Дата документу Справа № 333/6104/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/6104/14-к Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/231/15 Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палат з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 (в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ), потерпілого ОСОБА_9 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Апостолово, Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 12 березня 1981 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 206 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі;

- 25 березня 1985 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 196-1 КК України (1960 року) до 1 року позбавлення волі;

- 16 грудня 1986 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 140, ч.1 ст. 229-6 КК України (1960 року) до 4 років позбавлення волі;

- 08 травня 1991 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 140 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі;

- 21 грудня 1998 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 229-6 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі з випробувальним терміном 1 рік, штраф 200 грн.;

- 13 травня 1999 року Долгинцевським районним судом м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області за ч.1 ст. 229-6 КК України (1960 року) до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки, штраф 700 грн.;

- 24 листопада 2003 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі. Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2005 року замінено невідбутий строк покарання 1 рік 8 місяців 24 дні більш м`яким - обмеженням волі;

- 13 грудня 2006 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 18 березня 2011 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 309, ст. 395 КК України до 2 років позбавлення волі;

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, з призначенням покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено відраховувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 з 18 год. 40 хв. 08 липня 2014 року.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди у розмірі 53 805 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 300 (триста) грн. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_9 відмовлено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 393 (триста дев`яносто три) грн. 12 коп. за залучення експерта на проведення судової товарознавчої експертизи.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Як встановлено вироком, 07 липня 2014 року, приблизно о 23 год. 00 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в приміщення, діючи з корисливих мотивів, повторно, шляхом розбиття скла вікна проник до приміщення боксу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно, повторно викрав сумку чорного кольору Dr.Nona, вартістю 144грн., ноутбук Самсунг R60 з зарядним пристроєм, вартістю 2 100грн., комп`ютерну мишу Genius NETSCROLL 100, вартістю 33 грн.60 коп., грошові кошти у розмірі 1 800 грн., причинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 4 077 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на неповноту та односторонність судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, суворість призначеного покарання. На його думку, судом першої інстанції не взято до уваги ряд пом`якшуючих обставин, а саме: повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 грн., стан здоров`я його дружини, яка є інвалідом дитинства та потребує постійного догляду, його стан здоров`я хворіє тромбофлебітом, скоєння злочину в стані емоційного розладу. Просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, призначивши покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 (в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ), посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильну кваліфікацію дій засудженого, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.3 ст. 185 КК України на ст. 356 КК України і, врахувавши наявність пом`якшуючих покарання обставин- щире каяття та сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування збитків матеріального характеру та часткове відшкодування матеріальної шкоди, клопотання потерпілого ОСОБА_11 про передачу засудженого на поруки, пом`якшити покарання.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 вважає призначене засудженому покарання необґрунтовано м`яким, внаслідок того, що суд першої інстанції не врахував в повній мірі тяжкість вчиненого злочину, те що ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджений за вчинення умисних корисливих злочинів, звільнившись з місць позбавлення волі, знову вчинив аналогічний злочин, не працює. Крім того, вважає необґрунтованим часткове задоволення цивільного позову, оскільки не враховано всіх обставин кримінального провадження. Просить вирок суду скасувати, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання і задовольнити його цивільний позов в повному обсязі.

Заслухавши доповідача; пояснення та останнє слово засудженого ОСОБА_7 та пояснення адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілого обвинуваченого та захисника не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 в скоєнні злочину при викладених у вироку обставинах відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказів.

Так, згідно з показаннями ОСОБА_7 під час судового розгляду, він визнавав вину за ст. 185 ч.3 КК України (а.п. 42, 43 т.1, журнал судового засідання та запис судового засідання від 28 серпня 2014 року ) та пояснив, що з метою крадіжки шляхом розбиття скла проник до боксу, звідки викрав 1 800грн., ноутбук, сумку, комп`ютерну мишу.

В подальшому обвинувачений відмовився від цих показань (а.п.56, т.1, журнал судового засідання та запис судового засідання від 09 вересня 2014 року) і пояснив, що він умислу на крадіжку не мав, ноутбук і гроші забрав в рахунок грошових коштів, які йому винен ОСОБА_9 , до сейфу проник, шукаючи трудову книжку.

Після детальної перевірки версії обвинуваченого суд обґрунтовано визнав її неспроможною.

