ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
Ухвала

іменем україни

18 вересня 2014 року

м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ

у складі колегії:

головуючого
Колесниченка В.М.,

суддів
Дембовського С.Г., Слинька С.С.,

при секретарі Гладкіх Л.М.,

розглянувши у судовому засіданні
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № №0000639, за
касаційною скаргою прокурора, який
брав участь у кримінальному
провадженні у суді апеляційної
інстанції, на ухвалу Апеляційного суду
Вінницької області від 09 грудня 2013 року
щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, уродженця смт. Вороновиця,
Вінницького району Вінницької області,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
раніше неодноразово судимого: востаннє
16.12.2008 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК
України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 3 роки 6
місяців;

якого визнано винуватим у
пред'явленому обвинуваченні у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК
України,

за участю прокурора
Голюги В.В.,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ звернувся прокурор,
який брав участь у кримінальному
провадженні у суді апеляційної
інстанції, із касаційною скаргою на
вищевказану ухвалу щодо ОСОБА_1

У касаційній скарзі прокурор порушує
питання про її скасування та
призначення нового розгляду у суді
апеляційної інстанції через
невідповідність призначеного ОСОБА_1
покарання ступеню тяжкості злочину та
даним про особу останнього внаслідок
м'якості, та неправильне застосування
закону України про кримінальну
відповідальність при призначенні
покарання. Зазначає, що апеляційним
судом не враховано доводи апеляційної
скарги прокурора про необхідність
ухвалення нового вироку. На думку
прокурора, при звільненні ОСОБА_1 від
відбування покарання з випробуванням
суд недостатньо врахував тяжкість
злочину, дані про особу засудженого,
який раніше неодноразово судимий, на
шлях виправлення не став, а також
безпідставно визнав обставиною, що
пом'якшує покарання сприяння розкриттю
злочину, відшкодування завданої шкоди,
що виявилось у поверненні викраденого
майна потерпілому.

Вироком Вінницького районного суду
Вінницької області від 19 серпня 2013 року
ОСОБА_1 визнано винуватим у
пред'явленому обвинуваченні у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК
України, та засуджено до покарання у
виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1
звільнено від відбування призначеного
покарання з випробуванням із іспитовим
строком тривалістю 2 роки та
покладенням обов'язків, визначених п.п.
2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання про речові докази.

Ухвалою суду апеляційної інстанції
вищевказаний вирок залишено без змін, а
апеляційну скаргу прокурора - без
задоволення.

Згідно з вироком ОСОБА_1 визнано
винуватим та засуджено за те, що він 05
квітня 2013 року, реалізуючи умисел на
таємне викрадення чужого майна, проник
у гаражне приміщення, розташоване на
території домогосподарства за адресою:
АДРЕСА_2, звідки повторно таємно викрав
чуже майно, а саме: бензопилу та
електричну болгарку загальною
вартістю 600 грн., спричинивши ОСОБА_2
матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який не підтримав касаційну
скаргу, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
наступне.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 та правильність
кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК
України у касаційній скарзі не
оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України
підставами для скасування або зміни
судових рішень судом касаційної
інстанції є лише істотне порушення
вимог кримінально-процесуального
закону, неправильне застосування
закону України про кримінальну
відповідальність та невідповідність
призначеного покарання тяжкості
злочину і особі засудженого.

При перевірці матеріалів провадження
касаційним судом установлено, що
доводи прокурора про невідповідність
призначеного ОСОБА_1 покарання вимогам
кримінального закону через
неправильне застосування закону
України про кримінальну
відповідальність та м'якість
призначеного покарання на увагу не
заслуговують.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК
України суд призначає покарання,
враховуючи ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винного та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при
призначенні покарання у виді
позбавлення волі на строк не більше
п'яти років, враховуючи тяжкість
злочину, особу винного та інші
обставини справи, дійде висновку про
можливість виправлення засудженого
без відбування покарання, він може
прийняти рішення про звільнення особи
від відбування покарання з
випробуванням.

Як вбачається з вироку, місцевий суд,
призначаючи ОСОБА_1 покарання за ч. 3 ст.
185 КК України врахував тяжкість
злочину, дані про особу засудженого,
який раніше судимий, посередньо
характеризується за місцем проживання,
має важкий сімейний і матеріальний
стан, обставини, що пом'якшують
покарання: щире каяття, активне
сприяння розкриттю злочину,
відшкодування шкоди шляхом повернення
викраденого майна, відсутність
обставин, що обтяжують покарання, та
призначив покарання у виді позбавлення
волі в межах санкції статті, звільнивши
засудженого від відбування покарання з
випробуванням.

При цьому, із матеріалів справи
вбачається, що прокурор, який брав
участь у розгляді кримінального
провадження судом першої інстанції,
просив звільнити ОСОБА_1 від відбування
покарання.

Апеляційний суд, розглядаючи
кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 та
відмовляючи у задоволенні апеляції
прокурора, визнав правильними висновки
суду в частині призначеного покарання,
зазначивши, що з урахуванням
відсутності тяжких наслідків злочину,
оскільки майно ОСОБА_1 повернув
власнику, зважаючи на ряд обставин, що
пом'якшують покарання, є підстави для
призначення покарання із
застосуванням положень ст. 75 КК
України.

На думку колегії суддів, встановлені
судами дані про особу засудженого,
тяжкість злочину та обставини, що
пом'якшують покарання у сукупності,
вказують на можливість виправлення та
попередження вчинення ОСОБА_1 нових
злочинів без реального відбування
призначеного покарання в умовах
контролю за його поведінкою.

Доводи прокурора про безпідставне
взяття до уваги обставин, які
пом'якшують покарання є
непереконливими, оскільки суд
правильно встановив їх наявність, а до
того ж, врахування обставин, визначених
положеннями ст. 66 КК України є
обов'язком, а не правом суду.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які були би
безумовною підставою для зміни чи
скасування судових рішень, ухвалених у
кримінальному провадженні, не
встановлено.

У зв'язку з викладеним, касаційна
скарга прокурора задоволенню не
підлягає.

З урахуванням наведеного, керуючись
статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

залишити без змін ухвалу Апеляційного
суду Вінницької області від 09 грудня 2013
року щодо ОСОБА_1, а касаційну скаргу
прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

В.М. Колесниченко С.Г. Дембовський С.С.
Слинько