АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/4185/13-к
Номер провадження 11-кп/786/76/14
Категорія: ч.2 ст.389 Н.Т.
Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю
секретаря судових засідань ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляцією прокурора Лубенської міжрайонної прокуратури на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 листопада 2013 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Лубни Полтавської області, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, проживає: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1) 13.08.2013 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.1 ст.185 КК України до 120 годин громадських робіт .
Засуджений за ч.2 ст. 389 КК України на один рік обмеження волі.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.08.2013 року у виді 48 годин громадських робіт, що відповідає шести дням обмеження волі та визначено остаточне покарання у виді одного року шести днів обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнений від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Згідно вироку, ОСОБА_7 будучи засудженим до покарання у виді громадських робіт ухилявся від відбування цього покарання за таких обставин.
Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.08.2013 року ОСОБА_7 був засуджений за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді громадських робіт терміном 120 годин. Вказаний вирок набрав чинності 12.09.2013 року та 17.09.2013 року прийнятий кримінально виконавчою інспекцією Лубенського районного підрозділу Миргородського міжрайонного відділу кримінально виконавчої інспекції управління державної пенітенціарної служби України в Полтавській області до виконання.
24.09.2013 року інспектором кримінально виконавчої інспекції ОСОБА_9 у ОСОБА_7 відібрано підписку про ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджено, що у разі ухилення від відбування покарання на підставі ч.2 ст. 389 КК України його буде притягнуто до кримінальної відповідальності. Цієї ж дати інспектором КВІ ОСОБА_7 видано направлення до КПФ « Конвалія», розташованої за адресою: м. Лубни, вул. Гомона, 36 для відбування призначеного покарання.
26 вересня 2013 року ОСОБА_7 не приступив до відпрацювання громадських робіт у КПФ «Конвалія» м. Лубни, та не прибув на протязі 1,2,8,9,10 жовтня 2013 року, чим ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.
В апеляції прокурора Лубенської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 ставиться питання про скасування вироку суду у зв`язку неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Прокурор просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 389 КК України на чотири місяці арешту, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутого покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.08.2013 року остаточно призначити покарання у виді шести днів арешту з розрахунку, що одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт ( 48:8=6). Крім того, просить уточнити вирок в чсастині анкетних даних обвинуваченого.
Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляцію прокурора Лубенської міжрайонної прокуратури; обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляції; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції прокурора, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення за наведених у вироку суду обставин доведені матеріалами кримінального провадження, які у відповідності до ст. 349 КПК України судом не досліджувались і не оспорюються в апеляції.
У відповідності до зібраних по справі доказів, дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч.2 ст.389 КК України, що також ніким не оспорюється.
Згідно ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, призначаючи покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; особу обвинуваченого який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо. Крім того, суд врахував відсутність обтяжуючих обставин та наявність обставини, які пом`якшують покарання. А саме, щире каяття у вчиненому.
З урахуванням вищевикладеного, суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.389 КК України.
Врахувавши, що злочин вчинено в період невідбутого покарання за попереднім злочином, суд за правилами ст.71 КК України до призначеного покарання за новий злочин повністю приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком..
В той же час, суд прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Однак, з таким рішенням щодо міри покарання погодитись неможна.
Як вірно зазначено в апеляції прокурора, суд невірно застосував кримінальний закон та безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України. При цьому суд не врахував, що у разі засудження особи до покарання одне з яких належить відбувати реально, а від відбування іншого обвинувачений звільнений з випробуванням, застосування принципів поглинання, часткового складання призначених покарань не допускається і кожен вирок підлягає до самостійного виконання.
Так, вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.08.2013 року ОСОБА_7 засуджений до реального покарання у виді громадських робіт. Призначаючи новим вироком покарання у виді обмеження волі, а також покарання за сукупністю вироків, яким повністю приєднано не відбуте покарання суд не мав законних підстав для звільнення обвинуваченого на підставі ст.75 КК України від відбування визначеного остаточного покарання.
За таких обставин, вирок суду підлягає скасуванню в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме в зв`язку із застосуванням закону, який не підлягав застосуванню.
За змістом ст.51 КК України, покарання у виді арешту є більш м`яким ніж покарання у виді обмеження волі. За таких обставин, колегія суддів вважає некоректними доводи апеляції прокурора викладені в мотивувальній частині апеляції про те, що за новий злочин суд призначив покарання у виді обмеження волі, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, оскільки такі доводи суперечать резолютивній частині апеляції в якій прокурор просить призначити за ч.2 ст.389 КК України покарання у виді арешту. Тобто, прокурор просить призначити більш м`яке покарання, ніж призначене судом першої інстанції.
В той же час, колегія суддів погоджується з доводами апеляції в тій частині, що саме покарання у виді арешту буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, згідно паспорту серії НОМЕР_1 виданого Оржицьким РВ УМВС України в Полтавській області 15.04.2004 року прізвище обвинуваченого « ОСОБА_11 », а не « ОСОБА_12 », як зазначено у вироку місцевого суду. За таких обставин, вирок суду в цій частині підлягає уточненню, а апеляція прокурора в цій частині до задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.404,405,407,413,414,418 КПК України колегія суддів, -
З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Лубенської міжрайонної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.11.2013 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.
ОСОБА_7 визнати винним за ч.2 ст.389 КК України та призначити йому покарання у виді одного місяцю арешту.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.08..2013 року та остаточно визначити покарання у виді одного місяцю шести днів арешту.
ОСОБА_7 взяти під варту негайно в залі суду. Початок строку покарання обраховувати з моменту затримання, а саме з 11.02.2014 року.
Змінити у вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.11.2013 року прізвище обвинуваченого з « ОСОБА_12 » та « ОСОБА_11 » .
В іншій частині вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.11.2013 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Касаційна скарга на вирок може бути подана до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом трьох місяців з дня проголошення вироку Апеляційним судом Полтавської області.
С У Д Д І :

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15