Справа № 362/1558/15-к
Провадження № 1-кп/362/132/15
ВИРОК
Іменем України
01.04.2015 року м. Васильків
Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
- в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,
- та угоду про визнання винуватості від 24.03.2015 року між прокурором та обвинуваченим, -
Згідно вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.12.2013 року, ОСОБА_4 , засуджений до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.
20.01.2014 року вказаний вирок надійшов до Васильківського районного підрозділу Фастівського МРВ КВІ управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.
06.05.2014 року ОСОБА_4 у відповідності з ст. 37 КВК України, роз`яснено, що він зобов`язаний додержуватись встановленого порядку та умов відбування покарання, сумлінно ставитись до праці, з`являтись за викликом до кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, з`являтися у встановлені дні на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції, працювати на визначеному об`єкті і відпрацювати встановлений строк покарання, не виїжджаючи за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції. Цього ж дня він був направлений для виконання громадських робіт до КП «Васильківтранссервіс», що в м. Василькові, Київської області.
06.05.2014 року ОСОБА_4 був попереджений про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.
Відповідно до направлення №25/2563 від 06.05.2014 року, ОСОБА_4 , маючи намір на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, та реалізуючи його не з`являвся до КП «Васильківтранссерсів» де мав відбувати покарання.
Невідбута частина покарання у виді громадських робіт за вироком суду від 12.12.2013 року становить 100 годин.
Крім того, ОСОБА_4 не з`являвся на реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 37 КВК України та не з`являється по теперішній час, тобто ухилився та продовжує ухилятися від відбування покарання у виді громадських робіт, порушуючи тим самим вимоги ч. 3 ст. 40 КВК України.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженого до цього покарання, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.
24 березня 2015 року між обвинуваченим та прокурором була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.
Прокурор в судовому засіданні підтримав умови угоди про визнання винуватості укладеної між ним та обвинуваченим ОСОБА_4 та просив крім цього застосувати при призначенні остаточного покарання ст. ст. 71, 72 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України визнав повністю та від дачі показів відмовився. Не заперечував проти затвердження укладеної між ним та прокурором угоди на вищезазначених умовах.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та невиконання її умов обвинуваченим.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, укладення угоди є правомірним, та таким, що відповідає інтересам суспільства та держави.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, зокрема узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим Загальною частиною КК.
Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_4 у період відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення вчинив інше кримінальне правопорушення, у провадженні щодо якого у подальшому було укладено угоду, суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду, призначає узгоджену сторонами міру покарання, а остаточне покарання визначає, керуючись правилами статтей 71,72 КК України.
Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 72 КК України одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт.
Невідбута частина покарання обвинуваченого ОСОБА_4 за попереднім вироком становить 100 годин громадських робіт, тобто відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 72 КК України становить 12 днів позбавлення волі.
Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 72 КК України одному дню позбавлення волі відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту.
Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався та в судовому засіданні прокурором не було заявлено такого клопотання, а тому суд при постановленні вироку не застосовує до нього запобіжного заходу.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць.
Відповідно до ст. 71, ст. 72 КК України ОСОБА_4 остаточне покарання призначити у виді арешту на строк 1 (один) місяць 12 (дванадцять) днів, з поміщенням його до СІЗО №13 Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирок на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1