Справа № 303/6236/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

06.05.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та інших учасників процесу: прокурора ОСОБА_5
і обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, гр. України, із середньою спеціальною освітою, не працюючий, не одружений, відповідно до ст. 89 КК України не судимий,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, за ч. 2 ст. 289 України у виді позбавлення волі на строк п`ять років із конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Строк відбуття обвинуваченому ОСОБА_6 покарання визначено рахувати з моменту його затримання. Зазначено, що запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту закінчився 26 листопада 2014 року.
Питання про долю речових доказів вирішено в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 лютого 2015 року виправлено описку допущену в резолютивній частині вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2015 року, а саме, зазначено : на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, з конфіскацією майна.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винним за вчинені кримінальні правопорушення за таких обставин.
09 липня 2014 року приблизно о 15-ій годині 20 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , у стані середнього ступеня алкогольного сп`яніння, з метою незаконного заволодіння чужим майном, скориставшись відсутністю власника, шляхом вільного доступу, незаконно заволодів транспортним засобом автомобілем марки Chevrolet Lacetti, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який потерпілий ОСОБА_9 залишив на автомийці в Мукачеві по вул. Ужгородській, 192 Б, для проведення чистки, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на суму 115037,56 гривень. Вказаного вище дня о 15 ій годині 30 хвилин, заволодівши транспортним засобом, обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи автомобілем, рухаючись із перевищеною для населених пунктів швидкістю по вул. Ужгородській у м. Мукачеві в сторону Мукачівського державного університету, не врахувавши дорожню обстановку та, не забезпечивши безпеку дорожнього руху, навпроти магазину Славія по вул. Ужгородській, 91, у м. Мукачеві, не впоравшись із керуванням, допустив виїзд керованого ним транспортного засобу вправо, за межі проїзної частини дороги, де здійснив зіткнення із припаркованим біля магазину автомобілем марки HONDA, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , що належить потерпілому ОСОБА_8 , внаслідок чого пасажир автомобіля марки Chevrolet Lacetti ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі, старший прокурор прокуратури міста Мукачева ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінальних правопорушень та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , вказує на те, що вирок у частині призначення покарання є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є занадто суворим. Посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_6 відповідно до ст. 89 КК України є несудимою особою, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину. Також посилається на те, що, призначаючи ОСОБА_6 додаткові покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та конфіскацію майна, судом не взято до уваги те, що ОСОБА_6 взагалі не має право керувати транспортними засобами і в нього відсутнє майно, яке може бути конфісковано. Крім того, вказує на те, що потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 претензій до обвинуваченого не мають. Просить вирок у частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки без позбавлення права керувати транспортними засобами, за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без позбавлення права керувати транспортними засобами та без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки та покласти на нього передбачені п. п. 2, 3 ст. 76 КК України обов`язки.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників процесу: прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу, а саме підтримала в частині незаконного призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами й не підтримала в решті заявлених процесуальним прокурором вимог; обвинуваченого ОСОБА_6 , який вважав вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, клопотання про дослідження яких подано прокурором, колегія суддів вважає, що постановлені у даній справі судові рішення підлягають до зміни з таких підстав.
Кримінальна справа розглядається за відсутності захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 , або інших адвокатів, оскільки обвинувачений ОСОБА_12 не заявляв клопотання про розгляд справи за участі адвоката ОСОБА_11 , чи іншого адвоката, який би надавав йому правову допомогу.
Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження та у незаконному заволодінні транспортним засобом, що завдало значної матеріальної шкоди, а також у частині кваліфікації дій за ч. 2 ст. 286 та ч. 2 ст. 289 КК України учасниками процесу не оспорюється, у тому числі прокурором, тому апеляційним судом, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, не перевіряється.
Колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно, за ч. 2 ст. 286 та ч. 2 ст. 289 КК України кваліфіковані правильно.
При прийнятті рішення, колегія суддів також враховує, що судом першої інстанції дослідження доказів по справі було обмежено допитом обвинуваченого ОСОБА_6 , що інші докази судом не досліджувались. З матеріалів кримінального провадження також убачається, що місцевим судом вимоги ст. 349 КПК України дотримані, у тому числі учасникам процесу роз`яснені вимоги цієї норми права, у них з`ясовано чи правильно розуміють зміст обставин справи, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання враховані ступінь тяжкості вчинених злочинів, те, що злочини є тяжкими, конкретні обставини, за яких їх скоєно, дані про його особу та обставини, що обтяжують, і пом`якшують його покарання. У тому числі, судом враховано те, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується позитивно, раніше скоїв умисний злочин, не відшкодував завдану потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду й те, що потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_13 не мають до нього претензій.
