АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Провадження 11-кп/791/223/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1 Категорія:ч.2 ст.272 КК України Доповідач: ОСОБА_2

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
при секретарі - ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на три роки із застосуванням ч.2 ст.69 КК України без позбавлення права обіймати посади, пов`язані з забезпеченням дотримання правил безпеки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на два роки та на нього покладено обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ст.76 КК України.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання залишено до набрання вироком законної сили без змін.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 110,70 грн. за проведення судово-медичних експертиз.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі КЗ Херсонська обласна клінічна лікарня 5696,54 грн. за лікування потерпілого від кримінального правопорушення.
ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він, відповідно до наказу №187/99 від 02.03.1999 року, перебуваючи на посаді начальника зміни цеху №1 ПАТ «ТБК», 28.04.2014 року, перебуваючи у добовій зміні під час виконання робіт на підприємстві з підвищеною небезпекою, а саме: проведення чистки пресу «Lasсо» КSЕ 1250, близько 13.00 годинb, порушуючи вимоги «Посадової інструкції начальника зміни цеху №1», затвердженої наказом №211/01 - 1 від 04.09.2013 року по ПАТ «ТБК», які спрямованні на забезпечення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, а саме: п.2.19 «Забезпечувати дотримання правил та норм охорони праці на протязі всієї робочої зміни та в процесі виконання ремонтних робіт»; п.8.13. «Створювати безпечні умови праці при роботі в цеху та в ремонті обладнання», допустив до виконання вказаних робіт потерпілого ОСОБА_6 , який відповідно до довідки №314 від 19.05.2014 року та токсикологічним дослідженням №1655 від 30.04.2014 року перебував у стані алкогольного сп`яніння, після чого відійшов від місця проведення ремонту обладнання «Lasсо» КSЕ 1250, а потерпілий ОСОБА_6 , продовжив ремонт даного обладнання самостійно в ході якого, ОСОБА_6 , з власної необережності був затягнутий в простір ходу візка пресу «Lasсо» КSЕ 1250 де, від контакту з елементами устаткування ОСОБА_6 отримав наступні тілесні ушкодження, а саме: травматичну ампутацію правої кисті на рівні лучезап`ясного суглобу, закриті переломи 5,6,7 ребер справа, 3,4 ребра зліва, розрив правої легені, травматичний вивих лівого ключино - грудного з`єднання, струс головного мозку, забійна рана голови утворились від дії тупих предметів, не виключно, 28.04.2014, травматична ампутація правої кістки на рівні лучезап`ясного суглобу, закриті переломи 5, 6, 7 ребер з правої сторони, 3, 4 ребер з лівої, розрив правого легеня, травматичний вивих лівого ключино грудного з`єднання, струс головного мозку, забійна рана голови ускладнилось великою кровотечею, що відповідно до висновку експерта ХОБ СМЕ № 235 від 18.09.2014 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент заподіяння та стійкої втрати працездатності більше однієї третини.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, вини і правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначає, що оскаржуваний вирок є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому.
Вказує на те, що обвинувачений є суб`єктом призначення пенсії за віком, тому відповідно до вимог ч.3 ст.61 КК України до нього не може застосовуватись покарання у виді обмеження волі.
Крім того, вважає, що без наявності достатніх підстав при призначенні покарання обвинуваченому застосував ст.69 КК України та звільнив його від додаткової міри покарання .Зазначені обставини призвели до призначення м`якого покарання
Просить оскаржуваний вирок скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з забезпеченням дотримання підлеглими правил техніки безпеки на виробництві на 3 роки. Застосувати ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.2, 3, 4 ст.76 КК України. В решті вирок суду залишити без змін .
Від інших учасників судового розгляду кримінального провадження апеляційних скарг не надходило.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційні вимоги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження, потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційних вимог прокурора, в дебатах: прокурор просив скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок відповідно апеляційним вимогам, потерпілий , обвинувачений та його захисник просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, в останньому слові ОСОБА_7 заявив про щире каяття та просив не позбавляти його права обіймати посаду в зв`язку з онкохворобою його доньки та потребою в коштах на її лікування, розглянувши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому, а також кваліфікація його дій за ч.2 ст.272 КК України як порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримувати, що спричинило тяжкі наслідки ґрунтуються на наведених у вироку доказах і учасниками судового провадження не оспорюється.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час його розгляду ОСОБА_7 визнав свою вину в повному об`ємі, тому суд відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне досліджувати докази, оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорювалися, у тому числі й обвинуваченим ОСОБА_7 .
Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.
На думку колегії суддів , суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 вказаних вимог закону в повному обсязі не дотримався і в їх порушення призначив обвинуваченому основне покарання в виді обмеження волі , яке не може бути застосоване нього .
Як вбачається з довідки Управління Пенсійного фонду України в м.Херсоні від 11.03.2015 року ОСОБА_7 перебуває на обліку та отримує пенсію за віком з 19.09.2014 року.
Згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» ОСОБА_7 є суб`єктом призначення пенсії за віком, тому відповідно до вимог ч.3 ст.61 КК України до нього як до особи, що досягла пенсійного віку, не може застосовуватись покарання у виді обмеження волі.
Тому апеляційні доводи прокурора в цій частині є обґрунтованими та слушними, та ОСОБА_7 слід обрати основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.272 КК України.
Санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_7 визнано винним, передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до восьми років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Застосувавши ст.69 КК України, суд призначив обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.272 КК України, без застосування додаткової міри покарання.
З рішенням суду в цій частині колегія суддів погоджується, враховуючи встановлену наявність сукупності обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме, визнання вини, щире каяття та сприяння розкриттю злочину, а також, дані про особу обвинуваченого, зокрема, що він до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, більше 15 років працює на даному підприємстві, дорікань немає, має ряд заохочень, нагороджувався грамотами, та думку потерпілого. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Зазначені обставини є такими, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.
Тому, на думку колегії суддів, враховуючи думку потерпілого ОСОБА_6 , суд обґрунтовано застосував ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 та не позбавив його права обіймати певні посади.
Тому апеляційні доводи прокурора в цій частині не підлягають задоволенню.
За таких обставин, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції щодо призначення обвинуваченому основного покарання у виді обмеження волі, проте погоджується із висновком суду про наявність підстав для застосування ст.69 КК України до додаткового покарання, та можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановленням іспитового строку на підставі ст..75 КК України. При цьому, вважає наявними підстави для збільшення терміну іспитового строку, як того просить прокурор в апеляційній скарзі.
При призначенні покарання ОСОБА_7 апеляційний суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного правопорушення, яке не є умисним, особу винного, який характеризується позитивно, раніше не судимий, в якості пом`якшуючих обставин щире каяття, сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, хворобу його доньки ,а також думку потерпілого, який просив не позбавляти ОСОБА_7 права обіймати займану посаду.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок в разі застосування більш суворого покарання.
У зв`язку з вищевикладеним, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасуванню з ухваленням нового вироку.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.
Вирок Комсомольського районного суду м.Херсона від 11.12.2014 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок.
Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки без позбавлення права обіймати посади, пов`язані з забезпеченням дотримання підлеглими правил техніки безпеки на виробництві, в силу ст.69 КК України.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з випробуванням, з іспитовим строком три роки.
Покласти на ОСОБА_7 передбачені п.п.2, 3, 4 ст.76 КК України обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді «особистого зобов`язання» - скасувати.
У решті вирок суду залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: (три підписи)
Згідно з оригіналом. Суддя ОСОБА_2