справа № 1-280/11
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2013 року Заілзничний районний
суд м.Львова в складі:

головуючого - судді Ригіної
Л.М.

при секретарі Петришин
Г.Я.

з участю прокурора Козачук
К.О.

та захисників Арутюнової
Н.Ф., Василькевич В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові кримінальну
справу про обвинувачення
ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Львова,
громадянина України, українця, з вищою
освітою, неодруженого, колишній
інспектор відділення оформлення
матеріалів ДТП та дізнання ВДАІ з ОАТ
м.Львова та АТІ при ГУМВС України у
Львівській області, раніше не судимого,
проживаючого: АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364
ч.3, ст.366 ч.1 КК України , -

в с т а н о в и в :

Підсудний ОСОБА_1 перебуваючи згідно
наказу №402о/с від 30.12.2008 року на посаді
інспектора відділення оформлення
матеріалів ДТП та дізнання ВДАІ з ОАТ
м.Львова та АТІ при ГУМВС України у
Львівській області, будучи працівником
правоохоронного органу та маючи
спеціальне звання - лейтенант міліції,
діючи умисно та зловживаючи своїм
службовим становищем з метою укриття
злочину, підробив та вніс неправдиві
відомості до офіційних документів.

Так, 18.07.2010 року, приблизно о 16.25 год. в
чергову частину ВДАІ з ОАТ м.Львова та
АТІ при ГУМВС України у Львівській
області із чергової частини ЛМУ ГУ МВС
України у Львівській області надійшла
інформація про те, що по вулиці
Снопківській, 4 у м.Львові
невстановленим автомобілем під
керуванням невідомого водія здійснено
наїзд на пішохода ОСОБА_2, внаслідок
чого остання отримала тілесні
ушкодження та звернулась в міський
травматологічний пункт №2 м.Львова.

Проведення перевірки за вказаним
повідомленням було доручено
інспектору відділення оформлення
матеріалів ДТП та дізнання ВДАІ з ОАТ
м.Львова та АТІ при ГУМВС України у
Львівській області ОСОБА_1, який у
зв'язку з цим виїхав за місцем
проживання потерпілої ОСОБА_2 по
АДРЕСА_2

Прибувши за вказаною адресою, в ході
спілкування з потерпілою ОСОБА_2
підсудному ОСОБА_1 стало відомо, що
18.07.2010 року приблизно о 15.00 год. на
вулиці Снопківській у м.Львові поблизу
будинку №4 невстановленим автомобілем
під керуванням невідомого водія
здійснено наїзд на пішохода ОСОБА_2, яка
переходила проїзну частину на
пішохідному переході, внаслідок чого
потерпіла отримала тілесні ушкодження
та звернулась у міський
травматологічний пункт №2 м.Львова. При
цьому водій автомобіля з місця події
зник.

З метою укриття вказаного повідомлення
про вчинення злочину, підсудний ОСОБА_1
почав переконувати потерпілу ОСОБА_2
викласти у поясненні інші обставини
отримання нею тілесних ушкоджень, а
саме не пов'язаних з
дорожньо-транспортною пригодою, на що
потерпіла ОСОБА_2 не погодилась.

Продовжуючи свій злочинним умисел на
укриття вказаного повідомлення по
вчинення злочину, за невстановлених
обставин та місці, підсудний ОСОБА_1,
місцем роботи якого був ВДАІ з ОАТ
м.Львова та АТІ при ГУМВС України у
Львівській області (м.Львів, вул.
Городоцька, 124) виготовив нібито
написане із слів потерпілої ОСОБА_2
пояснення, про те, що вказані тілесні
ушкодження остання отримала 18.07.2010 року
з власної необережності, впавши з
тротуару на проїжджу частину дороги.
При цьому, у кінці пояснення, змінивши
умисно свій почерк, виконав рукописний
напис від імені потерпілої ОСОБА_2:
«Пояснення написано вірно та мною
прочитано».

У подальшому, продовжуючи свої
злочинні дії підсудний ОСОБА_1,
усвідомлюючи, що підставою для
реєстрації в ЖРЗПЗ повідомлення про
вчинення злочину та подальшої
перевірки в порядку ст.97 КПК України,
відповідно до Закону України «Про
міліцію», наказу МВС України №400 від
14.04.2010 року, є рапорт про виявлення
працівником міліції правопорушення, що
містить ознаки злочину, особисто, в
друкованому вигляді, склав рапорт від
18.07.2010 року про те, що згідно пояснень
потерпілої ОСОБА_2 18.07.2010 року тілесні
ушкодження остання отримала внаслідок
падіння з висоти власного росту,
будь-якого контакту з транспортними
засобами потерпіла ОСОБА_2 не мала,
таким чином, дана пригода до
дорожньо-транспортної не відноситься,
тобто умисно виклав у рапорті
неправдиві відомості.

Поряд з цим, як з'ясовано прокуратурою
м.Львова, відповідно до акту
судово-медичного дослідження від 22.09.2010
року №477/10 у потерпілої ОСОБА_2 була
черепно-мозкова травма у вигляді
синців на обличчі, забою головного
мозку та крововиливу під тверду
мозкову оболонку. Дані тілесні
ушкодження могли утворитись в момент
дорожньо-транспортної пригоди та
відносяться до тяжкого тілесного
ушкодження за ознакою небезпеки для
життя в момент заподіяння.

У зв'язку з цим, 22.10.2010 року прокуратурою
м.Львова порушено кримінальну справу
за фактом дорожньо-транспортної
пригоди, що мала місце 18.07.2010 року, в
результаті якої потерпіла ОСОБА_2
отримала тяжкі тілесні ушкодження, за
ознаками злочинів передбачених ч.2 ст.
286, ч.1 ст.135 КК України.