При оцінці доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 визнано його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, а також те, що учасниками процесу висновок суду в цій частині не оспорюється, а тому відповідно до ст. 404 КПК України не перевіряється, визнається доведеним. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 обґрунтовано визнано скоєння злочинів у стані алкогольного сп`яніння. На будь-які інші дані, які би істотно знижували ступінь суспільної небезпечності особи обвинуваченого ОСОБА_6 прокурор в апеляційній скарзі не вказує і такі в матеріалах кримінальної справи відсутні. Відсутні у кримінальній справі і дані, які би достовірно підтверджували, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без ізоляції його від суспільства й на такі прокурор не посилається в апеляційній скарзі. При прийнятті рішення колегія суддів також враховує пояснення потерпілого ОСОБА_8 , який підтвердив, що обвинувачений ОСОБА_6 завдану йому матеріальну шкоду не відшкодував, будь-яких заходів до її відшкодування не вживав.
З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу прокурора про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено суворе покарання й вважає висновки суду першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання належним чином обґрунтованими, - призначене покарання необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, справедливим.
Одночасно, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 необґрунтовано призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Так, з довідки виданої начальником центра надання послуг пов`язаних із використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району від 21.10.2014 року вбачається, що згідно комп`ютерних даних Мукачівського Центру 2102, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчення водія не отримував (т.1, а. к. п. 80).
Відповідно до роз`яснення даного у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із наступними змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду № 18 від 10.12.2004 року, № 8 від 12.06.2009 року та № 11 від 06.11.2009 року, суд не вправі призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не має права керувати транспортними засобами.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами призначено незаконно, і виключає посилання на призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами як із вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2015 року, так і ухвали цього суду від 25 лютого 2015 року, якою виправлено описку допущену в резолютивній частині вказаного вироку.
Крім того, колегія суддів виключає як із вироку, так і ухвали суду щодо обвинуваченого ОСОБА_6 посилання на призначення йому додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Так, відповідно до санкції ч. 2 ст. 289 КК України за передбачене цією нормою права незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало значної матеріальної шкоди, винній особі може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, з конфіскацією майна або без такої.
З мотивувальної частини вироку вбачається, що судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 цього додаткового покарання не обговорювалось це питання, і висновок суду в цій частині не вмотивовувався.
Відповідно до санкції ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
З резолютивної частини вироку вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із конфіскацією майна. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Указане свідчить про те, що, застосовуючи вимоги ст. 70 КК України судом першої інстанції за сукупністю злочинів обвинуваченому ОСОБА_6 не призначено додаткове покарання у виді конфіскації майна.
З ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 лютого 2015 року вбачається, що судом відповідно до ст. 379 КПК України виправлена описка допущена в резолютивній частині вироку, а саме обвинуваченому ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, з конфіскацією майна.
Указане свідчить про те, що, виправляючи описку судом першої інстанції погіршено становище обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме за сукупністю злочинів йому призначено додаткове покарання у виді конфіскації майна. Внесення вказаної зміни до вироку суду щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів вважає порушенням вимог кримінального закону при призначенні покарання (ст. 70 КК України), допущене порушення кримінального закону не вважає механічною помилкою й такою опискою чи очевидною арифметичною помилкою, що може бути усунута відповідно до ст. 379 КПК України.
При прийнятті рішення, колегією суддів також враховуються здобуті судом першої інстанції та наведені у вироку докази, які підтверджують, що обвинувачений ОСОБА_6 транспортним засобом заволодів із метою його тимчасового використання (покататись), і не підтверджують, що, заволодівши транспортним засобом ОСОБА_6 посягав на нього як на річ, що має відповідну цінність, і вважає, що автомобіль має особливу властивість (призначення) швидкий рух й що обвинувачений ОСОБА_6 не бажав звернути його на свою чи інших осіб користь.
Крім того, при прийнятті рішення, колегія суддів враховує, що відповідно до санкції ч. 2 ст. 289 КК України передбачена цією нормою конфіскація майна не є покаранням, яке підлягає обов`язковому призначенню. Призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, на переконання колегії суддів, може також у подальшому призвести до унеможливлення виконання вироку в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_8 , що не сприятиме досягненню завдань кримінального судочинства у частині захисту законних прав потерпілого.
Тому колегія суддів виключає з резолютивної частини вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2015 року та ухвали цього суду від 25 лютого 2015 року, якою виправлено описку допущену в резолютивній частині вироку, посилання на призначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткових покарань у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки та конфіскації майна.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав старший прокурор прокуратури міста Мукачева ОСОБА_7 , задовольнити частково.
З резолютивних частин вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2015 року та ухвали цього суду від 25 лютого 2015 року, якою виправлено описку допущену в резолютивній частині вироку, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 виключити посилання на призначення ОСОБА_6 додаткових покарань у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки та конфіскації майна.
У решті вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців із дня її проголошення.
Судді: