Справа № 2506/4252/2012
Провадження по справі 1/2506/298/2012
П О С Т А Н О В А

22.06.2012 року Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Самусь Л.В., при секретарі - Сидорець Ю.В., з участю прокурора Коваленко Л.М., захисника ОСОБА_1, обвинувачених ОСОБА_2, ОСОБА_3,

здійснивши попередній розгляд кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 365 КК України, ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 365 КК України, -

в с т а н о в и в :

При попередньому розгляді справи прокурор доповів про можливість призначення справи до судового розгляду.

Захисник ОСОБА_1 заявив клопотання про повернення справи на додаткове розслідування, мотивуючи тим, що після такого повернення вперше, досудове слідство фактично не проводилось, вказівки суду виконані не були, що унеможливлює призначити справу до розгляду та усунути всі недоліки в судовому засіданні. В обґрунтування свого клопотання зазначив про те, що з метою встановлення інших осіб, що спричинили потерпілим тілесні ушкодження, окремий розгляд справи відносно яких неможливий, суд повернув справу для організації проведення додаткового розслідування, вказавши серед визначених підстав - встановлення інших осіб, що реально спричинили тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_4, ОСОБА_5, подальший розгляд без встановлення яких неможливий та був визначений перелік слідчих дій, що необхідно вчинити у ході додаткового розслідування, а саме - для детальної перевірки показань потерпілих та підсудних необхідно провести відтворення обстановки та обставин події з участю підсудних, свідків, зокрема ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, а при необхідності і повторне відтворення з участю потерпілих, з'ясувавши, хто та де знаходився під час перебування потерпілих у кімнаті міліції та нанесення їм тілесних ушкоджень, після чого вирішити питання про притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб, але слідство в черговий раз не надало жодних доказів, окрім свідчень потерпілих, що є суперечливими в частині нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 ОСОБА_5, які підтверджували б факт їх нанесення саме ОСОБА_3, а обвинувачення останньому пред'явлене на підставі неперевірених фактів, домислів, що є порушенням вимог ст. 131 КПК України. Із показань потерпілого ОСОБА_4, як у судовому засіданні, так і у ході досудового слідства, вбачається, що йому наносили удари не менше двох чоловіків, а враховуючи кількість завданих ударів, місця, куди вони наносились, та час їх нанесення, його показання вказують, що тілесні ушкодження могли бути нанесені потерпілому іншими особами, які наносили йому удари, коли він знаходився на полу. Обставини, встановлені у судовому засіданні суду першої інстанції, підтверджені ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 05.04.2012 р., вказують на те, що є підстави для притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, що реально спричинили тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_4, ОСОБА_5 Тобто, під час додаткового розслідування вимоги постанови суду першої інстанції, щодо встановлення інших осіб, що спричинили тілесні ушкодження потерпілим, виконано не було. Інших осіб, причетних до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим, не встановлено. Також, в ході ознайомлення з матеріалами кримінальної справи під час провадження додаткового розслідування, ним в порядку ст. ст. 219, 221 КПК України було заявлене клопотання про необхідність проведення додаткового комплексу слідчих дій - проведення відтворення обстановки, обставин події за одночасної участі ОСОБА_3, ОСОБА_2, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, з участю потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_4 з метою з'ясування хто і де знаходився під час перебування потерпілих у приміщені БК СВІТЛОФОР, під час припровадження їх до кімнати міліції, в приміщені самої кімнати міліції та реальної можливості нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 - трьома особами, ОСОБА_4В - двома особами одночасно з одночасним перебуванням в першій з кімнат приміщення для міліції ще двох осіб з урахуванням площ кімнат. За результатами проведених слідчих дій та з урахуванням того факту, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджували б факт нанесення тілесних ушкоджень, визначених актами судово-медичних експертиз саме ОСОБА_3 та ОСОБА_11 потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а інших осіб, що наносили тілесні ушкодження останнім не встановлено, просив вирішити питання про закриття кримінальної справи за відсутністю в діях обвинувачених складу злочину. З урахуванням того, що відповідних слідчих дій, викладених в його клопотанні, вчинено не було та в порушення вимог ст. 221 КПК України відповіді у вигляді постанови про відмову в задоволенні клопотання про доповнення досудового слідства від слідчого йому, як захиснику, не надходило, доходить висновку про формальність провадження слідчих дій в цілому, не бажання слідчого повно, всебічно з'ясувати всі обставини справи з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин був притягнутий до відповідальності і жоден не винний не був покараний. Фактично, слідчий повторно направив справу в суд в тому ж стані, в якому вона була до направлення її на додаткове розслідування. При додатковому розслідуванні необхідно провести відтворення обстановки та обставин події за одночасної участі обвинувачених, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, потерпілих, зясувавши, хто, де знаходився під час перебування потерпілих у кімнаті міліції та нанесення їм тілесних ушкоджень, провести слідчі дії щодо встановлення тих інших осіб, що спричинили тілесні ушкодження потерпілим.

Вказане клопотання було підтримано обвинуваченими.

Проти задоволення клопотання заперечував прокурор, посилаючись лише на те, що таке клопотання може бути заявлено під час розгляду справи, а не при попередньому її розгляді.

Вислухавши думку учасників судового розгляду та вивчивши матеріали кримінальної справи, виходячи з того, що при попередньому розгляді справи суддею перевіряються матеріали досудового розслідування, установлюється достатність і придатність зібраних доказів та інших матеріалів досудового слідства для судового розгляду справи, визначаються межі обвинувачення і вживаються заходи щодо підготовки судового розгляду справи, є підстави вважати, що справа не може бути призначена до судового розгляду, у звязку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та неправильності проведення досудового слідства, які не можуть бути усунуті в судовому засіданні, а без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, а рівно і наявністю підстав для притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, коли окремий розгляд справи про них неможливий, що мало місце з причин невиконання в повній мірі постанови суду, якою справа була направлена раніше на додаткове розслідування.

Так відповідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідуваннявід 11.02.2005 р. досудове слідство визнається неповним якщо під час його провадження всупереч вимогам ст.ст. 22, 64 КПК України були поверхово чи однобічно досліджені обставини, яки мають істотне значення для правильного вирішення справи не досліджені обставини, зазначені в ухвалі суду, який повернув справу на додаткове розслідування.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.01.2012 р. кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 365 КК України, була направлена прокурору м. Чернігова для організації проведення додаткового розслідування. Там було зазначено, що у судовому засіданні було встановлено, що предявлене органами досудового слідства обвинувачення не відповідає фактичним обставинам справи, і суд прийшов до висновку про неправильність проведеного досудового слідства, що органами досудового слідства при вчиненні процесуальних дій та прийнятті процесуальних рішень по справі були неправильно застосовані норми кримінально-процесуального та кримінального закону при предявленні обвинувачення підсудним, та безпідставно ці норми не були застосовані до інших осіб, і ця неправильність не може бути усунута у судовому засіданні. При цьому, суд вказав, що відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 11.02.2005 р. Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування, постанова органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття кримінальної справи, про відмову в її порушенні щодо інших особи або про виділення справи щодо такої особи в окреме провадження не є перешкодою для повернення справи на додаткове розслідування. Встановлена неповнота та неправильність досудового слідства не могла бути усунута у судовому засіданні, а тому кримінальна справа була направлена прокуророві м. Чернігова для проведення додаткового розслідування, в якій було вказано, що у ході додаткового розслідування для детальної перевірки показань потерпілих та підсудних необхідно провести відтворення обстановки та обставин події з участю підсудних, свідків, зокрема ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, а при необхідності і повторне відтворення з участю потерпілих, зясувавши, хто та де знаходився під час перебування потерпілих у кімнаті міліції та нанесення їм тілесних ушкоджень, після чого провести додаткову судово-медичну експертизу, зокрема щодо можливості нанесення тілесних ушкоджень потерпілим іншими особами, а саме працівниками охорони клубу Світлофор, дати правову оцінку діям потерпілих відповідно до показань свідків працівників охорони клубу Світлофор та свідка ОСОБА_13, вирішити питання щодо обґрунтованості постанови про відмову в порушенні кримінальної справи відносно підсудних за ст.365 КК України, після чого вирішити питання про притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області від 05.04.2012 р. справу було повернуто прокурору міста Чернігова для організації проведення додаткового розслідування, з мотивувальної частини постанови суду лише буле виключена вказівка про необхідність проведення додаткової судово-медичної експертизи, оскільки до компетенції судово-медичних експертів входить вирішення питання щодо характеру, локалізації та механізму утворення тілесних ушкоджень потерпілим іншими особами, а саме, працівниками охорони клубу Світлофор, а доведення факту заподіяння тілесних ушкоджень особою відповідно до ст. 64 КПК України є обставиною, яку повинен довести орган досудового слідства. Суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав про необхідність проведення додаткової перевірки слідчим шляхом на причетність працівників охорони клубу Світлофордо нанесення тілесних ушкоджень потерпілим, зясування місць знаходження підсудних, працівників охорони та інших осіб під час перебування потерпілих у кімнаті міліції та нанесення їм тілесних ушкоджень, оскільки зазначені обставини органом досудового слідства були досліджені поверхово та однобічно, а їх встановлення може вплинути на обсяг обвинувачення підсудних. Також зазначено, що обґрунтованою є вказівка суду на необхідність дачі правової оцінки діям працівникам охорони клубу, так як ті не є субєктами злочину, передбаченого ст. 365 КК України, також обґрунтованою є вказівка суду першої інстанції про необхідність дачі правової оцінки діям потерпілих відносно працівників клубу Світлофор. Суд апеляційної інстанції зазначив, що виявлена неповнота та неправильність досудового слідства не можуть бути усунені в судовому засіданні.

Однак, не дивлячись на вказівки апеляційного суду, які докладно вказані в ухвалі про повернення справи на додаткове розслідування про проведення конкретних слідчих дій з послідуючим винесенням процесуальних документів та прийняттям відповідних рішень, значна їх частина не виконана без будь-яких на те законних підстав.

Тобто, зазначені захисником обставини вказують не те, що під час проведення додаткових слідчих дій, фактично не були виконані вимоги постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.01.2012 р. щодо дослідження та не з'ясування ряду обставин, що підлягали такому, не встановлено інших осіб, причетних до спричинення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_4, ОСОБА_5, з урахуванням того, що в даному випадку окремий розгляд справи стосовно цих невстановлених осіб неможливий, що вказувало на неповноту та неправильність досудового слідства в цілому, що не може бути усунуте в подальшому судовому засіданні, оскільки, як зазначив суд, беручи до уваги покази потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_4, матеріали справи, у випадку доведеності події злочину необхідно притягувати інших осіб, причетних до побиття потерпілих, з урахуванням того, що в даному випадку окремий розгляд справи стосовно цих невстановлених осіб неможливий, оскільки орган досудового слідства зобов'язаний розмежувати дії кожного, встановити хто конкретно спричинив тілесні ушкодження 10.02.2011 р. потерпілим, а також встановити, які саме тілесні ушкодження спричинено кожною особою конкретно. Тоді як, слідчий обмежився лише винесенням постанови про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутністю в діях працівників ТОВ Балускладу злочину, передбаченого ст. 296 КК України.

Тобто, при направленні справи до суду, не були вжиті інші необхідні заходи для всебічного, повного і обєктивного дослідження обставин справи.

Перелічений комплекс порушень вимог Кримінально-процесуального кодексу України під час провадження досудового слідства є таким, що унеможливлює, відповідно до вимог ст. 245 КПК України, призначити справу до судового розгляду до усунення вищезазначених порушень закону, оскільки така неправильність досудового слідства не може бути усунута, як в ході попереднього розгляду справи, так і судового слідства, враховуючи, що це потребує виконання процесуальних рішень, які віднесені до виключної компетенції органу досудового слідства, про що і зазначалось в постанові Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.01.2012 р. та ухвалі апеляційного суду Чернігівської області від 05.04.2012 р.

Вищезазначені порушення не оцінювались при попередньому розгляді справи, як докази, а лише були вивчені, як обставини, передбачені п.5 ч.1 ст. 237 КПК України, з урахуванням того, що вказівки апеляційного суду є обовязковими.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в апеляційному порядку, є обовязковими для органів дізнання і досудового слідства при додатковому розслідуванні і суду першої інстанції при повторному розгляді справи.

Крім того, суддя при призначенні справи до судового розгляду повинен зясувати по справі, чи всі особи, яким злочином заподіяна моральна, фізична або матеріальна шкода, визнані потерпілими, а також зясувати, яку конкретно шкоду заподіяно потерпілому злочином.

При цьому, згідно вимог ст. 64 КПК України, при провадженні досудового слідства підлягають доказуванню характер і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння, але дане положення було грубо порушене. А саме, в порушення вимог ст.ст. 28, 64 п. 4 КПК України та ст. 119 ЦПК України позовні заяви потерпілих не відповідають у повному обсязі вимогам, які предявляються законом до такого процесуального документа.

У позовній заяві потерпілого ОСОБА_4 лише вказано, що ОСОБА_2 шляхом перевищення службових повноважень, що супроводжувалось насильством, спричинив тілесні ушкодження, і так як відповідач добровільно матеріальну шкоду не відшкодовує, то він вимушений звертатися до суду з цим позовом для стягнення заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 2000 грн., тоді як всупереч вимог Цивільного процесуального кодексу України, в порядку якого і розглядаються цивільні позови в кримінальних справах, не вказано, в чому саме полягає така матеріальна шкода, докази щодо ціни позову не надані.

У позовній заяві потерпілого ОСОБА_5 також вказано, що ОСОБА_3, шляхом перевищення службових повноважень, що супроводжувалось насильством, спричинив тілесні ушкодження, крім того, в ході їх нанесення, був пошкоджений одяг реглан, джинси та ремінь, і так як відповідач добровільно матеріальну шкоду не відшкодовує, то він вимушений звертатися до суду з цим позовом для стягнення заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 2000 грн., але докази щодо вартості одягу, зазначеного у позові, зовсім відсутні.

Є незрозумілим, яким чином визначені суми позовів, оскільки їх обґрунтування по справі відсутнє, докази щодо цього не приведені і у обвинувальному висновку не зазначені.

Більш того, виконання вимог передбачених ст. 64 ч. 4 КПК України органом досудового слідства необґрунтовано та незаконно перекладено на потерпілих, в той час, як обовязки по доказуванню в цій частині покладені саме на досудове слідство.

Приймаючи до уваги вищевикладене, справа підлягає поверненню на додаткове розслідування, в ході якого необхідно усунути всі вищезазначені недоліки, а також провести у повному обсязі всі необхідні слідчі дії, зібрати доказі, які відповідають законодавству України, виходячи із вказівок попередніх судових рішень.

Виконання цього є обовязковим, відповідно до вимог ст. ст. 64, 237 КПК України.

Керуючись ст. ст. 237, 240, 244 п.6, 246 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, повернути прокурору міста Чернігова для організації проведення додаткового розслідування.

Запобіжним заходом щодо обвинувачених залишити підписки про невиїзд.

На постанову протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляції до апеляційного суду Чернігівської області.

Суддя Л.В. Самусь