Справа № 591/6169/14-к Провадження № 1-кс/591/940/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В :

Слідчий скаргу не визнав, зазначивши, що перевірка за заявою скаржника проведена в повній мірі, а обставини з приводу яких внесені відомості до ЄРДР не підтвердились, тому за відсутності в діях правоохоронців провадження було закрито. Просив в задоволенні скарги відмовити.
По-перше, слід зазначити про те, що, оскільки органами досудового розслідування не надано суду доказів дати отримання скаржником копії оскаржуваної постанови, ніж ним зазначена, тому у суду відсутні підстави вважати скаргу поданою поза межами строків, встановлених ч. 1 ст. 304 КПК України.
По-друге, судом встановлено, що до ЄРДР внесено відомості за фактом перевищення службових повноважень працівниками Лебединського МВ під час затримання 06 квітня 2014 року ОСОБА_5 та завдання йому тілесних ушкоджень.
В межах проведеної перевірки слідчим було проведено ряд слідчих та процесуальних дій, а саме допитані свідки, потерпілий, направлені доручення на виконання певних процесуальних дій та призначені експертні дослідження.
За наслідками досудового розслідування слідчим прокуратури Сумської області 31 липня 2014 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження, в зв`язку з тим, що не підтвердився факт завдання тілесних ушкоджень потерпілому правоохоронцями.
За змістом ч. 2 ст. 9 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, під час досудового слідства справ даної категорії обов`язком органу розслідування є в повній мірі з`ясування обставин щодо механізму завдання, локалізації та характеру тілесних ушкоджень, а також надання достовірного та вірогідного пояснення їх походження.
Проте, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим не встановлено походження виявлених у ОСОБА_5 06 квітня 2014 року тілесних ушкоджень, а також того, яким чином вони утворились та ким були завдані, при наявності достатніх підстав вважати їх отриманими від працівників міліції при затриманні потерпілого.
Постанова слідчого ґрунтується на припущеннях та суперечливих даних, отриманих здебільшого зі слів працівників міліції, а також суперечливих та неперевірених показах свідків.
Зазначена позиція органів досудового розслідування суперечить практиці Європейського суду з прав людини та нормам ч. 2 ст. 9 КПК України.
Наведений висновок суду узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Рибіч проти Австрії від 04 грудня 1995 року, згідно якого, потреби розслідування та незаперечні труднощі, з якими пов`язана боротьба зі злочинністю, не можуть виправдовувати запровадження обмежень на гарантії захисту, що мають бути надані щодо фізичної недоторканості осіб.
Фактично слідчий, як на підставу для закриття кримінального провадження в цій частині, послався на нездатність держави встановити, за яких обставин та ким були завдані тілесні ушкодження, при цьому за обґрунтованої підозри їх спричинення працівниками міліції, з огляду на виявлення тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 після його доставлення до Лебединського МВ, що підтверджується показами свідків.
Перевірка за заявою потерпілого проведена не в повній мірі, зокрема не було до кінця з`ясовано обставини перебування затриманого в відділку, а слідчий обмежився лише допитом осіб, які перебували біля приміщення міліції, проте не були встановлені та допитані всі особи, які були свідками та безпосередніми учасниками подій, що відбувались в самому приміщенні Лебединського МВ за участю потерпілого, хоча ці події пов`язані між собою, що може суттєво вплинути на повноту та об`єктивність розслідування.
Крім того, слідчим було частково задоволено клопотання захисника та вирішено долучити до матеріалів провадження копії документів, пов`язаних з реєстрацією відвідування потерпілого в відділку, а також копій документів, пов`язаних з проходженням лікування, характером та ступенем тяжкості тілесних ушкоджень у працівника міліції ОСОБА_6 , які були ним отримані при подіях спілкування з затриманим ОСОБА_5 (як зазначено в матеріалах провадження). Але вказані документи в наданих суду матеріалах провадження відсутні.
Слід також зауважити, що для повного всестороннього та об`єктивного розслідування справи має значення з`ясування питання щодо притягнення до відповідальності (адміністративної чи кримінальної) за цими подіями ОСОБА_5 , проте слідчим лише долучено до матеріалів певні протоколи про адміністративні правопорушення та постанову про встановлення адміністративного нагляду відносно нього, але самих набравших силу процесуальних рішень, що прийняті стосовно ОСОБА_5 та які б підтверджували чи спростовували притягнення останнього до адміністративної чи кримінальної відповідальності, матеріали провадження не містять.
Згідно п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора повинна містити, зокрема, мотиви її прийняття, обґрунтування, проте жодних мотивів та оцінки наведеним обставинам та спростування документального підтвердження виявлення у скаржника тілесних ушкоджень при його перебуванні під контролем держави, оскаржуване рішення не містить.
З наведеного суд робить висновок про те, що слідство так і не дало одностайної відповіді на запитання стосовно походження тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_5 , яким зазначено, що вони були завдані працівниками міліції під час його затримання, а отже під контролем держави, що є порушенням Конвенції з прав людини і про що неодноразово наголошувалось в рішеннях Європейського суду, зокрема по справі Вергельський проти України (12 березня 2009 року), Сатік та інші проти Турції (10 жовтня 2000 року), в яких зазначалось, що тягар доказування відсутності винних дій зі сторони правоохоронців в таких ситуаціях, а також необхідність надання вірогідного та достовірного (підтвердженого доказами) пояснення походження тілесних ушкоджень, покладено на державу, в особі органів досудового слідства, якими цього зроблено не було.
Таким чином, у суду достатньо підстав вважати постанову слідчого незаконною, такою, що ґрунтується на припущеннях та суперечливих даних, до яких, за умови виявлення у затриманого тілесних ушкоджень, обґрунтованої підозри можливості їх спричинення при затриманні або після цього і відсутності вірогідного та обґрунтованого пояснення їх походження, слід відноситись критично та піддавати перевірці, як і покази потерпілого та інших осіб.
З урахуванням викладеного, постанова слідчого підлягає скасуванню, матеріали провадження поверненню для проведення досудового розслідування, за наслідками якого належить прийняти процесуальне рішення з наданням належної правової оцінки події в цілому та діям працівників правоохоронних органів з урахуванням вимог діючого законодавства та зібраних по справі доказів та фактів.
Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що під час проведення досудового розслідування, прокурор, слідчий зобов`язані вжити і інших встановлених законом заходів, щодо повного, всестороннього, об`єктивного та неупередженого розслідування кримінального провадження, а також усунення суперечностей в ньому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 303-307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 задовольнити.
Постанову старшого слідчого СВ прокуратури Сумської області ОСОБА_4 від 31 липня 2014 року про закриття кримінального провадження № 0000094, скасувати.
Матеріали кримінального провадження № 0000094 повернути до Прокуратури Сумської області для проведення досудового розслідування.
Про прийняте рішення повідомити прокурора, скаржника та слідчого.
Ухвала не оскаржується.

Слідчий суддя ОСОБА_1