Єдиний унікальний номер № 285/1877/15-к
Провадження № 1-кп/0285/217/15
В И Р О К
13 липня 2015 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
захисника: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Новоград-Волинський кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підлуби, Ємільчинського району, Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, постійного місця роботи немає, раніше не судимого, повідомленого про підозру за ч. 3 ст. 407 КК України, -
Молодший сержант ОСОБА_4 11.03.2014 року призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року № 303/2014, та направлений для проходження служби до військової частини - польова пошта В НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). З того часу він поставлений на всі види забезпечення у вказаній військовій частині.
З 10.05.2014 року по 09.09.2014 року молодший сержант ОСОБА_4 виконував бойові завдання у зоні проведення АТО, після чого повернувся у пункт постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).
З 17.10.2014 року прибув для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_3 , де наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 10.10.2014 року № 3, призначений на посаду робітника підсобного 1 інженерно-будівельного відділення 1 інженерно-будівельного взводу 2 інженерно- будівельної роти.
Однак, молодший сержант ОСОБА_4 , під час проходження військової служби за мобілізацією у Збройних Силах України, в порушення нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_3 без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Реалізуючи задумане, 15.11.2014 року, обвинувачений, в порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу, без дозволу командування та будь-яких поважних причин, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, та територіальної цілісності, діючи умисно самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_3 без поважних причин тривалістю понад один місяць.
19.03.2015 року обвинувачений повернувся у розташування військової частини польова пошта В НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ) для подальшого проходження військової служби.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.
Обвинувачений в судовому засіданні вину визнав повністю, дав наступні покази: в березні 2014 року він був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження служби до військової частини - польова пошта В НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). З 09.05.2014 року по 09.09.2014 року проходив службу в Луганській області на посаді навідника- оператора БМП 2. 08.09.2014 року підрозділ виведено із зони АТО, 09.09.2014 року надана відпустка на 10 діб, під час якої він поїхав до смт. Ємільчино. 20 -21 вересня 2014 р. подав рапорт про переведення до іншої військової частини. У жовтні 2014 р. переведений на посаду робітника підсобного 1 інженерно-будівельного відділення 1 інженерно-будівельного взводу 2 інженерно- будівельної роти, де пропрацював один місяць. 15.11.2014 року залишив частину, у зв`язку з тим, що йому повідомили про хворобу бабусі, яка перебувала у лікарні в тяжкому стані. Інші родичі не могли її доглядати. Про залишення військової частини керівництво не попереджав, перебував за місцем постійного проживання та доглядав бабусю. 19.03.2015 р. він повернувся до військової частини. 14.04.2015 року був демобілізований.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив, що він є заступником командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 по роботі з особовим складом. 15.11.2014 р. військовослужбовець ОСОБА_4 залишив військову частину, у зв`язку з чим проводилось службове розслідування. ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини 19.03.2015 р. ОСОБА_4 був демобілізований 14.04.2015 року.
Свідок ОСОБА_7 повідомив, що він працює на посаді заступника командира інженерно- будівельної роти, на яку призначений на початку 2015 року. ОСОБА_4 особисто не знав, але з службових документів йому відомо про факт самовільного залишення частини цим військовослужбовцем.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина підтверджується доказами, які дослідженні у судовому засіданні.
Згідно акту проведення службового розслідування по факту самовільного залишення частини військовослужбовцем ОСОБА_4 , було встановлено, що останній з 15.11.2014 р. самовільно залишив військову частину і на підставі цього було прийнято рішення про направлення зібраних матеріалів до Житомирської військової прокуратури, оскільки правопорушення містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України. (а.с. 30-31)
Відповідно до рапорту старшого лейтенанта ОСОБА_8 від 20.03.2015 року, встановлено, що ОСОБА_4 з`явився для проходження військової служби 20.03.2015 р. (а.с. 32)
Згідно пояснень обвинуваченого від 23.03.2015 р., він залишив військову частину 15.11.2014 року та перебував дома, доглядав хвору бабусю.(а.с. 35)
З службової характеристики ОСОБА_4 вбачається, що за час військової служби він зарекомендував себе посередньо, професійні та вольові навички не відповідають якостям військового службовця. (а.с. 39)
Відповідно до медичної характеристики обвинуваченого, за час проходження військової служби за медичною допомогою не звертався. На обліку у нарколога, психіатра, дерматолога, фтизіатра не перебуває. (а.с. 38)
Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу, 17.04.2015 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (а.с. 68)
Згідно довідки № 60 від 16.04.2015 року, встановлено, що ОСОБА_9 знаходиться на обліку в жіночій консультації м. Бровари, у зв`язку із вагітністю. (а.с. 70)
З довідки № 368 від 27.05.2015 р., виданої Ємільчинської ЛКК, ОСОБА_10 , 1937 року народження, за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та не здатна до самообслуговування. (а.с. 76)
Відповідно до довідки, яка видана виконкомом Ємільчинської сільради, ОСОБА_4 з кінця листопада 2014 року по 20.03.2015 р. доглядав ОСОБА_10 , яка проживає в АДРЕСА_3 (а.с. 36)
Отже, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, доведена повністю, а його дії кваліфіковано вірно, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.
При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення за ст.407 ч.3 КК України, санкція якої передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років, отже даний злочин класифікується як злочин середньої тяжкості відповідно до ст. 12 КК України.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність обвинуваченому ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Крім цього, при обранні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання судом враховується його відношення до вчиненого, матеріали, що його характеризують, а саме обвинувачений щиро каявся та активно сприяв розкриттю злочину, по місцю служби характеризується посередньо (а.с. 39, 50), відповідно до довідки, яка видана Ємільчинською селищною радою, ОСОБА_4 в період з кінця листопада по 20.03.2015 р., доглядав свою бабусю ОСОБА_10 , 1937 року народження, яка проживає одна (а.с.36), має вагітну дружину, за місцем проживання характеризується позитивно.
Суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не становить небезпеки для суспільства, має міцні соціальні зв`язки, які можуть позитивно впливати на його виправлення.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого є можливим без відбування ним покарання та ізоляції його від суспільства, а тому обираючи йому міру покарання в межах санкції ст.407 ч.3 КК України, застосовує положення ст. 75 КК України, яке передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладення на нього обов`язків, як це передбачено ст. 76 цього ж Кодексу.
Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 370, 374 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчинені кримінального правопорушення за ст.407 ч.3 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання, якщо він протягом 2 (двох ) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження у разі відсутності апеляційної скарги.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.