154/301/15-к
1-кп/154/30/15
ВИРОК
іменем України
03 лютого 2015 року м.Володимир-Волинський
Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Волинської області, Маневицького району, с Прилісне, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, раніше не судимого, має на утриманні 2 дітей, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдат
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,-
в с т а н о в и в:
Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) від 12.04.2014 року Про призов на військову службу військовозобов`язаних по частковій мобілізації до військової частини НОМЕР_2 військовозобов`язаного солдата ОСОБА_4 призвано на військову службу до складу Збройних Сил України у військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12.04.2014 року солдата ОСОБА_4 призначено на посаду санітарного інструктора.
Так, солдат ОСОБА_4 у період з 27.10.2014 року до 16.12.2014 року, дня його прибуття до військової прокуратури Луцького гарнізону Волинського регіону за адресою: вул. Стрілецька, 2, місто Луцьк Волинської області, без поважних причин не з`явився на службу і, перебуваючи за місцем проживання в с. Прилісне, Маневицького району Волинської області, проводив час на власний розсуд.
Таким чином, солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 у період з 27.10.2014 року до 16.12.2014 року без поважних причин не з`являвся на службу і не виконував покладені на нього службові обов`язки, чим вчинив нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 407 КК України.
Під час досудового розслідування між прокурором - старшим прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 29 грудня 2014 року укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з угодою, ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди йому буде призначене покарання за ч. 3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 буде звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки відповідно до ст.76 КК України, а саме: не виїжджатиме за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомлятиме кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості.
Судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального кодексу України, зокрема, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
Підозрюваний ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.
Речові докази відсутні. Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ч.3 п.1 ст. 314, ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -
засудив:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України зобовязати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Процесуальні витрати та речові докази - відсутні.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: /-/ підпис.
З оригіналом згідно.
Суддя Володимир-Волинського
міського суду ОСОБА_1