Справа №11 -
Головуючий у І інстанції Кузьмінець О.М.
Категорія: ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 27
квітня 2007 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах
апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого -судді: Оксентюка
В.Н.

суддів: Польового
М.І., Пазюка О.С.

за участю прокурора: Смолюка
Б.С.

захисника: ОСОБА_4.

засудженого: ОСОБА_1.

потерпілого: ОСОБА_3.

представника потерпілої: ОСОБА_5. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за апеляцією потерпілої
ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4в інтересах засудженого ОСОБА_1на вирок
Старовижівського районного суду від 21 лютого 2007 року яким ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, українець, громадянин України, уродженець та
житель с Мокре
Старовижівського району Волинської області, одружений, на утриманні одна
неповнолітня дитина, непрацюючий, раніше не судимий,

- засуджений за ч. 1 ст. 122 КК України до 3 (трьох) років
позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України засудженого
ОСОБА_1звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком
на два роки. На засудженого покладені обов'язки: не виїжджати за межі України
на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи;
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання;
періодично з'являтися для реєстрації в ці органи.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_1до вступу вироку в
законну силу залишити попередній - підписку про невиїзд. Цивільний позов
потерпілої залишено без розгляду Розглядаючи справу в апеляційному порядку
колегія суддів судової палати, -

ВСТАНОВИЛА:

Даним вироком ОСОБА_1. визнаний винним і засуджений за
те, що 26 листопада 2006 року, біля 13 год.
дня, на подвір'ї власного будинку в с
Мокре Старовижівського району Волинської області, з особистих неприязних
відносин, в ході сварки, вдарив коліном в область паху громадянина ОСОБА_2та
штовхнув його рукою, внаслідок чого останній впав спиною на землю.

2

Після чого ОСОБА_1. лежачого
ОСОБА_2. давив коліном
в область грудної клітки, заподіявши останньому тілесні ушкодження у
вигляді закритих переломів 6-8 ребер зліва і справа з крововиливом в міжреберні
м'язи, які відносяться до середньої тяжкості.

Потерпіла
ОСОБА_3. у поданій на вирок апеляції посилається на те, що отримані потерпілим
ОСОБА_2. тілесні
ушкодження по ступені їх тяжкості, повинні визначатись і оцінюватись по
наслідках, які наступили від цих тілесних ушкоджень. Вважає, що ні органи
досудового слідства, ні суд не з'ясували, чи були небезпечними для життя і
здоров'я потерпілого заподіянні йому тілесні ушкодження, в момент заподіяння.
Через неповноту досудового та судового слідства просить вирок скасувати, а
кримінальну справу направити прокурору для проведення додаткового
розслідування.

Захисник
засудженого ОСОБА_1. в поданій
апеляції, не оспорюючи правильності кваліфікації дій його підзахисного,
посилається на те, що суд безпідставно відніс до обтяжуючих вину обставин ОСОБА_1.
завдання злочином тяжких наслідків. Просить вказану обставину з вироку
виключити і пом'якшити засудженому міру покарання.

Заслухавши
доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, пояснення засудженого
та його захисника, які свою апеляцію підтримали, а апеляції потерпілої не
визнали, пояснення потерпілої ОСОБА_3. та її представника, які свою апеляцію
підтримали, апеляцію засудженого не визнали, міркування прокурора про часткове
задоволення апеляції захисника засудженого та відмову у задоволенні апеляції
потерпілої, перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляція захисника засудженого підлягає до часткового
задоволення, а апеляція потерпілої до задоволення не підлягає.

Як вбачається із
матеріалів кримінальної справи, зокрема, із постанови про притягнення ОСОБА_1.
як обвинуваченого та обвинувального висновку (а.с. 47; 56-57) дії останнього
органами досудового слідства кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як
умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_2.
середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_1. за ч. 2 ст. " 121 КК України органами досудового
слідства відмовлено на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (а.с. 38).

В ході
проведення досудового слідства та при ознайомленні з матеріалами кримінальної
справи потерпіла ОСОБА_3. не заявляла клопотань про неповноту досудового
слідства та неправильність кваліфікації дій обвинуваченого.

Згідно ст. 275
КПК України розгляд справи в суді проводиться тільки щодо підсудних і тільки в
межах пред'явленого їм обвинувачення.

Суд першої
інстанції відповідно до вимог цієї норми закону розглянув справу щодо ОСОБА_1.
в обсязі пред'явленого йому обвинувачення, а саме за ч. 1 ст. 122 КК України.

Потерпіла та державний обвинувач в суді першої інстанції
клопотань про зміну обвинувачення чи пред'явлення обвинуваченому нового
обвинувачення, а також
направлення справи для
проведення додаткового

3

розслідування не
ставили. Суд з власної ініціативи ставити питання про повернення справи на додаткове
розслідування для збільшення обвинуваченому обсягу обвинувачення не вправі.

Тому доводи
потерпілої на неповноту та неправильність судового слідства не ґрунтуються на
законі, і в задоволенні її апеляції слід відмовити.

Разом з тим,
формулюючи підсудному ОСОБА_1. обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КК України суд
першої інстанції вийшов за межі пред'явленого йому органами досудового слідства
обвинувачення. Тому, вказівка у мотивувальній частині вироку на те, що переломи
ребер у потерпілого ОСОБА_2разом з іншими тілесними ушкодженнями на фоні
алкогольної інтоксикації та без надання медичної допомоги призвели до
легенево-серцевої недостатності і настання смерті потерпілого є безпідставна, оскільки таке обвинувачення
органами досудового слідства ОСОБА_1.
не пред'являлось. За таких обставин така вказівка з мотивувальної частини
вироку підлягає виключенню.

З аналогічних
мотивів підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку вказівка суду про
віднесення до обтяжуючих вину засудженого •
ОСОБА_1. обставин - завдання злочином тяжких наслідків.

При обранні міри
покарання суд врахував суспільну небезпечність та тяжкість вчиненого злочину,
особу підсудного, його характеристику та сімейний стан. Обране покарання за ч.
1 ст. 122 КК України відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідне і
достатнє для виправлення та перевиховання засудженого і попередження нових
злочинів.

Підстав для
пом'якшення покарання засудженому колегія суддів судової палати не знаходить.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
потерпілої ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляцію
захисника ОСОБА_1. - ОСОБА_4задовольнити частково.

Вирок
Старовижівського районного суду від 21 лютого 2007 року щодо ОСОБА_1в частині
кваліфікації дій та міри покарання залишити без змін.

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про
віднесення до обтяжуючих вину обставин засудженого ОСОБА_1. - завдання злочином
тяжких наслідків, а також вказівку про настання смерті потерпілого від
заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень.