Справа № 11-324/2008
Головуючий у І інстанції: Кузьмін М.В.
категорія - ст.149 ч.3 КК України
Доповідач: Шахова О.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2008 року колегія суддів
судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Чернігівської області у
складі

головуючого-судді Салая Г.А.

суддів Шахової О.Г., Сердюка О.Г.

з участю прокурора Міщенка М.В.

захисника - адвоката ОСОБА_2,

засудженої
ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну
справу за апеляцією прокурора, який брав участь при розгляді справи судом 1
інстанції, на вирок Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 березня
2008 року.

Цим вироком :
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, українка,
громадянка України, уродженка м.Чернігова, з неповною середньою освітою, не працююча, раніше не судима, мешканка АДРЕСА_1,

засуджена за ст. 149 ч.3 КК України із застосуванням ст.
69 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1
звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим
строком на 3 роки.

Вироком суду ОСОБА_1 визнана винною у
наступному.

Керуючись корисливим мотивом та
переслідуючи мету незаконної
наживи й особистого збагачення від продажу дівчат за кордон України з метою їх сексуальної експлуатації,
наприкінці листопада - початку грудня 2002 року ОСОБА_1 вступила в злочинну групу, організовану ОСОБА_3, з метою
продажу дівчат в м.Москву, що проживають у
м. Чернігові та в Чернігівській області, для їх сексуальної експлуатації
жителькою м. Москви ОСОБА_4

Крім ОСОБА_1, до складу групи
ввійшов співмешканець ОСОБА_3 - ОСОБА_5

Реалізуючи загальний злочинний намір, з метою сексуальної
експлуатації дівчат, наданих ОСОБА_3 та членами її злочинної групи,
ОСОБА_4, в свою чергу у м.Москві
Російської Федерації, втягнула до складу групи ОСОБА_6, а також невстановлену слідством дівчину, на
прізвисько ІНФОРМАЦІЯ_2.

Загальною метою даної групи було одержання незаконної матеріальної вигоди від систематичного
продажу дівчат ОСОБА_4, з метою їх
подальшої сексуальної експлуатації останньою.

ОСОБА_3 створила стійке об'єднання, що спеціально
організувалося для спільної злочинної діяльності, пов'язаної з пошуком дівчат з
метою їх вербування і подальшого продажу за кордон України жительці м.Москви ОСОБА_4, для подальшого використання нею потерпілих у сфері надання
сексуальних послуг і одержання, у зв'язку з цим, незаконного прибутку.

Створена ОСОБА_3 група
характеризувалася організованістю, що проявлялася в суворому розподілі ролей між членами групи,
стійкістю, що характеризувалася
діяльністю групи протягом більш двох років, наявністю планів на скоєння
невизначеної кількості злочинів, високим ступенем організації, наявністю міжнародних зв'язків, а саме покупців дівчат у м.Москві,
а так само наявністю матеріальної бази, тобто постійною наявністю коштів
необхідних для здійснення злочинної діяльності групи.

ОСОБА_3, як керівник організованої
нею групи, здійснювала загальне керівництво її діяльністю.

Так, для вербування потенційних жертв
для використання їх у незаконному сексуальному бізнесі, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 поміщала оголошення в засобах
масової інформації,
зокрема в чернігівський щотижневик „З перших рук”, та газету „Обьявления по
середам”, де з їх ініціативи вказувалося про ніби-то наявну можливість надання роботи дівчатам.

Після цього ОСОБА_3 організовувала
зустрічі з дівчатами, що телефонували по
оголошеннях, а саме: визначала місця таких зустрічей і безпосередньо
зустрічалася з ними.

При зустрічі з дівчатами, з метою
одержання згоди на працевлаштування в м.Москві, ОСОБА_3 повідомляла їм свідомо
неправдиві дані про умови роботи, заробітної плати та проживання в м. Москві,
після чого продавала потерпілих у сексуальне рабство.

Крім того, вона підтримувала зв'язок
з ОСОБА_4, вирішуючи
питання про відправлення дівчат до м.Москви, повідомляючи їй номера потягів,
вагонів і місць на яких потерпілі прямували до м.Москви та зовнішні ознаки за якими дівчат можна було
впізнати на залізничному вокзалі м.Москви
зустрічаючій стороні.

Разом з ОСОБА_4 встановлювала
вартість відправленої в м.Москву дівчини, одержувала від ОСОБА_4 інформацію
про час надходження коштів з м.Москви, які остання передавала ОСОБА_3 за проданих їй
дівчат, а так само залучала осіб, з
числа членів групи чи своїх родичів, яким не було відомо про злочинну
діяльність групи, для одержання даних
коштів.

