АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13січня 2015р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 законний представник ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_9
захисник ОСОБА_10
перекладач ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Байраки Герцаївського району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , румуна, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, -
В С Т А Н О В И Л А:
На вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2014 року обвинуваченим ОСОБА_9 та в його інтересах захисником ОСОБА_12 подано апеляційні скарги.

Згідно, вироку суду І інстанції ОСОБА_9 , обвинувачено:

· за ст. 122 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі;

Провадження №11-кп/794/13/15 Головуючий в І інстанції: Категорія ст.ст. 122 ч.1, 125 ч. 1 ОСОБА_13
КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

· за ст. 125 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися на реєстрацію та повідомляти інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Захисник ОСОБА_12 в своїй апеляції вважає вирок суду І інстанції таким, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповнотою дослідження доказів та неправильної їх оцінки, оскільки спричинення тілесних ушкоджень саме обвинуваченим чи їх наявність, доведено в установленому порядку не було.

Посилається на те, що суд надав перевагу показам потерпілих та свідкам, які є їх близькими родичами, а отже зацікавленими особами. Крім того, суд не прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_14 , яка підтвердила що не бачила конфлікту, але, коли ОСОБА_9 та ОСОБА_15 прийшли до автомобіля, то пояснили, що зразки не надали, були спокійні, не вбачалось, що була якась бійка або їх переслідували, разом з тим, суд покладає в основу вироку покази потерпілої ОСОБА_16 , незважаючи, що остання пояснила, що взагалі конфлікту не бачила, оскільки доки прийшла, то все закінчилось.

Просить вирок суду І інстанції щодо ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст.125 КК України скасувати та ухвалити виправдувальний вирок.

Аналогічна апеляційна скарга подана обвинуваченим ОСОБА_9 , який вважає, що вирок підлягає скасуванню, оскільки суд неповно дослідив докази та неправильно надав їм оцінку. Просить вирок суду І інстанції щодо нього скасувати та ухвалити виправдувальний вирок.

Прокурор в запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Герцаївського районного суду від 28.10.2014 року вказує на її необґрунтованість, що вона носить формальний характер в частині оцінювання доказів по справі, у зв`язку з чим вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг сторін захисту, міркування апелянтів, які просили вирок скасувати та ухвалити виправдувальний вирок, думку прокурора, який просив вирок суду І інстанції залишити без змін, а апеляцію сторін захисту без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_12 задоволенню не підлягають.

Судом І інстанції встановлено, що 17.01.2014 року біля 16 години до господарства ОСОБА_17 , розташованого в с. Байраки Герцаївського району Чернівецької області, де знаходились ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та малолітній ОСОБА_18 , прийшов її колишній свекор ОСОБА_9 та його молодший син ОСОБА_15 , обидва мешканці с. Підвальне Герцаївського району Чернівецької області, та на основі раніше виниклих неприязних відносин, вчинили словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 діючи умисно з метою нанесення тілесних ушкоджень, наніс до 10-ти ударів кулаком в ділянку голови та ряд ударів по іншим частинам тіла ОСОБА_17 .

Крім цього під час вищевказаного конфлікту ОСОБА_9 маючи на меті нанесення тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар долонею в праву ділянку обличчя малолітнього ОСОБА_18 , який під час конфлікту знаходився на руках у своєї матері ОСОБА_17 ..

Також під час конфлікту ОСОБА_9 наніс удар долонею по обличчю малолітній ОСОБА_7 та схопив її за шию.

Таким чином своїми умисними діями спрямованими на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , спричинив ОСОБА_17 тілесні ушкодження у вигляді синця в тім`яній ділянці зліва, субарахноїдальний крововилив, забій головного мозку з вираженою неврологічною симптоматикою, які згідно висновку СМЕ № 10 екс-Г від 18.02.2014 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я та, які кваліфікуються за ч. 1 ст.122 КК України. Також ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_17 тілесні ушкодження у вигляді синців по задній поверхні в середній третині лівого плеча, по правій бічній поверхні живота, які згідно висновку СМЕ № 10 екс-Г від 18.02.2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які кваліфікуються за ч. 1 ст.125 КК України.

Крім цього своїми умисними діями спрямованими на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 спричинив малолітньому ОСОБА_18 тілесні ушкодження у вигляді синця в правій тім`яно-потиличній ділянці волосяної частини голови, який згідно висновку СМЕ № 12 екс-Г від 18.02.2014 року відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Також своїми умисними діями спрямованими на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синців на переніссі з переходом на ліву та праву спинки носа, по передній поверхні шиї дещо справа, які згідно висновку СМЕ № 11 екс-Г від 18.02.2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину не визнав.

Колегією суддів при перевірці вироку суду І інстанції було встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, дії ОСОБА_9 вірно кваліфіковані за ст.ст. 122 ч.1, 125 ч.1 КК України і висновок про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованих злочинів відповідає сукупності зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності з дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, у тому числі з точки зору їх належності, допустимості та достатності, про що у вироку згідно зі ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

Доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_9 щодо неповноти дослідження доказів та неправильної їх оцінки, не відповідають фактичним обставинам матеріалів кримінального провадження та не спростовують обґрунтованих судом висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як убачається із змісту апеляційних скарг сторони захисту, вони, у тому числі, фактично посилаються на однобічність і неповноту досудового і судового слідства, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України, тоді як перевірка цих обставин до повноважень апеляційного суду законом не віднесена. Отже, апеляційний суд при касаційному розгляді виходить із обставин справи, встановлених судом.

Так, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 під час досудового слідства та судового розгляду доводив свою невинуватість у вчиненні злочину щодо ОСОБА_17 та ОСОБА_7 , однак його позиція була розцінена судом як спосіб свого захисту. Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч.1 ст. 125 КК України обґрунтовано, у тому числі на підставі даних, встановлених із показань потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_16 , які надавали щодо злочину послідовні показання в судовому засіданні, а також сукупності письмових доказів, у тому числі даних висновку судово-медичної експертизи щодо характеру виявлених у потерпілих тілесних ушкоджень, інших доказів, результати оцінки яких детально наведені у вироку.

Твердження скаржників про те, що суд поклав в основу вироку показання свідка ОСОБА_16 , які надані тільки в судовому засіданні, та ігнорував покази інших, надані в ході проведення досудового розслідування, є невірними оскільки відповідно до п.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Апелянти оскаржуючи рішення суду зазначають, що суд надав перевагу показам потерпілих та їхнім свідкам, які є близькими родичами, та не побажав прислуховуватись до показів свідка ОСОБА_15 - сина обвинуваченого та свідка ОСОБА_14 - рідної сестри обвинуваченого, які давали свідчення з тих же самих підстав. При цьому перебування у будь-яких родинних відносинах учасників процесу не передувало у прийнятті вказаного рішення судом.

Крім того, у суду були відсутні підстави брати до уваги покази свідка ОСОБА_14 для прийняття рішення, так як остання в судовому засіданні ствердила, що вона самого конфлікту не бачила.

Також, сторона захисту зазначає, що суд безпідставно посилається на протоколи слідчих експериментів від 24.02.2014 з потерпілими по справі.

Однак, відповідно до ст.240 КПК України слідчий експеримент, як окрема слідча (розшукова) дія полягає в проведенні дослідних дій, спрямованих на перевірку можливості сприйняття особою певних фактів, вчинення в певному місці й певним способом чи з використанням певних знарядь конкретних дій, існування визначених подій у минулому, з`ясування механізму утворення слідів тощо. Складовою слідчого експерименту є проведення його в умовах, що максимально наближені до тих, в яких подія мала місце в минулому.

Тому у результаті проведення слідчого експерименту реалізуються нові фактичні дані, підтверджується або спростовується раніше отримана під час досудового розслідування інформація.

Суд поклав в основу вироку покази потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , надані ними в судовому засіданні, які і підтверджуються обставинами, викладеними в протоколах проведення слідчих експериментів від 24.02.2014 року, з яких вбачається де саме проходили події, як та яким чином потерпілим були спричинені тілесні ушкодження, що підтверджує їх покази в судовому засіданні.

Також, скаржники вважають, що висновки експертів №10 екс-Г від 25.01.2014; №11 екс-Г від 25.01.2014; №12 екс-Г від 25.01.2014 є сумнівними та фальшивими.

Разом з тим, важливо зазначити, що висновок експерта, як доказ у кримінальному проваджені це сукупність фактичних даних та відомостей, зібраних у кримінальному проваджені, що містяться в його повідомленні органу дізнання, слідчому, прокурору та суду, встановлених у результаті досліджень матеріальних об`єктів, проведених особою, обізнаною в певній галузі науки, техніки чи інших спеціальних знань і з використанням цих знань. Проведення дослідження та фіксування його результатів здійснюється з додержанням зазначеного в законі процесуального порядку. Дослідження виконується за спеціальним завданням органу

Оцінка доказів відповідно до вимог ст. 94 КПК України є виключною компетенцією суду, що постановив вирок.

Згідно із ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Частиною другою даної норми передбачено, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Отже, за встановлених судом фактичних обставин справи дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 125 КК України.

Таким чином, норми кримінального процесуального закону не містять розподілу доказів на прямі чи непрямі та не зобов`язують суд не враховувати окремі докази, натомість положеннями ст. 370 КПК України визначено, що: судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи справу щодо ОСОБА_9 , суд І інстанції ретельно перевіривши матеріали кримінального провадження, дійшов обґрунтованого та вірного висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні зазначених вище кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій.

Що стосується покарання призначеного ОСОБА_9 судом, то воно відповідає вимогам ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення і попередження нових злочинів.

Обставини справи судом з`ясовано повно і об`єктивно. Будь-яких порушень норм кримінально-процесуального права, які б вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення по даній справі допущено не було.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку та постановлення виправдувального, як про це апелюють сторони захисту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_12 - залишити без задоволення.

Вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого за ст.ст. 122 ч.1, 125 ч.1 КК України - без змін.

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3