Справа № 523/3387/13-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.02.2015 року м.Одеса
Суворовський районний суд м.Одеси в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора - ОСОБА_4 ,
адвоката-захисника - ОСОБА_5 ,
представників потерпілого - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого - ОСОБА_8 ,
перекладача - ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_10 ,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Камінь-Каширський Волинської області, громадянина України, українця, маючого вищу освіту, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, -
Органами досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 України, за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
п.2.3 «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення й кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу й не відволікатися від керування їм у дорозі»;
п. 12.1 «при виборі у встановлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості перевезеного вантажу й стан транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати його рух і безпечно управляти їм»;
п. 12.3 ПДР «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
п.12.4 «В населеному пункті рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/г»;
скоїв дорожньо-транспортну пригоду при наступних обставинах: так, 19.04.2012 року приблизно о 17 годині у світлий час доби ОСОБА_10 , керуючи вищевказаним технічно справним автомобілем, здійснював рух із швидкістю 90-97 км/год по проїжджій частині вул.Академіка Воробйова м.Одеса з боку вул.Слобідська у напрямку вул.Войкова та діючи необережно, маючи реальну і об`єктивну можливість бачити автомобіль «КІА RIO», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався попереду у попутному йому напрямку та здійснював розворот ліворуч, увімкнувши завчасно світловий покажчик повороту.
ОСОБА_10 належним чином не оцінивши дорожню ситуацію, без наявності будь яких перешкод технічного або іншого характеру, продовжував рух із значним перевищенням швидкості, здійснивши необґрунтований маневр з виїздом на смугу зустрічного руху, чим позбавив себе можливості своєчасно застосувати гальмування та допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля «DEAWOO SENS» з лівою боковою частиною автомобіля «КІА RIO».
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно з висновком судово-медичної експертизи №188 від 21.01.2012 року, водію автомобіля «КІА RIO» ОСОБА_8 , заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів III-VI лівих ребер, забійної рани потиличної області, саден лівого передпліччя, правої голені, синця в області крила лівої підвздошної кості. Вказані ушкодження утворились від дії тупих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля, що рухається під час зіткнення транспортних засобів та могли утворитись 19.04.2012 року.
Закриті переломи III-VI лівих ребер не були небезпечні для життя, а тягнуть за собою тривалий розлад здоров`я строком понад трьох тижнів (більш ніж 21 день), та по цьому критерію, згідно п.2.2.2 та 4.6. «Правил судово-медичного установлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Згідно з висновком авто-технічної експертизи №9625 від 30.11.2012 року: водій автомобіля «DEAWOO SENS», державний номер НОМЕР_1 , у даній події за умови руху з допустимою швидкістю 60 км/год мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «КІА RIO».
Дії водія автомобіля «DEAWOO SENS» в умовах події з позиції експертного аналізу, знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП.
В основу пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення прокурором покладено постанову про порушення кримінальної справи від 12.10.2012 року, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.04.2012 року, схему місця ДТП, фототаблиці, протокол огляду та перевірки технічного стану транспортного засобу від 19.04.2012 року, протокол додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.07.2012 року, схема та фототаблиці до нього, схему організації дорожнього руху навпроти будинку №11 по вул.Ак.Воробйова в м.Одесі; висновок №9041/9042 судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів Kia Rio, д/н НОМЕР_2 , та Daewoo Sens, д/н НОМЕР_3 , від 13.11.2012 року; висновок №9625 судової автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів Kia Rio, д/н НОМЕР_2 , та Daewoo Sens, д/н НОМЕР_3 , від 30.11.2012 року; витяг з ЄРДР від 21.01.2013 року; висновок судово-медичної експертизи ОСОБА_8 №188 від 23.01.2013 року; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_10 від 12.02.2013 року.
Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні в силу ст.63 Конституції України відмовився давати свідчення та відповідати на будь-які запитання, однак все ж таки заперечував свою причетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, посилаючись на недоведеність його вини, і суперечності в добутих доказах, які так і не були усунені ні в ході досудового слідства, ні в ході судового розгляду по справі, наполягаючи на тому, що ніякого злочину він не скоював, правил дорожнього руху не порушував, за кермом автомобілю не знаходився, дорожньо-транспортна пригода сталася не з його вини, зауваживши також те, що хто був за кермом автомобілю йому не відомо, на місці ДТП він не знаходився.
Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що в квітні 2012 року він керував автомобілем марки «КІА RIO», державний номер НОМЕР_2 , на вул.Академіка Воробйова в м.Одесі, де на великій швидкості автомобіль марки «Део», за кермом якого знаходилась дівчина, скоїв з ним зіткнення. Внаслідок чого, він отримав тілесні ушкодження та втратив свідомість. Через певний час, прийшовши до тями, він побачив вищевказану дівчину, яка була в стані алкогольного сп`яніння. В послідуючому він був оглянутий лікарями та направлений до медичного закладу.
Відповідаючи на запитання учасників процесу, потерпілий наполягав на тому, що ОСОБА_10 на місці дорожньо-транспортної пригоди він не бачив, а за кермом автомобілю, який скоїв з ним зіткнення була дівчина, обличчя якої він бачив особисто, як вподальшому йому стало відомо її прізвище ОСОБА_12 . Про що він неодноразово говорив в ході проведення досудового розслідування по справі, однак кримінальне провадження, по невідомій йому причині, було відкрито не відносно ОСОБА_12 , а відносно ОСОБА_10 . У зв`язку із чим він неодноразово звертався до правоохоронних органів із відповідними заявами та скаргами, однак відповідної відповіді так і не отримав.
Також наголошував на тому, що в ході проведення досудового розслідування по справі слідчому пояснював, що бачив за кермом автомобілю саме дівчину, яка знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, а не ОСОБА_10 , однак йому повідомили, що обвинуваченим по справі буде саме ОСОБА_10 .
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що в літній період часу 2012 року, по телефонному дзвінку потерпілого ОСОБА_8 , він приїхав на місце дорожньо-транспортної пригоди, де побачив розбиті автомобілі, в тому числі автомобіль потерпілого марки «КІА», та інший розбитий автомобіль, за кермом якого була раніше не відома йому дівчина, яка перебувала чи то в стані алкогольного сп`яніння, чи то під наркозом, оскільки вбачалися відповідні ознаки, а саме нестійка хода. Вказана дівчина він не бачив щоб зверталась за медичною допомогою, проте бачив як вона сідала до автомобілю працівників міліції та кудись від`їжджала.
Крім того, свідок зазначив, що на місці дорожньо-транспортної пригоди було багато людей, однак обвинуваченого ОСОБА_10 він там взагалі не бачив.
Також, пояснив, що він допомагав інспекторам ДАІ при оформленні матеріалів пригоди, а саме допомагав при вимірюванні слідів гальмування.
Крім того, відповідаючи на питання учасників процесу, пояснив, що після ДТП потерпілий ОСОБА_8 , з яким вони знайомі, став ходити з палицею. І від останнього йому стало відомо, що за кермом автомобілю сиділа дівчина. Однак, слідчий наполягав, що за кермом дівчина не була, у зв`язку із чим двічі відмовляли у відкритті провадження по справі.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що в 2012 році йому зателефонував його батько, ОСОБА_8 , від якого він дізнався, що на вулиці Ак.Воробйова в м.Одесі за його участі сталася дорожньо-транспортна пригода. Приїхавши на місце пригоди, побачив, що батько уже знаходився в кареті швидкої допомоги, а на зупинці плакала дівчина, яку в послідуючому повезли на експертизу, оскільки вона перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Проте, як він дізнався пізніше, згідно висновку експерта вона не була в стані алкогольного сп`яніння. Однак, зауважив, що він бачив, як вищевказана дівчина біля гуртожитку вживала горілку.
Крім того, пояснив, що начальником слідчого відділу їм було повідомлено, що кримінальне провадження порушується відносно ОСОБА_10 , хоча слідчою ОСОБА_15 було визнано, що ДТП було скоєно саме ОСОБА_12 . У зв`язку із чим вони з батьком неодноразово зверталися до прокуратури з відповідними заявами та скаргами стосовно того, що за кермом автомобілю знаходилась саме ОСОБА_12 , а не ОСОБА_10 . Однак, відповідного реагування так і не було.
Також, зауважив, що в той час коли батько, ОСОБА_8 , знаходився в лікарні, його ніхто не допитував, однак в послідуючому в рапорті було вказано, що ОСОБА_8 відмовився давати свідчення. А його взагалі відмовилися допитувати в якості свідка, як і здійснити виклик інших свідків, на допиті яких наполягав ОСОБА_8 , проте ніяких письмових відповідей їм ніхто не надавав.
