АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/456/15-к Номер провадження 11-кп/786/321/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категоріяч2ст.186КК-Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Полтавської області матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за апеляційними скаргами старшого прокурора прокуратури м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 лютого 2015 року.

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кременчука Полтавської області, громадянин України, з середньою освітою, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину 2013 року народження, не працюючий що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не маючий судимості,

засуджений:

- за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення вол;.

- за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Згідно із ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді 4-х років позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено повністю. Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 11 800 грн.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно із вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 12 жовтня 2014 року близько 1 години , перебуваючи поблизу будинку № 6 по пр-ту 50 років Жовтня у м. Кременчуці умисно, відкрито застосував до ОСОБА_11 насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, а саме завдав йому удару кулаком в область тім`яної частини голови від чого потерпілий впав, а потім продовжив наносити йому удари ногами по голові, тулубу заподіявши легкі тілесні ушкодження, після чого заволодів барсеткою з грошима в сумі 850 грн., фотоапаратом «Canon Power Shot A 470» вартістю 320 грн., спричинивши шкоду на загальну суму 1 170 грн.

23 жовтня 2014 року близько 02 години 50 хвилин, ОСОБА_7 діючи повторно, умисно, шляхом пошкодження вхідних дверей, проник до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у АДРЕСА_2 , звідки, таємно здійснив крадіжку ноутбука марки «ASUS A52J», вартістю 2000 грн., що належав потерпілому ОСОБА_10 .

01 грудня 2014 року близько 01 години 46 хвилин, ОСОБА_7 діючи повторно, за попередньою змовою з двома невстановленими особами, умисно шляхом пошкодження вхідних дверей, проникли до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у АДРЕСА_3 , звідки таємно здійснили крадіжку 6 піджаків та 3 жилеток чоловічих, загальною вартістю 8 070 грн., що належали потерпілій ОСОБА_12 ..

Не погодившись із вироком суду першої інстанції старший прокурор прокуратури м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 лютого 2015 року відносно ОСОБА_7 , ухвалити новий вирок з призначенням обвинуваченому покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 , призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. В інший частині оскаржуваний вирок суду першої інстанції прокурор просить залишити без зміни.

Апеляційна скарга мотивована неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Зокрема вказує, що районний суд, не визнав, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, як зазначає апелянт, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 65 КК України та постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, не в достатньої мірі врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого..

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію своїх дій, просить призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Доводи апеляційної скарги мотивує суворістю призначеного покарання.

В обґрунтування своїх доводів вказує на ті обставини, що він в повному обсязі визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, щиро розкаявся, активно сприяв досудовому розслідуванню, має постійне місце проживання та на його утриманні знаходиться малолітня дитина 2013 року народження, має позитивні характеристики, частково відшкодував завдану кримінальними правопорушеннями шкоду.

Вважає, що суд першої інстанції не достатньо врахував і те, що він не є суспільно небезпечним та його перевиховання можливо без ізоляції від суспільства.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку учасників судового розгляду а саме:

· прокурора ОСОБА_6 , який не підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції і просив вирок суду алишити без зміни;
· обвинуваченого ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає, що вони не підлягають задоволенню з таких мотивів.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при зазначених у вироку обставинах і кваліфікація його дій за ч.3 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України ніким не оскаржуються.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, а також роз`яснень, що містяться в Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, особу винного, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря нарколога не перебуває, під наглядом у психіатра не знаходиться, згідно повідомлення заступника голови Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області заяв та скарг щодо ОСОБА_7 не надходило, має на утриманні малолітню дитину 2013 року народження.

Після розгляду провадження в суді першої інстанції дружина ОСОБА_7 частково відшкодувала потерпілим шкоду завдану кримінальними правопорушеннями.

Разом з тим, ОСОБА_7 хоча і є особою, що немає судимості, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності, постійного місця роботи та легального джерела доходів не має, що ставить під сумнів його твердження про спроможність ним утримувати сім`ю.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом віднесено визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 не встановлено.

Виходячи з зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 має відбуватися в місцях позбавлення волі та з урахуванням конкретних обставин провадження і даних про його особу, призначив йому покарання за кожне вчинене кримінальне правопорушення в мінімальних розмірах, передбачених санкціями частин статей за вчинені кримінальні правопорушення, а остаточне шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визнавши таке покарання необхідним і достатнім для попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень..

У зв`язку з відсутністю необхідної сукупності пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, підстав для застосування положень ст. 75 КК України, суд першої інстанції не знайшов, не встановлені такі дані і при апеляційному розгляді.

Часткова компенсації потерпілим сум завданої кримінальними правопорушеннями шкоди, за відсутності необхідної сукупності пом`якшуючих покарання обставин, не є безумовною підставою для застосування положень ст. 75 КК України.

За таких обставин доводи апеляційних скарг, як прокурора, так і обвинуваченого про неналежне врахування судом першої інстанції тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та даних про особу обвинуваченого є неспроможними.

Необґрунтованими є також доводи апеляційної скарги прокурора про невизнання судом першої інстанції, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, оскільки суд не може ще раз враховувати, як обтяжуючу покарання обставину, що визначена у відповідній статі Особливої частини КК України (в даному випадку ч. 2 ст. 186 КК України), як ознака злочину, за вчинення якого призначається покарання.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного вироку, не встановлено.

За таких обставин, судова колегія не вбачає підстав для скасування або зміни вироку та призначення обвинуваченому іншого покарання, ніж те, що призначено вироком суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги старшого прокурора прокуратури м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 лютого 2015 року відносно ОСОБА_7 за ч.3ст.185,ч,2ст.186 КК України без зміни.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15 КИСІЛЬ