В створеній ОСОБА_3 групі існував
внутрішньогруповий розподіл ролей, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_1 та сама ОСОБА_3
підшукували дівчат у віці 18-30 років, які мають приємний зовнішній вигляд і знаходяться у
важкому матеріальному стані, після чого,
шляхом обману потерпілої і зловживанням її довірою, з метою одержання від неї згоди на працевлаштування в м.Москві,
повідомляли їй свідомо неправдиві дані щодо
місця й умов, запропонованої роботи і оплати праці, укладали незаконні угоди в усній
формі, відповідно з якими брали на себе зобов'язання на будь-який, що влаштовує
потерпілу, термін працевлаштувати її в
Москві офіціанткою в розважальні заклади або різноробочим на будівельні
роботи, або реалізатором на ринку чи повією. При цьому, гарантували високу
заробітну плату, можливість безкоштовного харчування і проживання в Москві, а
так само брали на себе зобов'язання придбання квитка за власні кошти.

Після одержання згоди дівчини на
працевлаштування в Москві, ОСОБА_5 чи ОСОБА_1, відповідно до відведеної їм
ролі, придбавали в касах залізничного вокзалу
Чернігова квиток на потяг сполученням „Чернігів-Москва”, чим свідомо ставили потерпілу в залежне матеріальне становище,
супроводжували її при посадці у вагон і, дочекавшись відправлення потяга,
повідомляли ОСОБА_3 номер потягу, вагону
і місця, на якому їде потерпіла, її ім'я, вік, зовнішні ознаки, одяг, а так само будь-яку іншу інформацію, за
допомогою якої можна впізнати дівчину
по приїзду до Москви.

Одержавши інформацію від члена групи, ОСОБА_3
телефонувала в Москву ОСОБА_4 і повідомляла їй дані про дівчину та інші дані про ознаки зовнішності потерпілої.

ОСОБА_4, відповідно до відведеної їй
ролі і розробленого плану, зустрічала дівчину сама або організовувала таку зустріч через інших осіб,
яких вона залучила до злочинної діяльності.

Зустрівши дівчину, зустрічаюча
сторона привозила її у квартиру АДРЕСА_2 чи в
квартиру НОМЕР_1 по тій же вулиці, у яких
проживали дівчата, що займаються проституцією під заступництвом ОСОБА_4

У квартирі ОСОБА_4, заволодівала паспортом потерпілих і
повідомляла їм, що вони продані ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_1, після чого
повідомляла дівчинам про суму, яку їм необхідно відпрацювати шляхом надання
сексуальних послуг.

Згідно розробленого ОСОБА_3 плану, гроші за придбаних у
ОСОБА_3 дівчат, ОСОБА_4 передавала ОСОБА_3
через провідників потягів сполученням „Москва-Чернігів”.

Передані ОСОБА_4 гроші від провідників, на залізничному
вокзалі м.Чернігова, одержувала сестра ОСОБА_3 - ОСОБА_7, якій не було
достовірно відомо про злочинну діяльність ОСОБА_3 та членів її групи.

Отримані від продажу дівчат гроші
ОСОБА_3 розподіляла між собою та членами своєї групи - ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Наприкінці листопада 2002 року
ОСОБА_1, діючи за завданням
ОСОБА_3, почала пошук дівчат з метою їх вербування для продажу до м.Москви.

01 грудня 2002 року, познайомившись
з жителькою с. Стольного Менського району
Чернігівської області ОСОБА_8, ОСОБА_1, реалізуючи загальний злочинний намір,
спрямований на продаж дівчини до Москви,
Російської Федерації, керуючись корисливим мотивом і маючи на меті незаконне особисте збагачення, знаючи про важке матеріальне
становище ОСОБА_8 запропонувала їй працевлаштування реалізатором на
ринку м.Москви.

З метою одержання згоди ОСОБА_8 на
поїздку до м.Москви, ОСОБА_1 повідомила їй про гарантоване працевлаштування на ринку вказаного міста,
про високу оплату праці,
про можливість безкоштовного проживання і харчування у знайомих ОСОБА_1 осіб,
які проживають у м.Москві.