Відповідаючи на запитання головуючого, свідок наполягав на тому, що ОСОБА_10 на місці дорожньо-транспортної пригоди він не бачив, за кермом автомобілю він не був, вказуючи, що за кермом авто була саме ОСОБА_12 , яка після скоєного ДТП вживала горілку.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що в 2012 році на вул.Ак.Воробйова в м.Одесі сталося ДТП за участю автомобілів марки «Кіа» та «Део». За кермом автомобілю «Кіа» знаходився літній чоловік, як в послідуючому стало відомо ОСОБА_8 , який від удару отримав тілесні ушкодження та не міг вийти із авто. Зазначив, що хто знаходився за кермом автомобілю марки «Део» йому не відомо, однак біля вказаного автомобілю була раніше невідома йому дівчина, яка знаходилася в шоковому стані, плакала, та вживала горілку.
Відповідаючи на запитання учасників процесу, свідок наполягав на тому, що на місці дорожньо-транспортної пригоди обвинуваченого ОСОБА_10 , який знаходиться в залі судових засідань він не бачив, хоча його знає, оскільки разом навчалися.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що в 2012 році здійснювалось оформлення дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце на вул..Ак.Воробйова в м.Одесі. По прибуттю на місце пригоди в одному із автомобілів було встановлено дівчину, яка вказала, що є господаркою авто, у зв`язку із чим її було направлено на експертизу наявності стану алкогольного сп`яніння. Однак, в послідуючому вищевказана дівчина повідомила, що за кермом автомобілю був молодий чоловік, який втік з місця пригоди.
Відповідаючи на запитання учасників процесу, свідок пояснив, що дівчину було направлено на експертизу, оскільки попередньо було встановлено, що за кермом була вона.
Крім того, свідок зауважив, що обвинуваченого ОСОБА_10 ніколи не бачив, на місці ДТП його не було.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що в 2012 році, працюючи інспектором ДАІ в Суворовському районі м.Одеси, він разом із ОСОБА_17 був направлений для оформлення матеріалів ДТП, що сталася на вул..Ак.Воробйова в м.Одесі. Прибувши на місце пригоди, було встановлено дівчину - одного із учасників пригоди, а саме водія автомобілю «Ланос», яку в послідуючому було направлено на експертизу стану алкогольного сп`яніння. Однак, згадати висновки вищевказаної експертизи свідок не зміг.
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що в 2012 році нею здійснювалось розслідування матеріалів ДТП, яка мала місце на вул.Ак.Воробйова в м.Одесі, одним із учасників якого, а саме ОСОБА_8 , було отримано тілесні ушкодження. Вказала, що в ході проведення розслідування нею було здійснено лише допит ОСОБА_8 , більше інших дій вона не здійснювала.
Відповідаючи на питання учасників процесу, свідок пояснила, що прізвище ОСОБА_10 з`явилося із матеріалів справи від іншого слідчого ОСОБА_15 . Версію потерпілого ОСОБА_8 не встигли дослідити в повному обсязі у зв`язку із встановленими незначними строками розслідування справи.
Крім того, зазначила, що обвинуваченого ОСОБА_10 особисто вона не бачила, та не спілкувалася з ним.
Більш того, свідок, відповідаючи на запитання прокурора, категорично заперечила про наявність скарг від ОСОБА_8 .
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він був останнім слідчим, що здійснював досудове розслідування по даним матеріалам кримінального провадження, повідомляв ОСОБА_10 про підозру та складав обвинувальний акт. Свідок зазначив, що в ході допиту ОСОБА_10 вказував, що саме він був за кермом автомобілю. При допиті потерпілого ОСОБА_8 останній розповідав обставини виниклого ДТП, однак конкретно, що пояснював потерпілий, згадати не зміг. До того ж зауважив, що потерпілий ОСОБА_8 із окремими заявами не звертався, при ознайомленні із матеріалами кримінального провадження вказав, що питань не має.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні зазначив, що стосовно даних матеріалів кримінального провадження може пояснити, що їх розслідуванням займалася слідча ОСОБА_15 , однак у зв`язку із довготривалим розслідуванням, неодноразовими скаргами потерпілого ОСОБА_8 , слідчого було змінено на ОСОБА_21 , який в послідуючому і закінчив досудове розслідування та направив матеріали справи до суду.
Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила, що в 2012 році вона працювала старшим слідчим, та займалася розслідуванням по матеріалам кримінального провадження відносно ОСОБА_10 стосовно ДТП, що мало місце на вул..Ак.Воробйова в м.Одесі. Зі слів свідка, в ході допиту ОСОБА_10 пояснював їй, що був за кермом автомобілю та скоїв дорожньо-транспортну пригоду.