Таким чином, підсудний ОСОБА_1, будучи
працівником правоохоронного органу,
умисно, зловживаючи службовим
становищем, з метою укриття тяжкого
злочину, підробив офіційний документ -
пояснення ОСОБА_2 від 18.07.2010 року, а
також вніс до офіційного документу -
рапорту від 18.07.2010 року завідомо
неправдиві відомості про те, що тілесні
ушкодження ОСОБА_2 18.07.2010 року отримала
внаслідок падіння з висоти власного
росту, вчинивши дії, спрямовані на
укриття злочину та уникнення
передбаченої законом відповідальності
винними особами, при цьому спричинивши
також істотну шкоду охоронюваним
законом правам, свободам та інтересам
окремих громадян, державним інтересам.

Крім цього, 18.07.2010 року, приблизно о 16.25
год., в чергову частину ВДАІ з ОАТ
м.Львова та АТІ при ГУМВС України у
Львівській області із чергової частини
ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області
надійшла інформація про те, що по
вулиці Снопківській, 4 у м.Львові
невстановленим автомобілем під
керуванням невідомого водія здійснено
наїзд на пішохода ОСОБА_2, внаслідок
чого остання отримала тілесні
ушкодження та звернулась в міський
травматологічний пункт №2.

Проведення перевірки за вказаним
повідомленням було доручено
інспектору відділення оформлення
матеріалів ДТП та дізнання ВДАІ з ОАТ
м.Львова та АТІ при ГУМВС України у
Львівській області ОСОБА_1, який у
зв'язку з цим виїхав за місцем
проживання потерпілої ОСОБА_2 по
АДРЕСА_2

Прибувши за вказаною адресою, в ході
спілкування з потерпілою ОСОБА_2

підсудному ОСОБА_1 стало
відомо, що 18.07.2010 року приблизно о 15.00
год. на вулиці Снопківській у м.Львові
поблизу будинку №4 невстановленим
автомобілем під керуванням невідомого
водія здійснено наїзд на пішохода
ОСОБА_2, яка переходила проїзну частину
на пішохідному переході, внаслідок
чого потерпіла отримала тілесні
ушкодження та звернулась у міський
травматологічний пункт №2 м.Львова. При
цьому водій автомобіля з місця події
зник.

З метою укриття вказаного повідомлення
про вчинення злочину, підсудний ОСОБА_1
почав переконувати потерпілу ОСОБА_2
викласти у поясненні інші обставини
отримання нею тілесних ушкоджень, а
саме не пов'язаних з
дорожньо-транспортною пригодою, на що
потерпіла ОСОБА_2 не погодилась.

Продовжуючи свій злочинний умисел на
укриття вказаного повідомлення по
вчинення злочину, за невстановлених
обставин та місці, підсудний ОСОБА_1,
місцем роботи якого було ВДАІ з ОАТ
м.Львова та АТІ при ГУМВС України у
Львівській області (м.Львів, вул.
Городоцька, 124) виготовив нібито
написане із слів потерпілої ОСОБА_2
пояснення, про те, що вказані тілесні
ушкодження остання отримала 18.07.2010 року
з власної необережності, впавши з
тротуару на проїжджу частину дороги.
При цьому, у кінці пояснення, змінивши
умисно свій почерк, виконав рукописний
напис від імені потерпілої ОСОБА_2:
«Пояснення написано вірно та мною
прочитано».

Згідно висновку експерта НДЕКЦ при ГУ
МВС України від 22.02.2011 року №6/57 за
фактом ДТП, в результаті якої пішохід
ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження,
короткий рукописний текст: «Пояснення
написано вірно та мною прочитано» у
поясненні від 18.07.2010 року, відібраному
інспектором відділення оформлення
матеріалів ДТП та дізнання ВДАІ з ОАТ
м.Львова та АТІ при ГУМВС України у
Львівській області ОСОБА_1 у ОСОБА_2 -
виконано ОСОБА_1 з умисною зміною
окремих загальних ознак (розміру)
власного почерку. Підпис від імені
ОСОБА_2 після слів «Пояснення написано
вірно та мною прочитано» у поясненні
від 18.07.2010 року - виконаний не ОСОБА_2, а
іншою особою.

У подальшому, продовжуючи свої
злочинні дії, підсудний ОСОБА_1,
усвідомлюючи, що підставою для
реєстрації в ЖРЗПЗ повідомлення про
вчинення злочину та подальшої
перевірки в порядку ст.97 КПК України,
відповідно до Закону України «Про
міліцію», наказу МВС України №400 від
14.04.2010 року, є рапорт про виявлення
працівником міліції правопорушення, що
містить ознаки злочину, особисто, в
друкованому вигляді, склав рапорт від
18.07.2010 року про те, що згідно пояснень
потерпілої ОСОБА_2 18.07.2010 року остання
отримала тілесні ушкодження внаслідок
падіння з висоти власного росту,
будь-якого контакту з транспортними
засобами потерпіла ОСОБА_2 не мала,
таким чином, дана пригода до
дорожньо-транспортної не відноситься,
тобто умисно виклав у рапорті
неправдиві відомості.

Поряд з цим, як з'ясовано прокуратурою
м.Львова, відповідно до акту
судово-медичного дослідження від 22.09.2010
року №477/10 у потерпілої ОСОБА_2 була
черепно-мозкова травма у вигляді
синців на обличчі, забою головного
мозку та крововиливу під тверду
мозкову оболонку. Дані тілесні
ушкодження могли утворитись в момент
дорожньо-транспортної пригоди та
відносяться до тяжкого тілесного
ушкодження за ознакою небезпеки для
життя в момент заподіяння.

