В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/1031/15-к
Провадження № 1-кп/348/134/15

15 червня 2015 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого -судді ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Надвірна кримінальне провадження № 0000069 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , працює на тимчасових заробітках, українця, на час вчинення злочину військовослужбовця старшого солдата за призовом під час мобілізації до військової частини- польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 батальйону територіальної оборони Збройних Сил України « ІНФОРМАЦІЯ_2 », АДРЕСА_1 ), водія машини технічного обслуговування взводу матеріально-технічного забезпечення, не одруженого, з повною загальною середньою освітою, здійснює догляд за перестарілою особою, громадянина України, несудимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.408 КК України, -

ВСТАНОВИВ :
Підсудний ОСОБА_4 вчинив дії, які полягають у нез`явленні на службу з метою ухилення від військової служби у разі переведення та з лікувального закладу.

Злочин вчинено при наступних обставинах.

16.05.2014 року ОСОБА_4 , відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 06.05.2014 року № 454 Калусько-Рожнятівським ОРВК Івано-Франківської області призваний на військову службу за мобілізацією на особливий період та скерований для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).

16.05.2014 року старшого солдата ОСОБА_4 , відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 призначено на посаду водій машини технічного обслуговування взводу матеріально технічного забезпечення вказаної військової частини.

Будучи військовослужбовцем старший солдат ОСОБА_4 мав дотримуватись Конституції та Законів України, Статутів ЗС України і Військової присяги.

Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості покладається на Збройні Сили України.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1, ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає проходження військової служби, одним із видів якої є військова служба за призовом під час мобілізації на особливий період.

Згідно ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути дисциплінованими; беззастережно виконувати накази командирів (начальників). Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Однак, військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 знехтував вищевказаними положеннями Конституції України, Законів України та Статутів ЗС України і будучи придатним до військової служби за станом здоров`я, з метою ухилитись від проходження військової служби вчинив кримінальне правопорушення.

Так, після завершення лікування у Калуській ЦРЛ військовослужбовець за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини польова пошта НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 5.10.2014 року маючи намір ухилитись від виконання обов`язків військової служби назавжди, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без поважних причин не прибув з лікувального закладу до місця несення служби у військову частину польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та до 26.10.2014 року перебував за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 де проводив службовий час на власний розсуд. У подальшому, старший солдат ОСОБА_4 на продовження свого вищевказаного злочинного умислу направленого на ухилення від військової служби, після завершення стаціонарного лікування у 1121 поліклініці (з денним стаціонаром) Міністерства оборони України 21.11.2014 року до військової частини польова пошта НОМЕР_1 із вказаного лікувального закладу не прибув та обов`язків військової служби безпідставно не виконував.

Поряд з цим, продовжуючи свої злочинні дії 12.01.2015 року старший солдат ОСОБА_4 отримавши припис про необхідність прибуття у військову частину польова пошта НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) його не виконав та до нового місця несення служби не вибув.

У подальшому, старший солдат ОСОБА_4 07.05.2015 року прибув до військової прокуратури ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про з`явлення із зізнанням, надав пояснення у яких визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та пояснив небажання проходити військову службу.

Таким чином, 5.10.2014 року та 21.11.2014 року військовослужбовець за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини польова пошта НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ч.ч. 1, 3 ст. 1, ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України, Військової присяги, маючи намір ухилитись від виконання обов`язків військової служби назавжди, умисно, діючи з єдиним злочинним умислом, після звершення лікування не з`явився на службу у військову частину польова пошта НОМЕР_1 розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та 12.01.2015 року у порушення вищенаведених вимог законодавства, отримавши припис щодо направлення для проходження військової служби до нового місця служби, його не виконав та проводив службовий час на власний розсуд і обов`язків військової служби безпідставно не виконував.

Отже, своїми вищеописаними діями старший солдат ОСОБА_4 вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на служу з метою ухилення від військової служби, у разі переведення та з лікувального закладу кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 408 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду визнав повністю та пояснив, що він 16.05.2014 року був призваний ІНФОРМАЦІЯ_4 на військову службу за мобілізацією на особливий період в військову частину НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .

З 05.07.2014 року по 26.08.2014 року він перебував в зоні АТО в м.Амбросіївка, Донецької області.

Після повернення батальйону в смт.Делятин йому була надана короткострокова відпустка на час якої він поїхав додому. Після закінчення відпустки декілька разів їздив на відмітку у в/ч в АДРЕСА_1 , однак в м.Рівне на полігон з військовою частиною не поїхав, оскільки проходив медичне обстеження в лікувальних закладах .

Пройшовши медичне обстеження він на початку січня 2015 року отримав мобілізаційне розпорядження про переведення в 128 гірськопіхотну бригаду, що в м.Мукачеве, Закарпатської області.

Зазначає, що в дану бригаду він не відбув, оскільки в його бабусі, за якою він здійснює догляд, стався інсульт і він змушений був два місяці опікуватися нею.

На початку травня 2015 року він із зізнанням прибув у військову прокуратуру, де надав свої пояснення щодо неприбуття на службу.

Усвідомлює, що вчинив злочин, оскільки після лікування не з`явився на місце проходження служби.

Просить його суворо не карати, у вчиненому щиро розкаюється та обіцяє стати на шлях виправлення. Стверджує, що вчинити даний злочин та ухилитися від проходження служби його спонукали сімейні обставини, а саме його стан здоров`я та стан здоров`я його перестарілої бабусі, якою він опікується.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочині при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та зважаючи на те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 , які виразились у нез`явленні на службу з метою ухилення від військової служби у разі переведення та з лікувального закладу, вірно кваліфіковано за ч.1 ст.408 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до злочинів середньої тяжкості, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого: по місцю проживання та попередньої роботи характеризується позитивно, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання добровільна явка із зізнанням, щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, наявність на утриманні перестарілої особи, а також його поведінку до і після вчинення злочину.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах, встановлених в санкції частини статті Кримінального кодексу у вигляді позбавлення волі. Однак, на переконання суду, виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 ще можливе без ізоляції від суспільства і є всі підстави за вчинення злочину, передбаченого ст.408 ч.1 КК України застосувати ст.75 КК України і звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням.

Беручи до уваги особу обвинуваченого та обставини справи, суд приходить до висновку, що іспитовий строк обвинуваченому ОСОБА_4 слід визначити два роки.

Згідно ст.76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_4 , під час іспитового строку слід покласти такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

На думку суду, саме таке покарання буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових злочинів, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд ,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 ч.1 КК України та призначити йому покарання 2 (два) роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два ) роки.

Згідно ст.76 КК України на засудженого ОСОБА_4 під час іспитового строку покласти такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_4 з часу отримання копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1