У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі

головуючого

Заголдного В.В.

суддів

Гошовської Т.В., Пошви Б.М.

з участю прокурора

Опанасюка О.В.

розглянула в судовому засіданні 22
березня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 на вирок Жовтневого районного суду м. Луганська від 26
квітня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 20 вересня
2005 року.

Зазначеним
вироком засуджено

ОСОБА_1,

уродженця м. Луганська,

громадянина України,

раніше двічі судимого:

- 27.05.1996 року Жовтневим районним судом м. Луганська за ч. 2 ст. 142, ч.
3 ст. 81, ч. 1 ст. 140, ст. 191 КК України на 9 років позбавлення волі з
конфіскацію майна;

- 26.05.1997 року Кам”янобрідським районним судом м. Луганська за ч. 2 ст.
140, ч. 3 ст. 42 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацію майна;

- 22.08.2001 року
постановою Краснолуцького міського суду Луганської області на підставі ст. 6
Закону України “Про амністію” від 05.07.2001 року звільнений від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком терміном на 2 роки 8 місяців 14
днів;

- 04.06.2002 року Кам”янобрідським
районним судом м. Луганська за ст. 198, ст. 71 КК України на 3 роки позбавлення
волі,

за ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення
волі з конфіскацією всього належного йому
майна;

за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення
волі;

за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення
волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів засудженому
ОСОБА_1 призначено покарання -7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією
всього належного йому майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання
призначеного покарання і невідбутої частини покарання, призначеного за вироком
Кам”янобрідського районного суду м. Луганська від 4.06.2002 року засудженому
ОСОБА_1 остаточно призначено покарання - 8 років позбавлення волі з
конфіскацією всього належного йому майна.

Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_1 на користь потерпілих ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно 327 грн., 2211 грн. та 413 грн. у відшкодування
матеріальних збитків; солідарно із засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 495 грн. у відшкодування матеріальних
збитків; солідарно із засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на
користь потерпілої ОСОБА_8 260 грн. у відшкодування матеріальної шкоди;
солідарно із засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на користь
потерпілої ОСОБА_10 2033 грн. у відшкодування матеріальної шкоди; солідарно із
засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 57 грн. у
відшкодування матеріальної шкоди; солідарно із засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_12 225 грн. у відшкодування матеріальної
шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 20 вересня 2005 року
зазначений вирок щодо засудженого ОСОБА_1 залишений без зміни.

По цій справі засуджені також ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 судові
рішення, щодо яких у касаційному порядку не оскаржені й касаційне подання на
них не внесено.

ОСОБА_1 засуджений за те, що він, у період з 3 січня по 2 березня 2002 року
в м. Луганську, повторно, вчинив ряд злочинів проти власності, а саме:

з 3-го по 6-те січня 2002 року і з 10-го по 14-те січня 2002 року шляхом
проникнення у квартиру АДРЕСА_1 - крадіжку майна потерпілої ОСОБА_2 на загальні
суми відповідно 217 грн. та 110 грн.;

14 січня 2002 року, за попередньою змовою з двома невстановленими слідством
особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, шляхом проникнення
у квартиру АДРЕСА_2 - крадіжку майна потерпілого ОСОБА_3 на загальну суму 3983
грн.;

з 3-го по 4-те лютого 2002 року, шляхом проникнення у квартиру АДРЕСА_3 -
крадіжку майна потерпілої ОСОБА_4 на загальну суму 413 грн.;

12 лютого 2002 року, за попередньою змовою з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, шляхом проникнення у будинок на
вул. АДРЕСА_4 - крадіжку майна потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму 495 грн.;

з 13-го по 25-е лютого 2002 року, за попередньою змовою з ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_9, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, шляхом проникнення у
будинок на вул. АДРЕСА_4 - крадіжку майна потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму
590 грн.;

21 лютого 2002 року, біля будинку АДРЕСА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_9, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння - розбійний
напад на потерпілого ОСОБА_13, при цьому ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 нанесли потерпілому не менше ніж по два удари
кулаками й ногами кожен у різні частини тіла, заподіявши йому легкі тілесні
ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я у виді саден
обличчя і правої кисті, підшкірної гематоми потилиці та струсу головного мозку,
після чого заволоділи майном ОСОБА_13 на
загальну суму 255 грн.;