Таким чином, підсудний ОСОБА_1, будучи
працівником правоохоронного органу,
умисно, зловживаючи службовим
становищем, з метою укриття тяжкого
злочину, підробив офіційний документ -
пояснення ОСОБА_2 від 18.07.2010 року, а
також вніс до офіційного документу -
рапорту від 18.07.2010 року завідомо
неправдиві відомості.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1
свою вину в пред'явленому звинуваченні
за ст. 364 ч.3, ст.366 ч.1 КК України не визнав
та пояснив, що 18.07.2010 року він перебував
на чергуванні. На той момент він
працював інспектором відділу

оформлення ДТП і
дізнання УДАІ м. Львова. У другій
половині дня черговий ДАІ повідомив, що
з медичного закладу надійшло
повідомлення, що до них за медичною
допомогою звернулась громадянка, яка
стверджувала, що отримала тілесні
ушкодження внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,
оскільки на неї здійснено наїзд
автомобілем. Одразу він з ОСОБА_3, який
разом зі ним чергував в цей день
поїхали в лікарню. Коли вони прийшли в
приймальне відділення та поцікавилися
про стан здорв"я потерпілої, відносно
якої даний медичний заклад звертався в
чергову частину ДАІ: їм повідомили, що
дана громадянка самовільно залишили
приміщення лікарні та не отримувала
первинної медичної довідки з лікарні.
Після цього вони в приймальному
відділенні переписали адресу
громадянки і поїхали до неї додому, щоб
з'ясувати обставини пригоди. Приїхавши
за вказаною адресою вони подзвонили в
дзвінок вхідних дверей, і двері їм
відчинила матір потерпілої ОСОБА_2 Вони
пройшли в квартиру, мати покликали
потерпілу з іншої кімнати, потерпіла
вийшла до них в коридор, а він приніс їй
табуретку з кухні. Вони відразу
запитали потерпілу за яких обставин
вона отримала травму і чи має вона
первинну довідку про надання медичної
допомоги. Розмова в них виявилась не
довгою, оскільки вони приїхали вже
близько 22 год. 00 хв. Потерпіла
скаржилась на головний біль, чіткої
відповіді на запитання про механізм
отримання тілесних пошкоджень вона не
давала. Ззовні вона виглядала
нормально, не було видно ознак падіння,
синців та переломів. Потерпіла
вказувала, що автомобіль який здійснив
на неї наїзд вона не бачила, номерних
знаків не запам'ятала, очевидців та
свідків даного ДТП не було. Він писав
пояснення з її слів. Факт
дорожньо-транспортної пригоди
викликав у них сумнів. Потерпіла не
впевнено пояснювала про обставини
дорожньо-транспортної пригоди, про
причини отримання тілесних пошкоджень.
Він пропонував потерпілій самостійно
написати пояснення, однак вона
відмовилась. На його питання як він
повинен відобразити причину отримання
травми, потерпіла ОСОБА_2 сказала, що
переходивши дорогу вона впала. Після
опитування потерпілої, він написав
рапорт на ім'я ОСОБА_4 проте що дана
пригода, при якій потерпіла отримала
тілесні пошкодження, не відноситься до
дорожньо-транспортних пригод. Він не
пропонував потерпілій написати, що
вона отримала дані тілесні ушкодження
внаслідок падіння на площину з висоти
власного зросту. Якщо особа отримала
травми не внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, то така
пригода не реєструється і жодного
процесуального документу інспектор
відділу оформлення ДТП не виносить.

Вдруге він зустрівся з потерпілою в
лікарні, після того коли в чергову
частину УДАІ повторно звернувся
медичний заклад, а саме 8-ма міська
клінічна лікарня про те, що до них
повторно звернулась за медичною
допомогою громадянка ОСОБА_2, яка
повідомила, що отримала травми
внаслідок наїзду на неї автомобіля,
однак не повідомила марки автомобіля.
Друге повідомлення надійшло 23.07.2010
року, його в той день не було, проте коли
він вийшов на другий день на роботу та
за усною вказівкою керівництва поїхав
у 8 - му міську клінічну лікарню. Коли
він прийшов в лікарню, то підійшов в
приймальне відділення запитав який у
громадянки ОСОБА_2 діагноз, як вона себе
почуває та чи можу він з нею
поспілкуватися, на що йому повідомили в
якій палаті знаходиться потерпіла і
він одразу пішов в її палату. Прийшовши
в палату він побачив потерпілу, яка
лежала на ліжку з перемотаною головою,
біля ліжка сиділа її сестра. Зайшовши в
палату він привітався, підійшовши до
потерпілої та поцікавився про її стан
здоров'я і запитав чи може вона зі ним
порозмовляти, при тому пояснив, що йому
повторно потрібно відібрати в неї
пояснення, на що потерпіла погодилась
надати йому пояснення. Для дачі
пояснення він запропонував потерпілій
аркуш паперу і вона написала на ньому
пояснення, після чого він одразу пішов
з лікарні. Крім тих двох разів, коли він
відбирав пояснення у потерпілої, він ще
один раз приїжджав до неї додому але
вже тоді, коли вона почала писати
скарги в ДАЇ і в них чомусь було вказано
його прізвище. Він читав скарги

потерпілої, в яких вона
вказувала, що до неї приїжджав власник
автомобіля, який скоїв автонаїзд і
пропонував їй гроші. Він звільнився з
ДАІ за власним бажанням, підставою його
звільнення став його рапорт на
звільнення.

18.07.2010 року повідомлення з медичного
закладу він не бачив, про нього йому
розповідав співробітник інспектор з
розшуку ВДАІ з ОАТ м. Львова ОСОБА_3, з
яким він разом чергував. Перше
пояснення потерпілої вона йому
диктувала, а він писав власноручно.
Фразу «З моїх слів написано вірно та
мною прочитано» він написав
власноручно, хоч і не мав права цього
робити і в тому він винен. Прийшовши в
палату він запитав у потерпілої, чому в
неї перемотана голова, вона пояснила,
що в неї була трепанація черепу, тоді
він запитав в неї чи вона може давати
пояснення, на що вона відповіла, що може
відповідати на всі питання. Він би
ніколи не відбирав у неї пояснення у
випадку якби потерпіла відмовилась
такі пояснення давати. Коли він
відбирав у потерпілої пояснення в
лівому кутку палати лежала на ліжку
жінка, а сестра потерпілої вийшла в
коридор. Він не повідомляв письмово
ОСОБА_2 про результати перевірки,
оскільки не було факту вчинення
злочину.

Він не визнає себе винним у вчиненні
злочинів, які йому інкримінують,
просить суд його виправдати.

Незважаючи на невизнання своєї вини
підсудним, його вина у вчиненому
стверджується, показами потерпілої,
свідків, а також письмовими доказами по
справі.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні
пояснила, що 18.07.2010 року близько 15 год.
вона переходила проїжджу частину
дороги з вул. Снопківської поблизу
будинку №4 до вул. Кубійовича у м.
Львові, на пішохідному переході. Вона
почула гул автомобіля та відчула удар,
таким чином на неї було скоєно наїзд
автомобілем, внаслідок чого вона впала
на дорогу, однак автомобіль при цьому
не зупинився. Номерних знаків
зазначеного автомобіля вона не бачила.
До неї підійшов хтось з перехожих, який
допоміг їй дійти додому. Анкетні дані
цього перехожого їй по даний час
невідомі. Її мати відчинила їй двері,
перехожий, який провів її додому пішов.
Матір негайно викликала швидку
допомогу, і її доставили до 8-лікарні
м.Львова, там їй зробили рентген голови
і ключогового суглобу. Внаслідок
проведеного обстеження в неї виявили
забій нирки, струс мозку та пропонували
госпіталізацію, проте, враховуючи, що
це була неділя вона відмовилась від
госпіталізації, їй зробили перев'язку і
вона поїхала додому. В понеділок до неї
додому приходила медсестра, щоб
зробити внутрішньовенні уколи, весь
час вона проводила вдома, до неї
приходила рідна сестра, готувала їжу. В
день скоєння дорожньо-транспортної
пригоди, приблизно о 22-23 год., до неї
додому прийшли двоє осіб, які
представилися працівниками міліції та
розпитували її про обставини
дорожньо-транспортної пригоди, чи не
пам"ятає вона номерних знаків
автомобіля, який скоїв наїзд. Як
пізніше виявилось, один з них був
підсудний ОСОБА_1 Підсудний ОСОБА_1
просив її написати пояснення, що
жодного наїзду автомобіля на неї не
було, а травми вона отримала з власної
необережності при падінні на дорогу.
Підсудний ОСОБА_1 говорив, що ця справа
не має перспективи, а буде «висяком» і
негативно впливатиме на його роботу.

23.07.2010 року, у зв'язку із погіршенням
самопочуття, вона викликала швидку
допомогу і в цей же день була
госпіталізована до 8-ої лікарні. 24.07.2010
року їй було зроблено операцію з
видалення гематоми головного мозку із
трепанацією черепа. Про те, що було в
реанімації вона не пам'ятаю, коли її
вивозили з реанімаційного відділення
в неї була нестерпна біль, з голови
торчали трубки.

27.07.2010 року, приблизно о 09-10 год., до неї в
лікарню прийшов ОСОБА_1 та

повторно просив написати пояснення про
те, що вона отримала тілесні ушкодження
внаслідок падіння з власної
необережності і що жодного наїзду
автомобіля не було. При цьому ОСОБА_1
переконував її, що водія - винуватця
пригоди ніхто не знайде, а тому
необхідно написати вказане пояснення.
Перебуваючи у післяопераційному стані,
під дією лікарських засобів, погано
усвідомлюючи значення своїх дій, під
тиском інспектора ОСОБА_1, вона під
диктовку написала пояснення, згідно
якого вона отримала тілесні ушкодження
в результаті падіння з власної
необережності. При написанні цього
пояснення в лікарняній палаті були
присутні ще інші пацієнти, а також до
неї заходила її сестра ОСОБА_5 В
подальшому до неї приходив чоловік на
ім'я ОСОБА_6, який представлявся
працівником СБУ та просив її надати
телефон когось з родичів з метою
компенсувати витрати на лікування.
Вона про це все розповіла головному
лікарю, своїй сестрі, її чоловікові, всі
були обурені, тоді її сестра
запропонувала мені написати заяву в
прокуратуру Галицького району м.
Львова. Вона написала, однак що з нею
сталося та що всіх підозрілих
відповіді не було. Її виписали з
лікарні 13.08.2011р. 1.09.2011р. до неї прийшов
слідчий ОСОБА_7 та сказав написати
аналогічну заяву, оскільки заява
подана в прокуратуру Галицького району
м.Львова зникла. 19.09.2010 року до неї
додому приходив підсудний та просив не
згадувати у заявах його прізвище та не
мати до нього претензій.

Вона стала інвалідом другої групи,
внаслідок наїзду на неї автомобіля.

Просить суд покарати підсудного по
закону.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
пояснила, що 18.07.2010 року вона дізналась
про те, що по вул. Снопківській, 4 у м.
Львові в результаті наїзду автомобіля
на пішохідному переході була
травмована її сестра потерпіла ОСОБА_2
Це була неділя і вони одразу з
чоловіком приїхали до сестри та матері
додому. На момент, коли вони
приїхали-сестру забрала швидка
допомога в лікарню, а вони залишились з
мамою, яка сильно переживала та
перебувала в шоковому стані. Цього ж
дня ввечері її сестра повернулась
додому та пояснила, що вона відмовилась
від госпіталізації. Кожного дня вона
приїжджала та провідувала сестру і
матір, проте з кожним днем вона почала
помічати, що стан її сестри
погіршується. В неї була порушена
координація рухів, руки трусилися, очі
стали мутними, і в п'ятницю вони
викликали швидку і вже в суботу її
сестру прооперували у 8 лікарні. Також
зі слів потерпілої їй відомо, що 18.07.2010
року до неї додому приходили двоє
працівників міліції, один з яких
переконував її написати, що тілесні
ушкодження сестра отримала при падінні
з висоти власного росту, а не в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди. Однак, сестра - потерпіла
ОСОБА_2 відмовила працівнику ДАІ і не
писала в той день жодних заяв чи
пояснень, як і не підписувала жодних
документів. Також, 27.07.2010 року, зранку
вона прийшла в лікарню щоб відвідати
свою сестру ОСОБА_2, і побачила, що в її
палаті молодого чоловіка середнього
зросту, як в подальшому дізналась, що це
був підсудний ОСОБА_1, який якраз
закінчив диктувати потерпілій
пояснення про те, що остання отримала
18.07.2010 року тілесні ушкодження не
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, а внаслідок падіння, з власної
вини. При цьому вона запитала ОСОБА_1,
чому він відбирає пояснення, коли
ОСОБА_2 перебуває в післяопераційному
стані, на що він пояснив, що так треба,
оскільки знайти винуватця
дорожньо-транспортної пригоди
безперспективно і оскільки ніяких
свідків немає. На цьому розмова
закінчилась і працівник ДАІ ОСОБА_1
пішов. Тоді вона зі слів сестри
дізналась, що цей самий працівник ДАІ -
ОСОБА_1, приходив до неї додому 18.07.2010р.,
тобто в день ДТП, і намагався схилити її
до дачі пояснень про тримання тілесних
ушкоджень внаслідок

падіння.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5
пояснив, що 18.07.2010 року він від своєї
тещі ОСОБА_8 дізнався, що 18.07.2010 року по
вул. Снопківській, 4 у м. Львові в
результаті наїзду автомобіля на
пішохідному переході була травмована
сестра його дружини - ОСОБА_2, внаслідок
чого була доставлена у 8-му лікарню,
звідки після надання медичної допомоги
її відпустили додому. Також, йому
відомо, що 23.07.2010 року відбулось
погіршення стану здоров'я потерпілої
ОСОБА_2 і в цей е день вона була
госпіталізована у 8-му лікарні, де їй
було зроблено операцію з видалення
гематоми головного мозку із
трепанацією черепа. Його дружина
відвідувала потерпілу в лікарні
кожного дня та в подальшому повідомила
його, що ОСОБА_2 в лікарні написала
працівнику міліції ОСОБА_1 пояснення
про те, що тілесні ушкодження вона
отримала внаслідок падіння. Через
кілька днів йому на мобільний телефон
перетелефонувала ОСОБА_2 та повідомила,
що у неї в лікарні знаходиться
невідомий чоловік, який назвався
працівником СБУ ОСОБА_6 - другом
власника автомобіля, що вчинив наїзд на
ОСОБА_2 та попросив телефон когось з
родичів кому вона довіряє. Він порадив
їй дати телефон її сина ОСОБА_9,
оскільки ОСОБА_6 пропонував їй
обговорити з кимось з її родичів
питання відшкодування завданих
збитків.

31.07.2010 року до нього на мобільний
телефон зателефонував син потерпілої і
сказав, що його лякають працівник СБУ. В
цей день 31.07.2010 року він разом з ОСОБА_9
поїхав в ДАІ до підсудного та попросив
показати йому справу про наїзд
автомобіля на ОСОБА_2, на що йому
відповіли, що ніякої справи немає, тоді
він сказав, що піде до його начальника і
дізнаюсь в нього про хід справи. Після
його слів підсудний зателефонував
ОСОБА_6 і сказав, що вони хочуть з ним
поговорити, син потерпілої взяв
телефон і домовився про зустріч. На
зустріч ОСОБА_6 не приїхав, тоді він
взяв телефон ОСОБА_6 і домовився з ним
про зустріч, і повідомив, що якщо він не
приїде на зустріч він буде звертатись в
міліцію. 06.08.2010 року потерпіла написала
заяву в ДАЇ, а 11.08.2010року ОСОБА_6 сам
зателефонував йому та запропонував
зустрітися. Зустріч таки відбулася на
вул.. В.Великого, у м. Львові ОСОБА_6
сказав, що хоче допомогти з лікуванням
і попросив ще зустрітись 13.08.2010 р, він
погодився на зустріч і коли він
відійшов в сторону на кілька метрів
ОСОБА_6 комусь зателефонував і сказав
наступне : «ОСОБА_10 подзвони ОСОБА_11 і
скажи, що він все з родичами владнав».
Також зі слів ОСОБА_2 йому відомо про
спілкування потерпілої з працівником
ДАІ ОСОБА_1, зокрема щодо схиляння
ОСОБА_2 до написання пояснень, що
жодного наїзду автомобіля не було, а
травми вона отримала з власної
необережності при падінні. Це ОСОБА_1
пояснював тим, що водій автомобіля не
встановлений, даний злочин розкритим
не буде, а буде «висяком», тому буде
негативно впливати за результати його
роботи. Також, підсудний ОСОБА_1 просив
потерпілу ОСОБА_2 не згадувати у своїх
заявах його прізвище. 21.08.2010 року він
подав заяву в ДАЇ, через 10 днів він
зателефонував в ДАЇ і порозмовляв з
ОСОБА_4, який повідомив, що справа
розглянута та сказав чекати
повідомлення. 01.09.2010 року його
викликали до слідчого СЧ СВ ЛМУ ГУ МВСУ
у Львівській області Васьківа Р.Г. який
повідомив, що 10.08.2010 року є лист,
підписаний ОСОБА_4. про закриття справи.
Зі слів потерпілої він знає, що 18.07.2010
року до неї додому приходили
працівники міліції, в тому числі ОСОБА_1
і просили написати заяву, що отримані
травми вона отримала з власної
необережності при падінні. Він не
отримував ні від ОСОБА_1 ні від ОСОБА_6
жодних коштів. ОСОБА_6 говорив про
гроші, проте не давав грошей. Він
оглядав з ОСОБА_9 автомобіль
«Сеат-Алтеа» (д.н. ВС 11-02

ВА), який по словах ОСОБА_6 скоїв наїзд
на потерпілу. ОСОБА_6 сказав, що на
потерпілу вчинив наїзд його
співробітник, серйозна людина в СБУ,
який зараз на завданні і його не можна
турбувати, тому саме він займається тим
питанням.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
ствердила, що наприкінці липня 2010 року
вона перебувала у приміщенні
нейрохірургії 8-ої лікарні, де лежала її
мати. Окрім її матері в палаті були і
ніші пацієнти, серед них і потерпіла -
ОСОБА_2 з отриманими травмами голови
після наїзду автомобіля. Вона знає, що
до потерпілої в лікарню приход
працівник міліції, але про що вони
говорили він точно не пригадує, бо в неї
були тоді свої проблеми, в неї була
хвора мама. Зі слів ОСОБА_2 їй стало
відомо, що підсудний вмовляв потерпілу
надати неправдиві пояснення про те, що
вона отримала тілесні ушкодження
внаслідок падіння, а не в результаті
дорожньо-транспортної пригоди.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
ствердив, що його матері
зателефонували з ДАЇ та повідомили, що
його автомобіль знаходиться в розшуку.
У зв'язку з тим, він звернувся до ОСОБА_6,
з яким познайомився на передодні, щоб
він вирішив дану проблему, оскільки
знав, що в нього є така можливість.
Зустрівшись з ним, вони поїхали у
міське ДАЇ, до них вийшов працівник ДАЇ
і показав папку, в якій були документи,
в яких були записані дані його
автомобіля, дані проте, що саме його
автомобіль здійснив наїзд на жінку
18.07.2010 р. ОСОБА_6 є працівником СБУ, це
знайомий його сусіда. В нього не було
пошкоджень на автомобілі. Він їздив з
ОСОБА_6 у восьму лікарню, він залишився
в автомобілі, а ОСОБА_6 пішов до
потерпілої, щоб залагодити даний
конфлікт. ОСОБА_6 сказав, що для
вирішення даної проблеми потрібно дати
в ДАЇ- 200 доларів, а
потерпілій-100доларів. На ці умови він
погодився, оскільки хотів, щоб все
швидше вирішилось, оскільки автомобіль
це єдине джерело його доходу. ОСОБА_6
зателефонував до сина потерпілої і
запропонував йому приїхати на стоянку,
де стояв його автомобіль, щоб
пересвідчитись, що на ньому немає
зовнішніх пошкоджень, і що він не міг
здійснити наїзд на його матір. У зв'язку
з тим, вони поїхала на вул. Братів
Рогатинців у м.Львові, вони оглядали
його машину «Сеат-Алтеа», а він сидів в
таксі. ОСОБА_6 сказав, що потрібно дати
гроші, а він передасть кому треба. В
свою чергу ОСОБА_1 піде до потерпілої і
відбере від неї заяву про те, що вона
отримала травми внаслідок падіння, а не
внаслідок наїзду і його машину знімуть
з розшуку. Через місяць він приїхав з
відпустки, і йому повідомили, що його
автомобіль знаходиться в розшуку, і
тоді він вирішив , що піде в ДАЇ з
адвокатом та вияснить всю ситуацію, і
там йому повідомили, що його автомобіль
не був в розшуку. Він бачив, як ОСОБА_6
поклав гроші в папку і передав їх
ОСОБА_1 Яку суму він йому передав він не
знає, після того ОСОБА_1 сказав, що
машина знята з розшуку. На його думку
ОСОБА_6 добре знав ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні
пояснив, що на момент вчинення
дорожньо-транспортної пригоди він
працював інспектором з розшуку ВДАІ з
ОАТ м. Львова. В його функціональні
обов'язки входило розшук і
встановлення автомобілів та водіїв,
які можуть бути причетні до ДТП,
залишили місце ДТП, тощо. На даний час
він звільнився. По даній справі йому
відомо, що ОСОБА_2 написала скаргу на
ОСОБА_1, в якій вказала, що він її змусив
написати і підписати заяву-відмову про
те, що нібито вона сама впала, а ніякого
наїзду автомобілем на неї не було.

18.07.2010 року він перебував з ОСОБА_1 на
чергуванні. Після обіду їм надійшло
повідомлення про те, що невідомий водій
під керуванням не встановленого
автомобіля здійснив наїзд на пішохода
ОСОБА_2 Вони виїхала на місце ДТП,
пізніше знайшли потерпілу, яка в той
момент перебувала вдома. Прийшовши
вони почали розпитувати її про деталі
ДТП; марку автомобіля, номерний знак і
ще інші деталі, які б могли допомогти
встановити винуватця ДТП, проте
потерпіла нічого їм не повідомила,
оскільки не встигла нічого
роздивитися. Вона лише повідомила, що
на неї здійснив наїзд чорний великий
автомобіль, типу джип. Більше він тією
справою не займався.

Автомобіль, який скоїв наїзд не був
знайдений. Вони спілкувалися з
потерпілою, але про що саме, він не
пригадує, оскільки пройшло багато часу.
Його завданням в той момент було знайти
автомобіль, який скоїв наїзд на
потерпілу. Він бачив ОСОБА_2 один раз, а
саме в день ДТП, коли він з ОСОБА_1
прийшли до неї додому. Йому не відомо,
чи їздив ОСОБА_1 до потерпілої в
лікарню. Коли вони прийшли до
потерпілої, вона нормально з ними
спілкувалася. З ОСОБА_6 він зустрівся
через день або два з моменту ДТП, він
його розпитував хто займається
розслідуванням даного ДТП, на що він
відповів, що ОСОБА_1 Перед тим як
зустрітися зі ним ОСОБА_6 йому
зателефонував на мобільний телефон,
звідки у нього його номер телефону він
не знає. Коли вони прийшли до
потерпілої ОСОБА_1 почав щось писати,
проте що саме він не знає і чи
підписувала щось потерпіла він не знаю.
В той день потерпіла не скаржилась на
біль.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні
пояснив, що по даній справі він давав
пояснення в прокуратурі, і пояснював,
що в той момент, коли відбувалися дані
події він перебував у відпустці, а його
обов'язки виконувала інша особа. На той
момент він працював на посаді старшого
інспектора відділення оформлення
матеріалів ДТП ВДА І з ОАТ м. Львова.
11.08.2010 року на адресу ВДАІ з ОАТ м.
Львова надійшла скарга потерпілої
ОСОБА_2 щодо отримання нею тілесних
ушкоджень ДТП 18.07.2010 року. Вказане
звернення було розглянуто та складено
висновок. Вказані матеріали 06.09.2010 року
були зареєстровані в ЖРЗПЗ ЛМУ ГУ МВСУ
у Львівській області. В подальшому, за
результатами дослідчої перевірки було
прийняте рішення про відмову в
порушенні кримінальної справи, яке
через деякий час було скасоване
прокуратурою м. Львова з одночасним
порушенням кримінальної справи.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснив, що 18.07.2010 року по
вул.Снопківській, 4 у м.Львові в
результаті наїзду автомобіля на
пішохідному переході була травмована
його матір ОСОБА_2, внаслідок чого була
госпіталізована до 8-ої лікарні, де їй
було зроблено операцію. Зі слів матері
йому відомо, що до неї додому приходив
підсудній та просив написати заяву, що
вона сама впала і жодного наїзду на неї
не було скоєно.

Коли його матір перебувала в лікарні до
нього зателефонував ОСОБА_6 і попросив
зустрітися. ОСОБА_6 представився
працівником СБУ та повідомив, що
автомобіль який вчинив наїзд на його
матір зареєстрований на його
співробітника, проте він не має жодного
відношення до скоєного ДТП, оскільки
очевидців ДТП на даний час не має, а
особу яка керувала транспортним
засобом не знайдуть, просив, щоб він
переконав матір написати заяву, що
жодного ДТП не було, а травми вона
отримала з власної необережності при
падінні. Коли він зустрівся з Романом
він привіз мене на стоянку і показав
автомобіль, який наче вчинив наїзд на
мою матір, та звернув увагу, що
автомобіль зовсім не пошкоджено. Після
цього вони поїхали до підсудного в ДАЇ,
де ОСОБА_1 також просив його, що він
переконав матір написати заяву, що
остання сама впала, він відповів, що
подумає і залишив його кабінет. В
подальшому ОСОБА_6 жодного разу не зміг
з ним зустрітися.

Експерт ОСОБА_16 в судовому засіданні
пояснила, що 10.09.2010 року вона провела
судово-медичне дослідження за
медичними документами потеплілої
ОСОБА_2, 1955 року народження. Даний акт
повністю підтримує. Тяжкі тілесні
ушкодження, які я зазначила в акті
могли утворитися при наїзді на
потерпілу. При проведенні даного
медичного дослідження у неї були дані,
що на потерпілу був скоєний наїзд
автомобілем. Коли вона здійснювала
медичне обстеження, то потерпіла
ОСОБА_2 23.07.2010 року поступила в
нейрохірургічне відділення 8-ї МКЛ, в її
розпорядження була надана первинна
медична карточка стаціонарного
хворого, інших відомостей чи
документів, які б їй допомогли провести
дане судово-медичне дослідження в неї
не було. Вона склала акт, провела
судово-медичне дослідження, в якому
дала висновок, що за

даними медичних документів, у
громадянки ОСОБА_2, була
черепно-мозкова травма у вигляді
синців на обличчі, забою головного
мозку та крововиливу під тверду
мозкову оболонку правої півкулі мозку.
Вказані ушкодження заподіяні тупими
предметами. Вони могли утворитись в
момент дорожньо-транспортної пригоди
та відносяться до тяжкого тілесного
ушкодження за ознакою небезпеку для
життя на момент заподіяння. Від чого
наступили дані тілесні ушкодження у
потерпілої ОСОБА_2 вона ствердно
сказати не може. При проведенні нею
дослідження в її розпорядженні були
вихідні дані про те, що на потерпілу
ОСОБА_2 був скоєний наїзд автомобілем,
під керуванням невстановленою особою і
їй, як експерту, було поставлено лише
одне питання, чи могли дані тілесні
ушкодження були спричинені
дорожньо-транспортною пригодою. В
своєму акті вона чітко відповіла, що
вказані ушкодження заподіяні тупими
предметами. Вони могли утворитись в
момент дорожньо-транспортної пригоди.

