Справа № 1-63/2011р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2011 року суддя Семенівського районного суду Чернігівської області Гнип О. І.,

при секретарі Бородіній В. В.,

за участю:

прокурора Лисенка Д. Л.,

захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

потерпілої ОСОБА_3,

обвинуваченого ОСОБА_4,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, працюючого фізичною особою підприємцем, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 12 листопада 2010 року, будучи фізичною особою підприємцем, уклав трудовий договір з ОСОБА_3 про те, що остання буде працювати продавцем продовольчих та непродовольчих товарів в магазині «Цікаві речі» неповний робочий день, а саме з 13 години 30 хвилин до 17 години 30 хвилин з вихідними днями в суботу, неділю та отримувати заробітну плату в розмірі 455 гривень 00 копійок. Даний договір фізична особа - підприємець ОСОБА_4 направив до Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області для обчислення страхового стажу та розміру майбутньої пенсії ОСОБА_3. Фактично ОСОБА_3 працювала з 12 листопада 2011 року до лютого 2011 року повний робочий день, а саме з понеділка по п'ятницю з 08 години 30 хвилин до 15 години 30 хвилин, або з 09 години 30 хвилин до 18 години 30 хвилин через день, у неділю з 08 години 30 хвилин до 18 години 30 хвилин щотижнево, вихідний день у неї був субота. При цьому вона додатково отримувала від ОСОБА_4 не обліковану у встановленому законом порядку заробітну плату у розмірі 1500 гривень 00 копійок. В результаті цього відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_3 обчислювалась тільки половина страхового стажу від фактично заробленого. Крім того, в порушення вимог ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, згідно до якої укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу ОСОБА_4 не оформив наказ про зарахування ОСОБА_3 на роботу. В порушення вимог ст. ст. 29, 30 Закону України «Про оплату праці» ОСОБА_4 не ознайомив ОСОБА_3 з розмірами, порядком та строками виплати заробітної плати, підставами, згідно з якими можуть проводитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. В порушення вимог ст. 29 Кодексу законів про працю України ОСОБА_4 не ознайомив ОСОБА_3 під розписку з умовами праці. В порушення вимог ч. ч. 1, 3 ст. 115 Кодексу законів про працю України ОСОБА_4 видавав ОСОБА_3 заробітну плату один раз на місяць без авансування та не визначив і не встановив строки виплати заробітної плати, не визначив розмір авансу. В порушення вимог ст. 96 Кодексу законів про працю України оплату праці ОСОБА_3 ОСОБА_4 нараховував, виходячи з мінімального розміру заробітної плати, а повинен був нараховувати за тарифно-кваліфікаційним довідником, згідно якого продавець є робітником 3-5 розрядів і його заробітна плата повинна бути вищою від мінімального розміру заробітної плати, яка встановлюється за просту некваліфіковану роботу, що відповідає 1 розряду. В порушення вимог ст. ст. 94 50 Кодексу законів про працю України, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» ОСОБА_4 фактично встановив для ОСОБА_3 графік роботи, згідно якого остання щотижнево відпрацьовувала 45 годин (нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень), хоча обліковував 20 годин на тиждень і заробітну плату виплачував за відпрацьовані 20 годин на тиждень. Своїми умисними діями ОСОБА_4, який є студентом 5 курсу юридичного факультету МАУП денної форми навчання, навчається на відмінно і має добрі юридичні знання, грубо порушив передбачені Конституцією України та Законами України права ОСОБА_3 на працю, відпочинок, отримання пенсії та соціальних виплат. Своїми умисними діями, які виразились у грубому порушенні законодавства про працю, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України.

У попередньому судовому засіданні захисником ОСОБА_1 заявлене усне клопотання про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування унаслідок того, що провадження досудового слідства у справі здійснювалося стажистом-слідчим прокуратури Семенівського району Чернігівської області, який не є повноважною на це особою.

Прокурор Лисенко Денис Леонідович та потерпіла ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечили проти повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, так як відповідно до їх думок досудове слідство у справі проведене без суттєвих порушень вимог законодавства.

Захисник ОСОБА_2 та обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні висловили думки про те, що вони цілком згодні з позицією захисника ОСОБА_1 із приводу необхідності повернення кримінальної справи на додаткове розслідування.