23 лютого 2002 року, за попередньою змовою з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_9,
шляхом проникнення у квартиру АДРЕСА_5 - крадіжку майна потерпілої ОСОБА_10 на
загальну суму 3440 грн.;

28 лютого 2002 року біля будинку АДРЕСА_6, за попередньою змовою з ОСОБА_5
та ОСОБА_6, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, погрожуючи
застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров'я щодо
потерпілої ОСОБА_12 та, застосовуючи фізичне насильство, що не є небезпечним
для життя та здоров'я щодо потерпілої ОСОБА_11 - відкрито заволоділи їх майном відповідно на
загальні суми 57 грн. і 1611 грн.;

2 березня 2002 року з квартири АДРЕСА_7, за попередньою змовою з ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_9, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння - крадіжку майна
ОСОБА_14 на загальну суму 1903 грн..

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, не оскаржуючи висновки суду щодо
фактичних обставин справи та правильності юридичної оцінки його дій за вчинення
крадіжок та грабежу, вказує, що
розбійного нападу на ОСОБА_13 не вчиняв,
вважає, що досудове та судове слідство в цій частині проведені неповно, із
застосуванням до нього незаконних методів слідства, під впливом яких він себе
обмовив. Крім цього, посилається на допущені судом істотні порушення
кримінально-процесуального закону, зокрема, права на захист та на фіксування
перебігу судового процесу технічними засобами. Також засуджений вказує, що суд
не вірно призначив йому покарання відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України
шляхом часткового складання призначеного покарання і невідбутої частини
покарання, призначеного Кам”янобрідським районним судом м. Луганська від
4.06.2002 року, оскільки на момент постановлення оскаржуваного вироку він повністю відбув покарання за попереднім
вироком. Крім того, посилається на те, що місцевим судом не повною мірою
враховані пом'якшуючі покарання обставини і ставить питання про скасування
постановлених щодо нього судових рішень із направленням справи на новий судовий
розгляд.

Заслухавши доповідача, прокурора, який вважав, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, перевіривши матеріали справи та, обговоривши доводи
касатора, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про винуватість засудженого ОСОБА_1 у вчиненні ним таємного
викрадення майна потерпілих ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та
ОСОБА_14, а також у відкритому заволодінні майном потерпілих ОСОБА_12 і
ОСОБА_11 відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам та не
оспорюються засудженим.

Посилання засудженого ОСОБА_1 у скарзі на безпідставність його засудження
за вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_13 колегія суддів розцінює
як надумані і такі, що суперечать встановленим по справі обставинам.

Так, з послідовних показань потерпілий ОСОБА_13 вбачається, що, 20 лютого
2002 року, приблизно о 24 годині, він, вийшовши із кафе “Калинка”, зустрів
раніше йому незнайому ОСОБА_9, яка попросила його провести її додому. Він
погодився і, пройшовши близько 100 метрів, коли вони зупинилися у темному місці
біля будинку АДРЕСА_5 на нього напали
троє раніше незнайомих хлопців, які почали його бити, після чого забрали речі.

Зазначені показання потерпілого ОСОБА_13 підтверджуються та узгоджуються з
показаннями засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на досудовому слідстві, в яких вони
повністю визнавали свою винність у скоєнні розбійного нападу на ОСОБА_13 та
підтвердили їх і під час проведення відтворення обстановки та обставин події;
показаннями свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17; даними протоколу вилучення у
свідків ОСОБА_15 чоловічої куртки та годинника, які вони придбали у ОСОБА_1;
даними протоколу впізнання предметів, згідно з якими потерпілий ОСОБА_13
впізнав належну йому куртку, якою заволоділи засуджені під час нападу на нього,
та яка була вилучена у свідків ОСОБА_15; висновками судової товарознавчої
експертизи щодо вартості викраденого майна; висновками судово-медичної
експертизи, з яких вбачається, що потерпілому ОСОБА_13 були спричинені легкі
тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність показань
потерпілого ОСОБА_13 і свідчили про те, що він обмовляє засуджених не
встановлено.

Що стосується посилань ОСОБА_1 на застосування до нього недозволених
методів ведення розслідування, то вони були предметом ретельної перевірки ( т.
9 а.с. 619 ) та обґрунтовано визнані безпідставними.

