Справа № 357/3078/15-к
1-кп/357/307/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.03.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 з участю прокурора ОСОБА_3

Розглянувши у судовому засіданні в м. Білій Церкві кримінальне провадження , внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000060 від 11.12.2014 р. відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богуслав, Київської області, українця, гр. України, із професійно-технічною освітою, не одруженого, проходить військову службу за контрактом у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдатом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого за ч. 1 ст. 185 КК України Богуславським райсудом, Київської області 4 вересня 2014 року до 80 год. громадських робіт, в скоєнні злочину,передбаченого ст..407 ч.3 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) від 23 грудня 2014 року № 133-ПМ (по особовому складу), солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 призначено на посаду водія мінометного взводу мінометної батареї механізованого батальйону, а наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 29 серпня 2014 року № 137 зараховано у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_3 .

До цього, згідно відпускного квитка від 11 серпня 2014 року № 593, командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдату ОСОБА_4 була надана відпустка до місця проживання у м. Богуслав, Київської області строком на 10 діб з 11 по 20 серпня 2014 року, з якої він повинен був прибути на службу 21 серпня 2014 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ст.ст. 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець ЗС України був повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем ЗС України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, 21 серпня 2014 року близько 8 години 00 хвилин солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та не з`являвся на неї без поважних причин тривалістю понад один місяць, проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання у АДРЕСА_2 , не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби.

10 лютого 2015 року солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до місця проходження служби в розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

В судовому засіданні між обвинуваченим та прокурором укладено угоду про визнання винуватості від 23.03.2015 року В указаній угоді викладено формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч.3 ст.407 КК України, яка ніким не оспорюється; зазначено про повне та беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, узгоджено призначення обвинуваченому покарання за ч. 3 ст.407 КК України у виді 2 років позбавлення волі та звільнення його на підставі ст..75 КК України від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік,на підставі ст.76 КК України в період іспитового строку забовязати його не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ,повідомляти КВІ про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично зявлятися на реєстрацію до КВІ ,сторонам належним чином роз`яснено їх права та обов"язки,, роз"яснено наслідки затвердження цієї угоди судом та наслідки її невиконання. У судовому засіданні обвинувачений та прокурор підтвердили чинність зазначеної угоди про визнання винуватості та добровільність її укладення, ствердили, що вказана угода не є наслідком застосування до них насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, просили суд затвердити вказану угоду Суд, дослідивши обставини укладення сторонами даної угоди про визнання винуватості, перевіривши її на відповідність вимогам чинного КПК України, дійшов висновку про те, що зазначена угода в повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки містить всі необхідні реквізити, визначені статтею 472 КПК України, зокрема, дату укладення угоди, найменування сторін, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для даного кримінального провадження обставини, узгоджену сторонами міру покарання та згоду сторін на призначення цього покарання, а також містить детальне роз`яснення передбачених ст. 473 КПК наслідків затвердження цієї угоди судом і наслідків невиконання сторонами умов зазначеної угоди. Угоду підписано обвинуваченим та прокурором . Суд вважає, що укладена обвинуваченим та прокурором угода про визнання винуватості відповідає вимогам чинного КПК; дії ОСОБА_4 , за ч.3 ст. 407 КК України кваліфіковані правильно; умови угоди не суперечать інтересам суспільства; права, свободи та інтереси сторін або інших осіб не порушуються; обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання; узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України. З огляду на викладене зазначена угода підлягає затвердженню. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376, 473,474-475 КПК України, суд ЗАСУДИВ: Угоду про визнання винуватості від 27.03.2015 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000060 від 11.12.2014 р. - затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити його від покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, іспитовий строк призначити терміном в 1 рік., забовязати його під час випробування не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання,зявлятися на реєстрацію в ці органи періодично. Запобіжний захід не обирати. Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ст. 394 ч.4 КПК України, до апеляційного суду Київської області, через Білоцерківський міськрайонний суд, протягом 30 діб від дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1