Суд, вислухавши думки прокурора, потерпілої, обвинуваченого та його захисників, вивчивши матеріали кримінальної справи, убачає, що дана кримінальна справа підлягає поверненню на додаткове розслідування з таких підстав.

За змістом положень пункту 9 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, ст. 17 Закону України «Про прокуратуру», п. 7 ст. 32, ст. 114 Кримінально-процесуального кодексу України, абзацу 6 пункту 4.2 Положення про порядок стажування в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 30 грудня 2009 року № 80 (із змінами і доповненнями, внесеними наказом Генерального прокурора України від 21 жовтня 2010 року № 75), при провадженні досудового слідства всі рішення про спрямування слідства і про провадження слідчих дій слідчий прокуратури у справах про діяння, що містять ознаки злочину, віднесені законом до підслідності органів прокуратури, приймає самостійно, за винятком випадків, коли законом передбачено одержання згоди від суду (судді) або прокурора, і несе повну відповідальність за їх законне і своєчасне проведення. Стажист слідчого прокуратури вправі самостійно проводити досудове слідство тільки в окремих випадках, після трьох місяців стажування на відповідній посаді, за умови виявлення належної теоретичної підготовленості, достатніх практичних навичок, високої відповідальності, дисциплінованості та організованості і за дорученням прокурора.

Однак, на час самостійного прийняття у своє провадження вказаної кримінальної справи та провадження у ній слідчих дій стажист-слідчий прокуратури Семенівського району ОСОБА_5 пропрацював у прокуратурі Семенівського району Чернігівської області на відповідній посаді стажиста та в органах прокуратури взагалі тільки два дні (справа до свого провадження ним прийнята 07 квітня 2011 року (а.с. 81), а на посаду стажиста-слідчого він призначений лише 05 квітня 2011 року (а.с. 233)), і закінчив досудове слідство у справі (25 травня 2011 року (а.с. 214)) при браку трьохмісячного стажу роботи навіть на посаді стажиста-слідчого.

Передбачене вищезазначеними нормами доручення прокурора Семенівського району Чернігівської області стажисту-слідчому прокуратури району ОСОБА_5 у кримінальній справі, яке було б вчинене у дату прийняття стажистом у провадження кримінальної справи, у матеріалах справи відсутнє. Крім цього, таке доручення навіть при його існуванні у вказану дату не мало б в даному випадку ніякого правового значення, оскільки стажист-слідчий прокуратури Семенівського району Чернігівської області ОСОБА_5 не мав на той час згаданого трьохмісячного стажу роботи, що є основоположною умовою самостійного провадження ним слідчих дій.

З огляду на викладене, слід зробити висновок про те, що стажист-слідчий прокуратури Семенівського району Чернігівської області ОСОБА_5 на час самостійного розслідування кримінальної справи не вправі був самостійно провадити у ній слідчі дії взагалі в силу незначного досвіду роботи та відсутності на те нормативно обумовлених повноважень.

Таким чином у ході розслідування кримінальної справи органом досудового слідства було істотно порушено вимоги п. 7 ст. 32, ст. 114 Кримінально-процесуального кодексу України та вищенаведених норм, які регламентують діяльність слідчих прокуратури. Без усунення цих порушень справа не може бути призначена до судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 246 Кримінально-процесуального кодексу України, п. п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року № 2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_1 про повернення кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України, на додаткове розслідування задовольнити.

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 Кримінального кодексу України, повернути на додаткове розслідування.

У ході додаткового розслідування необхідно забезпечити розслідування кримінальної справи відповідно до правил Кримінально-процесуального кодексу України повноважною на те особою.

Обвинуваченому ОСОБА_4 залишити письмове зобовязання про явку на виклик слідчого, прокурора або суду, а також про те, що він повідомить про зміну свого місця перебування.

Постанову після набрання нею законної сили разом з кримінальною справою направити для виконання прокурору Семенівського району Чернігівської області шляхом організації провадження додаткового розслідування.

Копії постанови направити сторонам.

Постанова може бути оскаржена протягом семи діб з дня її винесення до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подання апеляції через Семенівський районний суд Чернігівської області.

Суддя : О. І. Гнип