Що стосується причин зміни у судовому засіданні показань ОСОБА_1 та ОСОБА_6
щодо обставин, пов'язаних з нападом на ОСОБА_13,, то суд дав їм правильну
оцінку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що дослідивши докази, суд першої
інстанції дав їм належну оцінку й обґрунтовано прийшов до висновку про
винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним за попередньою змовою групою осіб нападу з
метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, що є небезпечним для
життя та здоров'я потерпілого.

Дії засудженого ОСОБА_1 за ст.ст. 187 ч. 2, 186 ч. 2, 185 ч. 3 КК України
кваліфіковані правильно.

Доводи скарги засудженого про порушення
судом його права на захист є безпідставними та спростовуються матеріалами
справи, з яких убачається, що 9.09.2004 року ОСОБА_1 у судовому засіданні
відмовився від захисника, посилаючись на те, що може самостійно здійснювати
свій захист. З цього приводу судом було прийняте відповідне рішення (а.с. 466
т.д.).

Що стосується посилання у скарзі ОСОБА_1 на те, що суд безпідставно
відмовив йому у задоволенні клопотання про повне фіксування судового процесу
технічними засобами, то воно є необґрунтованим та суперечить матеріалам справи,
з яких вбачається, що 26 травня 2004 року від ОСОБА_1 надійшло таке клопотання
( т. 9 а.с. 456 ), яке ОСОБА_1 у судовому засіданні 9 вересня 2004 року не
підтримав ( т. 9 а.с. 471 ).

Що стосується призначення ОСОБА_1 покарання, то вирішення судом цього
питання відповідає вимогам ст. 65 КК України. Підстав для пом'якшення покарання
засудженому колегія суддів не вбачає.

Посилання у скарзі на необґрунтоване застосування судом ст. 70 ч. 4 КК є
безпідставними. Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вироком
Кам”янобрідського районного суду м. Луганська від 4 червня 2002 року засуджений
за ст. 198 КК України на 2 роки позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК
України до цього покарання приєднана невідбута частина покарання за вироком
Кам”янобрідського районного суду м. Луганська від 26 травня 1997 року у виді 1
року позбавлення волі та остаточно за сукупністю вироків ОСОБА_1 призначено покарання - 3 роки
позбавлення волі.

Згідно вимог ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах
першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення
вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині,
вчиненому ним до постановлення попереднього
вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за
сукупністю злочинів, зараховується покарання. відбуте повністю або часткове за
попереднім вироком.

Як убачається із матеріалів справи, злочини, за які засуджено ОСОБА_1, він
учинив у період з 3 січня по 2 березня 2002 року, тобто до постановлення
попереднього вироку. За таких обставин суд правильно при призначенні
остаточного покарання застосував ч. 4 ст. 70 КК України. Разом із тим у
резолютивній частині вироку суд неправильно зазначив про те, що до нового
покарання приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком,
оскільки за правилами ч. 4 ст. 70 КК України призначається остаточне покарання
за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
або шляхом повного або часткового складання покарань. В цій частині резолютивна
частина вироку підлягає уточненню.

Підстав для заміни при призначенні ОСОБА_1 остаточного покарання принципу
часткового складання призначених покарань на принцип поглинення покарань,
колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінально-процесуального законодавства, які б могли
вплинути на правильність висновку суду по справі не виявлено.

Крім того, із змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що доводи
засудженого були предметом перевірки в апеляційній інстанції і також не знайшли
свого підтвердження.

З урахуванням викладеного, колегія суддів, керуючись ст. 395, 396 КПК
України

у х в а л и л а :

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Уточнити резолютивну частину вироку Жовтневого районного суду м. Луганська
від 26 квітня 2005 року: замість зазначення судом при складанні покарань за ч.
4 ст. 70 КК України про приєднання невідбутої частини покарання за попереднім
вироком вважати, що ОСОБА_1 на підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів
шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком
Кам”янобрідського районного суду м. Луганська від 4 червня 2002 року у виді 6
місяців позбавлення волі остаточно призначено покарання - 8 років позбавлення
волі з конфіскацією всього належного йому майна.

В решті вирок залишити без зміни.

Судді:

Заголдний В.В. Гошовська Т.В. Пошва Б.М.