З метою всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин по справі в судове засідання для дачі показань було здійснено виклик свідка ОСОБА_23 , яка будучи ознайомленою із правами передбаченими ст.63 Конституції України, будучи попередженою про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст.384, 385 КК України, вказала, що ніяких відносин, в тому числі родинних, з обвинуваченим ОСОБА_10 не має, однак, давати свої свідчення в суді категорично відмовляється стосовно ОСОБА_10 , оскільки в ході проведення досудового слідства уже надавала свої пояснення.
Після чого, прокурором, що підтримує державне обвинувачення в суді, в судовому засіданні було заявлено клопотання про виділення матеріалів у відношенні свідка ОСОБА_23 та направлення прокурору Одеської області для внесення відомостей до ЄРДР за відмову від дачі показань за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_10 .
У зв`язку із чим, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що згідно положень чинного законодавства, а саме ст..63 Конституції України, ст..66 КПК України, свідок має право відмовитися давати показання лише щодо себе, близьких родичів та членів своєї сім`ї, що можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні ним, близькими родичами чи членами його сім`ї кримінального правопорушення, а також показання щодо відомостей, які згідно з положеннями статті 65 КПК України, не підлягають розголошенню, про що було роз`яснено ОСОБА_23 в судовому засіданні, враховуючи, що свідок ОСОБА_23 не має ні близьких, ні родинних стосунків з обвинуваченим ОСОБА_10 , суд прийшов до висновку про наявність підстав для притягнення свідка ОСОБА_23 до відповідальності згідно ст.67 КПК України, та про необхідність задоволення клопотання прокурора про виділення матеріалів у відношенні свідка ОСОБА_23 та направлення прокурору Одеської області для внесення відомостей до ЄРДР за її відмову від дачі показань за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_10 , про що 11 квітня 2014 року було постановлено відповідну ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси, копії якої було направлено прокурору Одеської області (вих..№9936) для виконання, та Генеральному прокурору України (вих..№9937) для відома.
Заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, вивчивши матеріали кримінального провадження, аналізуючи зібрані в ході досудового слідства та перевірені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що інкриміноване ОСОБА_10 обвинувачення за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, не знайшло свого підтвердження та обвинувачений підлягає виправданню у зв`язку із недоведеністю вчинення ОСОБА_10 інкримінованого йому кримінального правопорушення з наступних підстав.
Основним безпосереднім об`єктом даного злочину є безпека дорожнього руху та експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом життя та здоров`я особи.
Об`єктивна сторона злочину включає наступні обов`язкові ознаки: 1) діяння; 2) обстановку; 3) наслідки; та 4) причинний зв`язок між діянням та наслідками.
Діяння заключається в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту.
Причинний зв`язок між діянням та наслідками має місце тоді, коли порушення правил дорожнього руху чи експлуатації транспорту, допущені винною особою, закономірно, при необхідності тягне за собою наслідки, передбачені ст.286 КК України.
Суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, є особа, керуюча транспортним засобом (водій).
Суб`єктивна сторона злочину визначається відношенням винного до наслідків і в цілому характеризується неосторожною формою вини.
Суд, даючи оцінку доказам наданим стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_10 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме: постанові про порушення кримінальної справи від 12.10.2012 року, протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.04.2012 року, схемі місця ДТП, фототаблицям, протоколу огляду та перевірки технічного стану транспортного засобу від 19.04.2012 року, протоколу додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.07.2012 року, схемі та фототаблиці до нього, схемі організації дорожнього руху навпроти будинку №11 по вул.Ак.Воробйова в м.Одесі; висновоку №9041/9042 судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів Kia Rio, д/н НОМЕР_2 , та Daewoo Sens, д/н НОМЕР_3 , від 13.11.2012 року; висновоку №9625 судової авто технічної експертизи обставин зіткнення автомобілів Kia Rio, д/н НОМЕР_2 , та Daewoo Sens, д/н НОМЕР_3 , від 30.11.2012 року; витягу з ЄРДР від 21.01.2013 року; висновоку судово-медичної експертизи ОСОБА_8 №188 від 23.01.2013 року; протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_10 від 12.02.2013 року вважає їх неналежними доказами обвинувачення. Вказані висновки суду обґрунтовані тим, що дані докази, як в сукупності так і кожен з них окремо, не вказують на ОСОБА_10 , як на особу якою вчинено інкриміноване йому кримінальне правопорушення.
