями, викладеними у вступній частині вироку. Апеляційна скарга містить посилання і на правила призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, тоді як судом 1 інстанції ці правила застосовані не були.
Вимогу про скасування вироку, ухваленого на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим, і призначення нового розгляду у суді 1 інстанції прокурор в апеляційній скарзі обґрунтовує істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону (вимог ст. 474 ч. 7 КПК України) та загальних засад кримінального провадження. При цьому прокурор не вказує, які саме засади кримінального провадження, на його думку, були порушені судом 1 інстанції.
Не містить апеляційна скарга і доводів на обґрунтування оскарження судового рішення з урахуванням положень ст. 394 ч.3 п. 3 КПК України.
На підставі викладеного, через зазначені недоліки апеляційної скарги прокурора вона підлягає залишенню без руху.
Керуючись ст. 399 ч.1 КПК України
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської міжрайонної прокуратури ОСОБА_2 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 червня 2015 р. відносно обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без руху.
Встановити прокурору ОСОБА_2 строк до 31 липня 2015 року для усунення недоліків апеляційної скарги, вказаних в мотивувальній частині даної ухвали.
Роз`яснити йому, що у разі не усунення недоліків апеляційної скарги у встановлений строк, вона буде повернена.
Копію даної ухвали невідкладно надіслати прокурору ОСОБА_2 .
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Миколаївської області ОСОБА_1