ВИРОК
ІМЕНЕМ

УКРАЇНИ

24 січня 2007
року м. Київ

Оболонський
районний суд м. Києва в складі

головуючого - судді Тютюн Т.М.

при секретарі Ликовій В.Б.,

за участю прокурора Синицького О.В.,

захисника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, судимого вироком Шевченківського
районного суду м. Києва від 30.05.2005 року за ч.2 ст.191, ч.3 ст.191 КК
України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та
організаційно-розпорядчих функцій на строк 1 рік, звільненого від відбування
основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з іспитовим
строком 2 роки,

у вчиненні
злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України,

установив:

Протоколом
НОМЕР_1 Установчих зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю
"Ест-Монтаж" (далі - ТОВ "Ест-Монтаж") від 16.12.2003 року
ОСОБА_2 призначено на посаду ІНФОРМАЦІЯ_2.

Службові
обов'язки та повноваження ІНФОРМАЦІЯ_2 визначені в розділі 4 Статуту, затвердженого засновниками
підприємства 16.12.2003 року, зареєстрованому в реєстрі суб'єктів
підприємницької діяльності Оболонської районної у м. Києві державної
адміністрації 17.12.2003 року за №11708.

Згідно з
п.4.14 Статуту вищим виконавчим органом Товариства є генеральний директор.

Згідно з п.4.16 Статуту генеральний директор:

·вирішує поточні питання діяльності
Товариства, його дочірніх підприємств, філій та представництв;

·вирішує кадрові питання, питання
матеріально-технічного забезпечення, а також питання обліку, звітності,
внутрішнього контролю;

·визначає
порядок та розмір оплати праці працівникам Товариства;

·вирішує інші
питання.

Згідно з п.4.18 Статуту генеральний директор має право:

·без доручення
виконувати всі дії від імені Товариства;

·укладати будь-які угоди та юридичні
акти, відкривати будь-які банківські рахунки;

·представляти Товариство в усіх
органах, установах, організаціях;

·виконувати всі
інші дії в інтересах Товариства.

Таким чином ОСОБА_2, обіймаючи посаду ІНФОРМАЦІЯ_2, пов'язану з виконанням організаційно-розпорядчих
та адміністративно-господарських обов'язків, тобто будучи службовою
особою, вчинив службове підроблення за наступних обставин.

24 грудня 2003 року в денний час ОСОБА_2, знаходячись в
офісі ІНФОРМАЦІЯ_3, отримав від
невстановлених слідством осіб на затвердження та підпис заяву на видачу
ліцензії на будівельну діяльність та додатки до неї.

Згідно з п.21 Переліку документів, які додаються до
заяви про видачу ліцензії для окремого виду господарської діяльності,
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 756 від 4.07.2001 року,
до заяви про видачу ліцензії на будівельну діяльність додаються засвідчені в
установленому порядку копії документів, що підтверджують рівень освіти і
кваліфікації, необхідний для провадження відповідного виду господарської
діяльності.

ОСОБА_2 з метою отримання ліцензії на
будівельну діяльність Державного комітету України з будівництва та архітектури
засвідчив своїм підписом та печаткою ТОВ "Ест-Монтаж" додаток до
заяви на видачу ліцензії від 24.12.2003
року про професійну структуру підприємства, який є офіційним документом і до
якого невстановленими слідством особами було внесено завідомо неправдиві
відомості щодо постійного місця роботи в ТОВ "Ест-Монтаж"
спеціалістів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, тобто видав завідомо
неправдивий документ. При цьому ОСОБА_2 достовірно знав про те, що вказані
відомості не відповідають дійсності.

25.12.2003 року
Державним комітетом України з будівництва та архітектури ТОВ
"Ест-Монтаж" було видано ліцензію на будівельну діяльність серії А А
№ 744649.

У
судовому засіданні підсудний вину у вчиненні злочину визнав
повністю, щиро розкаявся та показав, що в грудні 2003 року на пропозицію ОСОБА_7
та ОСОБА_8 разом з
іншим чоловіком зареєстрував ТОВ
"Ест-Монтаж". Підприємство фактично знаходилося на території заводу
"Зоря" за адресою: м. Київ, пров. Куренівський, 18. У грудні
2003 року його було призначено на посаду генерального
директора і на посаді він перебував до березня 2004 року. ТОВ
"Ест-Монтаж" займалося купівлею-продажем електроосвітлювальних
приладів. За ініціативою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в грудні 2003 року ТОВ "Ест-Монтаж" отримало ліцензію на
будівельну діяльність. У період подання заяви на видачу ліцензії в ТОВ
"Ест-Монтаж" працювало приблизно 5-7 осіб, які мали вищу та середню
спеціальну освіту. Ці особи рахувалися в штаті, але фактично, не працювали.
Після отримання ліцензії вони були звільнені за власною ініціативою його наказом.
Під час оформлення документів на видачу ліцензії він особисто підписував всі
документи, які приносили ОСОБА_7 та ОСОБА_8, і бачив, що в додатку до заяви, що
направлялася в Державний комітет України з будівництва та архітектури, вказані
люди, які ніколи на підприємстві не працювали, але без зазначення їх прізвищ не
можна було отримати ліцензію. Він усвідомлював, що видає офіційний документ,
який містить завідомо неправдиві відомості, але ці дії здійснював в інтересах
підприємства.

Враховуючи те,
що підсудний не оспорює фактичні обставини справи і судом встановлено, що він
правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у
добровільності та істинності його позицій, заслухавши думку учасників судового
розгляду та роз'яснивши їм зміст та правові наслідки застосування ст.299 КПК
України, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів у справі.

Суд приходить до
висновку, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочину доведена повністю, та
кваліфікує його умисні дії за ч.1 ст.366 КК України як службове підроблення,
тобто видача службовою особою завідомо неправдивих документів.

Призначаючи
ОСОБА_2 покарання, суд враховує, що він вчинив умисний нетяжкий злочин, особу
підсудного, який працює, позитивно характеризується за місцем роботи та
проживання, має на утриманні малолітню дитину, яку виховує самостійно. Після
винесення попереднього вироку ОСОБА_2 інших злочинів не вчинював, тому його
поведінку не можна вважати суспільно небезпечною.

Обставиною, що пом'якшує покарання, суд визнає щире
каяття підсудного.

Обставин, що обтяжують покарання,
не встановлено.

Тому суд призначає ОСОБА_2 покарання у виді штрафу з позбавленням права
обіймати певні посади, оскільки таке покарання буде необхідним й достатнім для
його виправлення та попередження нових злочинів.

Оскільки відповідно
до вимог ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні
покарання за сукупністю злочинів складанню з іншими видами покарань не
підлягає, підстав для застосування ч.4 ст.70 КК України немає і вироки щодо
ОСОБА_2 мають виконуватися самостійно.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.321, 323, 324 КПК
України, суд

засудив:

ОСОБА_2 визнати
винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, і призначити
йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 /тридцяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - в сумі 510 /п'ятсот
десять/ гривень у доход держави з позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та
організаційно-розпорядчих обов'язків, на строк 1 /один/ рік.

Запобіжний захід
ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили залишити без зміни - підписку про
невиїзд з постійного місця проживання.

На вирок може
бути подана апеляція до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний
суд м. Києва протягом 15 діб з моменту його проголошення.