Про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, свідчать такі наведені у вироку докази:

- свідчення потерпілого ОСОБА_9 , згідно яких, ОСОБА_7 в період з лютого по березень 2014 року працював у нього без оформлення. Він розрахувався з обвинуваченим за роботу та віддав йому трудову книжку. 07 липня 2014 року покинув бокс о 21 годині 15 хвилин, зачинивши сейф, двері. Ранком 08 липня 2014 року прийшов на роботу, де виявив, що з приміщення викрадено ноутбук з комп`ютерною мишею, голки для обробки каменю, з розрізаного сейфу викрадено грошові кошти, золотий годинник та документи;

- показання свідка ОСОБА_12 про те, що він працює інспектором ППС ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області. В ніч на 08 липня 2014 року ніс службу разом з колегою по охороні громадського порядку. Приблизно о 02-00 годині, біля одного з будинків по вул. Аеродромній побачили ОСОБА_7 , який, помітивши їх, намагався втекти та був затриманий і доставлений до Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області разом з вилученими у нього ноутбуком та грошовими коштами в сумі 1 800 грн. При затриманні ОСОБА_7 пояснив, що 1 800 грн. є його зарплатою, а ноутбук належить сестрі;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, 07 липня 2014 року була на роботі у ОСОБА_9 та бачила у нього в сейфі гроші. Наступного дня потерпілий розповів їй про факт скоєння крадіжки;

- даними з витягу з кримінального провадження № 0002769 від 08 липня 2014 року, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_9 звернувся до Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою про крадіжку його майна з приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ;

- даними протоколу огляду місця події від 08 липня 2014 року, з фотознімками, згідно якого встановлено факт розбиття скла у вікні приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та виявлені пошкодження на сейфі;

- даними висновку експерта сектору економічної та товарознавчої експертизи НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_14 № 1187 від 17 липня 2014 року;

- речовими доказами: грошовими коштами у сумі 1 800 грн., ноутбуком Самсунг R 60 в корпусі чорного кольору, зарядним пристроєм до нього, комп`ютерною мишею Genius NETSCROLL 100.

Сукупністю цих доказів, яким суд дав належну оцінку, конкретними обставинами провадження спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про наявність в діях ОСОБА_7 ознак злочину, передбаченого ст. 356 КК України., та невинуватість ОСОБА_7 в таємному викраденні чужого майна.

Неспроможні і доводи адвоката про те, що суд, кваліфікуючи дії за ознакою-повторність, вийшов за межі обвинувачення, в якому відсутня така ознака. Згідно тексту обвинувального акту, органи досудового слідства дії ОСОБА_15 кваліфікували як таємне викрадення чужого майна(крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно(а.п.4, т.1).

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, передбачаючи відповідність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи покарання ОСОБА_7 , врахував ступінь тяжкості скоєного ним суспільно небезпечного діяння, яке у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, який частково відшкодував шкоду потерпілому, раніше неодноразово судимий, скоїв новий злочин, звільнившись у 2012 році з місць позбавлення волі, не працевлаштований, задовільно характеризується за місцем тримання під вартою, перебуває у цивільному шлюбі, не мешкає за місцем своєї реєстрації. Крім того, судом було враховано стан здоров`я обвинуваченого та стан здоров`я його цивільної дружини, яка є інвалідом дитинства та потребує постійного стороннього догляду. Також судом при призначенні покарання визнано обтяжуючою обставиною рецидив злочину та не встановлено пом`якшуючих обставин. Таким чином, суд виконав вимоги ст. 65 КК України і обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України.

Доводи апеляційної скарги, про те, що судом при призначенні покарання, не взято до уваги в якості пом`якшуючих обставин повне визнання обвинуваченим вини на досудовому слідстві, активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття - є неспроможними, оскільки під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 відмовився від показань даних під час досудового розслідування, вину у скоєнні кримінального правопорушення визнавав частково. Крім того, обвинувачений був затриманий невдовзі після скоєння злочину, а викрадене було вилучено в нього та повернуто потерпілому. Посилання в апеляційній скарзі на скоєння кримінального правопорушення в стані емоційного розладу не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Вирішуючи питання про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної обвинуваченим, суд у вироку навів мотиви в обґрунтування своїх висновків стосовно розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, вказав у вироку чому цивільний позов задоволено частково у розмірі 300 грн., а у стягненні решти суми відмовлено. Рішення суду в цій частині обґрунтовано, відповідає вимогам цивільного та кримінального процесуального законодавства, постановлено з урахуванням розумності та справедливості, розміру моральних страждань потерпілого ОСОБА_9 та інших негативних наслідків в результаті злочину, скоєного обвинуваченим.

Істотних порушень вимог кримінального чи кримінально-процесуального закону, які б давали безумовні підстави для зміни чи скасування вироку, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2014 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 (в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ), потерпілого ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних и кримінальних справ, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий :

Судді: