Справа №
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 22
листопада 2007 року

Луцький
міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

заступника
голови суду, судді Квятковського М. С.

за
участю секретаря Бугайчук
В.М.

за
участю прокурора ПокидюкаВ.М.

захисника
- адвоката ОСОБА_1

потерпілої ОСОБА_2

представника
потерпілої ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні
в місті Луцьку
справу про обвинувачення

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки м. Володимир -
Волинський, українки, громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, розлученої,
пенсіонерки, мешканки
АДРЕСА_1, раніше не судимої,

за ст.
190 ч. 4 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Підсудна
ОСОБА_4. в період часу з грудня 2004 року по березень 2005 року, керуючись метою заволодіння чужим майном
шляхом обману та зловживання довірою громадянки ОСОБА_2, за попередньою змовою із ОСОБА_5., кримінальна справа відносно якого постановою
Луцького міськрайонного суду Волинської області від 7 лютого 2006 року закрита
на підставі п . «є» ст. ст.
1, 6 Закону України «Про
амністію» від 31 травня 2005 року,
незаконно заволоділи її трьохкімнатною квартирою по АДРЕСА_1 вартістю 141
615 грн.

Так, вона,
5 вересня 2002 року,
використовуючи родинні стосунки з ОСОБА_2., після продажу їй за 10914 грн. вказаної
квартири і нотаріального посвідчення приватним нотаріусом Луцького міського
нотаріального округу Сушиком B.C. права власності на житло на ім'я потерпілої по
справі, з дозволу власниці, разом із ОСОБА_5. тимчасово залишились
безоплатно проживати на вказаній житловій площі. Дізнавшись, що ОСОБА_2.,
в зв'язку з виїздом на навчання за межі України, не зареєструвала у Волинському обласному бюро
технічної інвентаризації права власності на житло на своє ім'я, після неодноразових вимог останньої звільнити
належну їй квартиру, вирішили заволодіти
цією квартирою.

Реалізовуючи
єдиний злочинний умисел, в грудні 2004
року, переслідуючи корисливу
зацікавленість, ОСОБА_4. та ОСОБА_5., свідомо замовчуючи факт подальшого продажу вказаного
вище майна іншому набувачеві, отримали в
першій державній нотаріальній конторі м.
Луцька належним чином завірений

2

дублікат
договору купівлі - продажу цієї квартири від 08 липня 1998 року, згідно якого ОСОБА_5., придбав її в подружжя громадян ОСОБА_6 і який
на той момент втратив юридичну силу в зв'язку із зміною власника (придбанням
громадянкою ОСОБА_2), після чого
додатково вчинили ряд незаконних дій, що
дозволило їм обернути чуже майно на свою користь шляхом обману та зловживання
довірою.

23
березня 2005 року ОСОБА_4. та ОСОБА_5.,
шляхом обману та зловживання довірою громадянки ОСОБА_2, використовуючи факт відсутності та території
України громадянки ОСОБА_2 (фактичного власника житла)), якій не були відомі їх дійсні злочинні
наміри, маючи в своєму розпорядженні
дублікат договору купівлі - продажу квартири серії ВВТ номер 077743, який на той час втратив чинність, приховуючи від нотаріуса Луцького міського
нотаріального округу Кондратюк
О.О. відомісті щодо дійсного власника предмету цивільно - правової угоди, уклали фактичний договір купівлі -
продажу, згідно якого ОСОБА_4. нібито
придбала за 25 354 грн. квартиру поАДРЕСА_1в ОСОБА_5., який був зареєстрований в книзі реєстру право
чинів за № 694 і отримали на руки договір серії ВС А № 963562.

Продовжуючи
свої злочинні дії, спрямовані на
заволодіння чужим майном, зловживаючи
довірою потерпілої ОСОБА_2, ОСОБА_4. та
ОСОБА_5. 28 березня 2005 року на підставі договору купівлі - продажу квартири
від 23 березня, зареєстрували право власності
на цю квартиру у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації, тобто незаконно заволоділи належною ОСОБА_2.
квартирою по АДРЕСА_1, дійсною вартістю
141 615 грн., чим заподіяли їй
матеріальної шкоди на цю суму.

Допитана
в судовому засіданні з приводу інкримінованого їй злочину, підсудна ОСОБА_4. своєї вини не визнала, показала,
що квартира по АДРЕСА_1належить їй,
про договір купівлі - продажу від 5 вересня 2002 року їй не було нічого
відомо, в цей час ОСОБА_2 на території
України не було, а тому вона договір не
могла укласти.

Не
зважаючи на те, що підсудна ОСОБА_4.
своєї вини в інкримінованому їй злочині не визнала, її вина у вчиненні даного злочину
стверджується зібраними та дослідженими в суді доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_2. показала, що квартира в АДРЕСА_1в 1998 році була
придбана її матір'ю ОСОБА_7. під офіс приватної фірми, так як займалася підприємницькою
діяльністю, хоч договір купівлі -
продажу формально був укладений на племінника матері, а її двоюрідного брата - ОСОБА_5., так як вона на той час являлася
неповнолітньою.

Оскільки
у фірми деякий час не було потреби займати всю квартиру, у ній,
з дозволу матері тимчасово проживали ОСОБА_4, а також її батько ОСОБА_8.

У
вересні 2002 року відпала потреба, щоб
квартира була оформлена на ОСОБА_5., а
тому документи перереєстрували на неї, в
тому числі було укладено договір купівлі - продажу в нотаріуса, який підписав ОСОБА_5., про що було відомо і підсудній. В силу
сімейних обставин вона терміново змушена була їхати за кордон, а тому не встигла зареєструвати цей договір в
БТІ. У 2005 році приїхала проживати в Україну,
однак її відмовилася ОСОБА_4. впустити в квартиру. Також їй стало
відомо, що із квартири виселено її
батька - ОСОБА_8., а саму квартиру 23
березня 2005 року було переоформлено на підсудну.

3

Таким
чином, ОСОБА_4. та ОСОБА_5. шахрайським шляхом заволоділи
належною їй квартирою.

Обставини, на які вказує потерпіла ОСОБА_2., суд приймає до уваги, оскільки вони об'єктивно підтверджуються
іншими доказами по справі.

Так, свідок ОСОБА_7. показала, що саме за її кошти для здійснення
підприємницької діяльності під офіс у 1998 році була придбана квартира в
АДРЕСА_1, яка формально, так як у неї була ще одна квартира, була зареєстрована на ОСОБА_5., який працював у належній їй фірмі. Деякий час
із її згоди, у квартирі проживали її
чоловік ОСОБА_8. та ОСОБА_4.
В 2002 році у нотконторі за участю ОСОБА_5. і її доньки ОСОБА_2 квартира була
переоформлена на останню, про що було
відомо і підсудній. Оскільки донька поїхала за кордон, договір не було зареєстровано в БТІ. Через
деякий час її чоловіка ОСОБА_8. було виселено з квартири, а її доньку,
коли вона приїхала із - за кордону,
ОСОБА_4. не впустила в належне їй житло. Після цього стало відомо, що у 2005 році ОСОБА_5. та ОСОБА_4., скориставшись тим, що попередній договір за 2002 рік не був
зареєстрований у БТІ, оформили новий
договір, згідно якого власником квартири
стала ОСОБА_4.

З показань
свідків ОСОБА_8., ОСОБА_9. , ОСОБА_10. оголошених показань в суді свідка
ОСОБА_11. /а.с. 24-25/ вбачається, що
квартира була придбана ОСОБА_7., хоч
формально зареєстрована на ОСОБА_5., а в
подальшому за ініціативою ОСОБА_7. зареєстрована на її доньку ОСОБА_12., про що було відомо ОСОБА_4.

Придбання
квартири 08.07.1998 року стверджується самим договором /а.с. 57/.

Свідок
ОСОБА_6. ствердила в суді та обставину,
що квартиру у неї і її сім'ї придбала саме ОСОБА_7., а ОСОБА_5. був лише при цьому присутній, так як на його ім'я укладалася угода.
Приймаючи до уваги такі її покази, суд
враховує і те, що підсудна ОСОБА_4.
фактично не знає навіть на час розгляду в суді дійсної суми угоди, і стверджує,
що придбала квартиру за менші кошти,
ніж вони були оплачені ОСОБА_6в 1998 році.

Такі
обставини безумовно вказують на те, що
підсудна ОСОБА_4., свідки
ОСОБА_13., ОСОБА_14., ОСОБА_15.,
ОСОБА_5., які є близькими
родичами підсудної, дають неправдиві
покази щодо обставин придбання квартири,
що знаходиться в АДРЕСА_1,
підсудною.

Свідок
ОСОБА_16. показав, що 05.09.2002 р. ним, як нотаріусом, було в присутності і за участю сторін
посвідчено договір, відповідно до якого
ОСОБА_5. продав, а ОСОБА_2. придбала
квартиру, що в АДРЕСА_1.

Дана обставина
стверджується дослідженим в суді вказаним договором.

/а.с. 56/.

В ході
досудового слідства під час очної ставки із ОСОБА_12. ОСОБА_5. вказував на факт
підписання ним договору від 05.09.2002 року

/а.с. 41/.

Відповідно
до висновку почеркознавчої експертизи за № 360 від 07 грудня 2005 року підписи
та написи ОСОБА_5. в договорі купівлі - продажу від 05 вересня 2002 року
ймовірно виконані ОСОБА_5.

/а.с. 111-114/.

Як
вбачається із постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07
лютого 2006 року, ухвали судової палати
у кримінальних справах Верховного суду України від 16 січня 2007 року ОСОБА_5.
на підставі п. «е» ст. 1,
ст. 6

4

Закону України «Про
амністію» від 31 травня 2005 року було звільнено від кримінальної
відповідальності за вчинення за попередньою змовою з іншою особою, як встановлено в суді при розгляді даної
справи із ОСОБА_4., шахрайства відносно
потерпілої ОСОБА_2

/а.с. 400/.

Та
обставина, що на час укладення договору
5 вересня 2002 року потерпіла ОСОБА_2. була присутня в Україні стверджується
показами потерпілої, свідків ОСОБА_7., ОСОБА_16.
- нотаріуса, який посвідчував
договір, ОСОБА_17., який влітку 2002 року на канікули в Україну
на своєму автомобілі привозив ОСОБА_2.,
самим договором

/а.с. 55/.

Факт
укладення договору від 23 березня 2005 року,
відповідно до якого ОСОБА_5. продав квартиру поАДРЕСА_1своїй матері
ОСОБА_4. стверджується як їх про це показаннями так і матеріалами договору
купівлі - продажу

/а.с. 66- 68/.

З
вилучених у першій державній нотаріальній конторі документів, які послужили підставою видачі дублікату
договору купівлі - продажу квартири від 08.07.1998 р.,
та документів вилучених у Волинському обласному бюро
технічної інвентаризації вбачається, що
ОСОБА_4. та ОСОБА_5. при укладенні договору від 23 березня 2005 року
скористалися саме тією обставиною, що
договір від 05 вересня 2002 р. не був зареєстрований в БТІ

/а.с. 74 - 79; 83 - 98/.

Та
обставина, що всі дії ОСОБА_4. та
ОСОБА_5. були направлені на незаконне заволодіння квартирою потерпілої
стверджується показаннями свідків ОСОБА_18. ,
ОСОБА_19. - лікарів ВОПЛ про те,
що саме ОСОБА_4. була ініціатором стаціонарного лікування ОСОБА_8. у 2005 році, рішенням Луцького міськрайонного суду від
24.06.2005 року відповідно до якого ОСОБА_8. було виселено із квартири по
АДРЕСА_1за позовом підсудної /а.с. 103 - 104/,
довідками адресного бюро, згідно
яких ОСОБА_8. і ОСОБА_20. було виписано із квартири, без їх на те згоди і відому

/а.с. 105-106/.

Із
висновку судової будівельно - технічної експертизи за № 0070 від 19.03.2007
року вбачається, що дійсної вартість
квартири, що в АДРЕСА_1станом на час
незаконного нею заволодіння - 23.03.2005 року становила 141 615 грн.

/а.с. 364 - 377/.

Таким
чином, саме майном на цю суму
потерпілої, шляхом шахрайства заволоділи
ОСОБА_4. та її син ОСОБА_5.

На
підставі наведених доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що своїми умисними діями, які виразились в заволодінні майном
потерпілої ОСОБА_2 шляхом обману та зловживання довірою, вчиненими за попередньою змовою групою
осіб, в особливо великих розмірах, підсудна ОСОБА_4., вчинила злочин, передбачений ч.4 ст. 190 КК України.

Заперечення
підсудної ОСОБА_4. про те, що не вчиняла
інкримінованого їй злочину, суд до уваги
не приймає, оскільки вони спростовуються
наведеними у вироку доказами, і розцінює
як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

5

Покликання на те,
що ОСОБА_5. оплачувалися послуги
за квартиру,

свідчать лише про те,
що він дійсно проживав і був
прописаний в квартирі, яка із

згоди ОСОБА_7. певний час була оформлена на нього.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання щодо підсудної ОСОБА_4., суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею
злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів, те,
що внаслідок таких дій підсудної потерпіла була позбавлена належного їй житла. Обставин, що
обтяжують покарання, підсудній
досудовим слідством не

інкриміновано.

При таких обставинах,
враховуючи дані про особу підсудної,
яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, тяжко хворіє,
суд вважає, що її виправлення та
перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо неї слід застосувати
ст. 75 КК України. Відповідно до
ст. 77 КК України, до ОСОБА_4.,
в такому випадку не може бути
застосоване таке додаткове покарання як
конфіскація майна.

Керуючись ст.
.323, 324 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4
винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч.4 КК України та призначити їй
покарання у вигляді 5 /п'яти/ років
позбавлення волі без конфіскації належного їй майна в дохід держави.

На підставі ст. 75
КК України звільнити ОСОБА_4від

відбування призначеного покарання,
якщо вона протягом
іспитового строку,

тривалістю 3 /три/ роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов'язки.

На підставі ст. .76 КК України зобов'язати
ОСОБА_4

повідомляти органи
кримінально - виконавчої
системи про зміну
місця

проживання,
періодично з'являтися для реєстрації в ці органи.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4. до вступу вироку в
законну силу залишити - підписку про невиїзд.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судові витрати за
проведення експертизи в сумі 697 грн. 44 коп. /шістсот дев'яносто сім гривень
сорок чотири копійки/. Речові докази по справі: квартиру в АДРЕСА_1повернути потерпілій по справі
- ОСОБА_2/а.с. 158/; інвентарну справу повернути у Волинське обласне
бюро технічної інвентаризації

На вирок
може бути подана апеляція до апеляційного суду Волинської області шляхом її
подачі через Луцький міськрайонний суд протягом п'ятнадцяти діб з моменту його
оголошення.