14.06.2012 року нею був винесений
додатковий висновок № 248/12 по
додатковій судово-медичній експертизі.
Даний висновок вона підтримує. Згідно
постанови на підставі якої вона
проводила додаткову судово-медичну
експертизу, слідчий зазначав, що на
потерпілу був скоєний наїзд
автомобілем під керуванням
невстановленої слідством особи. За
даними медичними документами, у
потерпілої ОСОБА_2, була
черепно-мозкова травма у вигляді
синців на обличчі, забою головного
мозку та крововиливу під тверду
мозкову оболонку правої півкулі мозку,
переломів коренів 1,2,3 зубів на нижній
щелепі зліва. Вказані ушкодження
заподіяні тупими предметами. Вони
могли утворитись в момент
дорожньо-транспортної пригоди 18 липня
2010 року та відносяться до тяжкого
тілесного ушкодження за ознакою
небезпеку для життя на момент
заподіяння.

Такі тілесні ушкодження не могли
утворитися при падінні на площину з
власного росту. Така гематома, яка була
у громадянки ОСОБА_2 могла утворитися 18
липня 2010 року. Після удару в мозку
потерпілої утворилися згустки крові і
спочатку на перших етапах при огляді не
було видно, що потерпілій завдано таку
серйозну травму, однак протягом
кількох днів дані згустки створювали
тиск під тверду мозкову оболонку
правої півкулі мозку і тому її потрібно
було терміново госпіталізувати та
робити трепанацію черепу.

Факт вчинення злочину стверджується:

- даними матеріалів перевірки по факту
ДТП, яке мало місце 18.07.2010 року, за
участю ОСОБА_2 /арк..спр. 7-32,33,34-35 том 1/;

- даними матеріалів перевірки
проведеної ВВБ у Львівській області
СВБ ГУБОЗ МВСУ /арк..спр.78-102 том 1/;

- даними протоколу огляду документів
від 11.03.2011 року /арк..спр. 227-228 том 1/;

- речовими доказами по справі /арк..спр.
229,230,231 том 1/;

- висновком експерта №6/57 від 22.02.2011 року
/арк..спр. 189-193 том 1/;

- функціональними обов'язками /арк..спр.
135-136 том 1/;

- витягом з наказу МВС України №400 від
14.04.2010 року /арк..спр.117 том 1/;

- витягом з наказу №290 о/с від 27.02.2009 року
/арк..спр. 117 том 1/.

Оцінюючи зібрані та перевірені в
судовому засіданні докази, суд вважає,
що вина підсудного ОСОБА_1 доведена в
повному обсязі зібраними по справі
доказами.

Оцінюючи покази підсудного ОСОБА_1 суд
не приймає його покази до уваги,
оскільки вони повністю суперечать
матеріалам справи та показами
потерпілої та поясненнями свідків,
ОСОБА_17, ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_9,
ОСОБА_15, ОСОБА_3, експерта ОСОБА_16, яким
суд надає віру та приймає їх покази до
уваги, які повністю перебувають у
зв"язку з матеріалами справи.

Суд вважає, що вина підсудного доведена
в повному об'ємі і його дії слід
кваліфікувати за ст. 364 ч.3 КК України,
оскільки він своїми умисними діями, які
виразилися у зловживанні владою та
службовим становищем, тобто умисному в
особистих інтересах використанні
працівником правоохоронного органу
влади та службового становища всупереч
інтересам служби, що заподіяло істотну
шкоду охоронюваним законом правам,
свободам та інтересам окремих
громадян, або державним інтересам.

Також дії підсудного слід
кваліфікувати за ст.366 ч.1 КК України,
оскільки він своїми умисними діями, які
виразились в службовому підробленні;
тобто внесенні службовою особою до
офіційних документів завідомо
неправдивих документів, а також
складання завідомо неправдивих
документів.

Згідно ст. 49 п.2 КК України ОСОБА_1 слід
звільнити від основного та
додаткового покарання за ст.366 ч.1 КК
України в зв"язку з закінченням строків
притягнення до кримінальної
відповідальності, оскільки з дня
вчинення злочину минуло більше трьох
років.

Суд вважажє, що цивільний позов
потерпілої ОСОБА_2 слід залишити без
розгляду.

Керуючись ст.ст. 323,324 КПК України, суд,

присудив:

ОСОБА_1 визнати винним та засудити за
ст.364 ч.3 КК України на п'ять років
позбавлення волі з позбавленням права
обіймати посади в правоохоронних
органах на три роки з конфіскацією
майна;

за ст. 366 ч.1 КК України на два роки
обмеження волі з позбавленням права
обіймати посади в правоохоронних
органах на два роки.

Згідно ст. 49 п.2, ст.74 п.5 КК України
звільнити засудженого від основного та
додаткового покарання за ст.366 ч.1 КК
України.

Запобіжний захід - підписку про невиїзд
- залишити до вступу вироку в законну
силу.

Строк відбуття покарання рахувати з
моменту затримання та взяття під варту.

Речові докази по справі /ар.спр.229,230,231
том 1/ зберігати при справі.

Цивільний позов ОСОБА_2 про стягнення з
ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди
залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь НДЕКЦ при
ГУМВСУ у Львівській області 844 грн. 20
коп. за проведені експертизи.

Вирок можна оскаржити до апеляційного
суду Львівської області протягом 15 діб
з моменту оголошення вироку.

Суддя:

Вирок є оригіналом.