Крім того, з метою поставити ОСОБА_8 у залежне від себе і
ОСОБА_3 матеріальне становище, ОСОБА_1
повідомила про можливість придбання для ОСОБА_8 квитка в Москву за кошти ОСОБА_1

Будучи обманутою і не обізнаною про дійсні наміри ОСОБА_1
і про роботу, яку вона пропонує, ОСОБА_8
дала свою згоду на працевлаштування реалізатором на ринку м.Москви.

Після цього, ОСОБА_1 придбала ОСОБА_8
квиток, вартістю 68 грн. 59 коп. на потяг сполученням „Чернігів-Москва”, чим свідомо поставила
потерпілу в залежне матеріальне
становище.

06 грудня 2002 року ОСОБА_1, проконтролювавши посадку
ОСОБА_8 у вагон, повідомила ОСОБА_3 про
відправлення ОСОБА_8, про номер потягу, вагону, місця, на якому вона їде, та
про її зовнішні ознаки по яких ОСОБА_8 можна впізнати в м.Москві зустрічаючим її особам.

В свою чергу, ОСОБА_3, згідно розробленого плану,
зателефонувала в м.Москву і повідомила
ОСОБА_4 отриману від ОСОБА_1 інформацію про ОСОБА_8 та про прикмети, по яких її можна впізнати в
м.Москві на залізничному вокзалі.

По приїзду ОСОБА_8 до м.Москви, на залізничному вокзалі,
діючи за вказівкою ОСОБА_4, її зустріли
четверо невстановлених слідством особи чоловічої статі, які привезли
ОСОБА_8 до квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_4, яка повідомила ОСОБА_8, що вона продана
ОСОБА_3 і ОСОБА_1 за 250 доларів США і повинна відпрацювати зазначену суму заняттям проституцією.

Після того, як ОСОБА_8 відмовилася
займатися даного роду діяльністю, пояснивши
ОСОБА_4, про те, що її направляли для роботи реалізатором на ринку,
невстановлений слідством хлопець, з метою придушення волі ОСОБА_8 і примушення
її до відпрацьовування боргу заняттям
проституцією, наніс їй три удари долонею по обличчю, заподіявши фізичний біль.

Після цього, ОСОБА_4, погрожуючи ОСОБА_8 фізичною
розправою, протягом місяця використовувала її
в сфері надання сексуальних послуг, примушуючи відпрацьовувати борг у сумі
250 доларів США заняттям проституцією, надаючи сексуальні послуги особам чоловічої статі за грошову
винагороду в різних районах м.Москви.

10 грудня 2002 року ОСОБА_4 провідником потяга
сполученням „Москва-Чернігів” ОСОБА_9 передала ОСОБА_3 250 доларів США,
який, в свою чергу, передав їх своєму
напарникові ОСОБА_10

11 грудня 2002 року на залізничному вокзалі
м.Чернігова, передані ОСОБА_4 гроші в сумі 250 доларів США від
провідника потягу „Москва-Чернігів”
Костюка О.В. одержала сестра ОСОБА_3 - ОСОБА_7

При спробі втекти з території
залізничного вокзалу м.Чернігова з отриманою сумою грошей ОСОБА_7 була затримана
співробітниками міліції, які
вилучили у неї отримані нею від провідника гроші в сумі 250 доларів США.

Відпрацювавши, сплачені за неї,
ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 гроші,
ОСОБА_8 повернулася в Україну.

В апеляції прокурор, який брав участь при розгляді справи судом 1
інстанції, просить вирок суду скасувати у зв'язку з його м'якістю та
постановити новий, яким призначити засудженій міру покарання у виді позбавлення
волі без застосування ст. 75 КК України.
Посилається на те, що призначена засудженій міра покарання не відповідає
ступеню тяжкості вчиненого злочину та її участі в його скоєнні.

В запереченнях на апеляцію адвокат ОСОБА_2, в інтересах засудженої ОСОБА_1,
просить вирок суду залишити без змін, оскільки, призначаючи покарання
засудженій із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, суд першої інстанції
врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що
суттєво пом'якшують покарання засудженої, а тому призначене їй покарання є необхідним і достатнім для виправлення
та попередження нових злочинів.

Заслухавши доповідача, пояснення
засудженої та її захисника ОСОБА_2, які вважають вирок суду законним та
обґрунтованим, просили залишити його без змін, думку прокурора, який підтримав
свою апеляцію та просив її задовольнити з вказаних в ній підстав,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції,
колегія суддів вважає,
що апеляція підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст.299 КПК України суд,
розглядаючи кримінальну справу, визначає обсяг доказів, що підлягають
дослідженню та порядок їх дослідження вправі, якщо проти цього не заперечують
учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів, стосовно
тих фактичних обставин справи та розміру цивільного позову, які ніким не
оспорюються. При цьому суд з'ясовує, чи правильно розуміють підсудний та інші
учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у
добровільності та істинності їх позиції, а також роз'яснює їм, що у такому
випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи та
розмір цивільного позову у апеляційному порядку.