Таким чином, обвинувачення ОСОБА_10 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення фактично ґрунтується лише показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , які були співробітниками правоохоронних органів. Однак, оцінюючи вищенаведені показання свідків, суд констатує, що вони не навели даних про вчинення ОСОБА_10 інкримінованого кримінального правопорушення, а побудовані лише на припущеннях, які не були належним чином перевірені в ході проведення досудового розслідування.
Що стосується показань допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 слід зауважити, що зазначеними доказами зафіксовано факт ДТП, тобто обставини які ніким не оспорюються, але вказані докази ніяким чином не викривають саме ОСОБА_10 у причетності до даної дорожньо-транспортної пригоди і не доводить його вини в цьому.
Крім того, суд звертає увагу, що потерпілим ОСОБА_8 , як в ході проведення судового розгляду справи, так і в ході досудового розслідування по матеріалам кримінального провадження, було дано категоричні пояснення стосовно того, що за кермом автомобілю ОСОБА_10 не був, а була зовсім інша особа, однак в ході проведення розслідування слідчим його пояснень до уваги взято не було, як і пояснень інших свідків, у зв`язку із чим потерпілим було направлені неодноразові звернення та скарги на адреси ГУМВС України в Одеській області, відділу ДТП СВ ГУМВС України в Одеській області, прокуратури Одеської області та інших державних інстанцій, що містяться в матеріалах кримінального провадження (а.с.228-259), проте відвідної відповіді так і не отримав, повне, об`єктивне, всебічне, розслідування по матеріалам кримінального провадження не проведено, версія потерпілого не досліджувалась.
В свою чергу, встановлений в ході судового розгляду, в порушення чинного законодавства, факт відмови свідка ОСОБА_23 від дачі пояснень стосовно дорожньо-транспортної пригоди за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_10 , свідчить про намагання свідка перешкоджати встановленню істини по справі, у зв`язку із чим суд критично відноситься до її показів, що дані в ході проведення досудового розслідування по справі.
Більш того, суд приймає до уваги, що згідно положень ст..23 ч.2 КПК України не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.
Відповідно до положень ст.95 ч.4 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України.
Також суд звертає увагу, що 12.12.2014 року в ході проведення судового розгляду прокурором, що підтримує державне обвинувачення в суді по даним матеріалам кримінального провадження, заявлено клопотання про перенесення судового засідання, у зв`язку із з`ясуванням, що ОСОБА_10 за кермом не був, тому йому потрібен час для погодженням із керівництвом відмови від обвинувачення, але в наступному судовому засіданні просив продовжити розгляд даного кримінального провадження у встановленому порядку.
З урахуванням викладеного, отриманих безпосередньо в суді показань потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які не надали об`єктивних, конкретних і неоспорюваних показань про вчинення ОСОБА_10 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також у зв`язку з відсутністю підстав для спростування виправдовувальних показань обвинуваченого ОСОБА_10 , суд відповідно до ст.62 Конституції України тлумачить ці обставини на користь ОСОБА_10 і приходить до висновку про недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Адже аналіз вказаних вище доказів наданих стороною обвинувачення свідчить про те, що вони не доводять вини саме ОСОБА_10 у вчиненні цього злочину і не спростовують його тверджень про непричетність до інкримінованого йому злочинного діяння.
Таким чином, вищевказані докази надані стороною обвинувачення ніяк не викривають ОСОБА_10 у причетності до порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Крім того, під час судового слідства інших документів, протоколів процесуальних дій або висновків експертів, які б судом було можливим визнати в якості обвинувальних доказів, стороною обвинувачення не надано.
Згідно вимог ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Вимогами ст.370 КПК України, передбачено, що судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, отриманих незаконним шляхом.
Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
В статті 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, відповідно до приписів ч. 1 ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, не дозволяє суду дійти висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, а вищевказані докази суд вважає не належними та не достатніми для постановлення обвинувального вироку.
Виправдувальний вирок згідно ч. 1 ст. 373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Враховуючи викладені обставини, на підставі ретельного дослідження наданих в ході судового слідства доказів, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_10 у вчиненні ним порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження не доведена, у зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_10 підлягає виправданню у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 370, 373-374 КПК України, суд, -
ОСОБА_10 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.286 ч.1 КК України та виправдати його в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Матеріали кримінального провадження направити прокурору Одеської області для подальшого проведення досудового розслідування стосовно дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19.04.2012 року, та якою потерпілому ОСОБА_8 завдано тілесних ушкоджень, для встановлення винних осіб та притягнення до відповідальності.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1