Якщо для вирішення питання щодо обсягу
доказів, які будуть досліджуватися, необхідно допитати підсудного, суд вирішує
його після допиту підсудного.

Тобто, обов'язковою умовою обговорення
питання про можливість відмовитися від дослідження доказів відносно фактичних
обставин справи є визнання підсудним своєї вини в скоєному.

Питання про об'єм доказів, підлягаючих
дослідженню в судовому слідстві може бути вирішений і після допиту підсудного.
Допит підсудного дозволяє більш обґрунтовано вирішити питання про те, чи
правильно розуміє підсудний зміст і значення тих обставин, які не оспорюються, наскільки відповідають його
показання тим, які він давав на досудовому слідстві, а також другим доказам,
які маються в справі. Якщо ж підсудний заявив, що визнає себе винним і не
оспорює фактичних обставин діяння, викладених в обвинувальному висновку, але в
своїх показаннях викладає ці обставини інакше, причому розбіжності ці суттєві,
суд не повинен скорочувати об'єм доказів, які необхідно перевірити в судовому
засіданні.

Згідно з протоколом судового засідання
(а.с.190-191) по даній кримінальній справі, суд визначаючи обсяг доказів, що
підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, після проголошення прокурором
резолютивної частини обвинувального висновку і заявою засудженої про визнання
своєї вини, прокурор запропонував порядок дослідження доказів по справі
відповідно до ст. 299 КПК України.

Інші учасники погодилися з прокурором і
суд визначився досліджувати докази, відповідно до ст. 299 КПК України.

Але ж, з самих показань засудженої
ОСОБА_1 вбачається, що вона не визнала своєї вини в скоєному, показуючи, що
вона не знала, що ОСОБА_8 відправляли працювати повією, вона повірила словам
ОСОБА_3 про те, що потерпіла буде працювати реалізатором і правду вона
дізналася тільки в міліції. Вона нічого не знала про злочинні наміри ОСОБА_3 і
не думала, що так станеться. І в тому, що так все сталося вона себе почуває
винною. Тобто, її показання свідчать про те, що вона визнає свою вину тільки в
тому, що так все сталося, але без її конкретної вини в використанні потерпілої
у сфері надання послуг сексуального характеру.

І в самому вироку суду, в показаннях
ОСОБА_1 зазначається, що вона не знала, що потерпілу будуть примушувати
працювати повією, так як повірила ОСОБА_3, що ту працевлаштують реалізатором.

На досудовому слідстві вона, даючи показання
по справі, не визнавала своєї вини в скоєному, а надалі, взагалі відмовлялася
від дачі показань, посилаючись на ст.63 Конституції України.

При таких її показаннях, суд, не
змінюючи порядку дослідження доказів, без дослідження тих обставин справи, які
не визнавалися засудженою, не виясняючи позицію її щодо обставин, викладених в
обвинуваченні розглянув справу і виніс вирок.

В порушення вимог ч.3 ст.299 КПК
України суд, в скороченому порядку,
дослідив докази при фактичному не визнанні
вини засудженою в скоєному. Якщо засуджена себе винною не визнавала,
стверджуючи, що вона не вчиняла діянь по яким обвинувачується, збирання та
перевірка доказів відносно таких дій була необхідна.

Наведені порушення чинного законодавства
колегія суддів вважає такими, що істотно вплинули на правильність прийняття
рішення у справі, що є безумовною підставою для скасування вироку.

Вказаний вирок суду постановлений при
неповно досліджених обставинах справи, а також з істотним порушенням
кримінально-процесуального законодавства, які виключають можливість
постановлення вироку в апеляційній інстанції.

Доводи викладені в апеляції прокурором
слід врахувати судом під час нового розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України,
колегія суддів ,-

у х в а л и л а
:

Апеляцію прокурора, який брав
участь при розгляді справи судом 1 інстанції - задовольнити частково.

Вирок
Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 березня 2008 року
відносно ОСОБА_1 - скасувати, а кримінальну справу повернути на новий судовий
розгляд в той же суд, в іншому складі суду.

Головуючий: Судді: