УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2008 року.
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Гандзюка В.П.,

суддів: Ладики Я.І., Флісака Р.Й.,

з участю прокурора Журавльова Є.Є.,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальну справу за
апеляціями прокурора та
потерпілого ОСОБА_1 на вирок Тисменицького
районного суду від 13 жовтня 2008 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим
вироком

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Калуша та мешканець
АДРЕСА_1, який зареєстрований у
АДРЕСА_2, без освіти, не працював, одружений, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, відповідно до ст.89 несудимий,
громадянин України,

засуджений:

за ст.185 ч.3
КК України, із застосуванням ст.69
КК України, на один рік і два місяці обмеження волі.

Запобіжний захід засудженому до
вступу вироку в законну силу залишено без зміни -

________________________________________________________________________________

Справа
№ 11-520/2008 р. Головуючий
у 1-й інстанції Струтинський Р.Р.

Категорія ст. 185 ч.3 КК України
Доповідач Гандзюк В.П.

тримання
під вартою.

Строк відбування покарання визначено обчислювати з 02
квітня 2008 року з врахуванням терміну його попереднього ув'язнення , виходячи
з розрахунку,що один день позбавлення волі відповідає двом дням обмеження волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної злочином
матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

За вироком суду ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що він за попередньою змовою групою
осіб, повторно, вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням
у житло, при наступних обставинах.

06.02.2008 року ОСОБА_3 разом із невстановленою слідством
особою, справа відносно якого виділена в окреме провадження, викрав у с.Марківці Тисменицького району із
житлового помешкання потерпілої ОСОБА_4
по АДРЕСА_3 іноземну валюту на загальну суму 8023,86 грн.

13.03.2008 року
ОСОБА_3 разом із невстановленою слідством особою викрав у
с.Клубівці Тисменицького району із
будинковолодіння потерпілого ОСОБА_5 по
АДРЕСА_4 іноземну валюту на загальну суму 7093,02 грн.

19.03.2008 року тими ж особами в с. Микитинці
Івано-Франківської міськради з житлового помешкання потерпілої ОСОБА_6 по
АДРЕСА_5 було викрадено гроші в сумі 1700 грн.

22.03.2008 року ті
ж особи в с. Старі Кривотули
Тисменицького району з будинковолодіння
потерпілої ОСОБА_7, розташованого по АДРЕСА_6,
викрали майна на загальну суму
2600 грн. Того ж дня вони були затримані потерпілою та
іншими односельчанами, під час чого ОСОБА_3 повернув викрадене ОСОБА_7

Разом з тим, суд виключив з обвинувачення засудженого
ОСОБА_3. епізод вчинення крадіжки майна потерпілого ОСОБА_1 в с. Драгомирчаги
Тисменицького району 28.03.2008 року, за
недоведеністю.

В своїх апеляціях:

прокурор,
який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, вважає вирок суду
незаконним та просить його скасувати в зв'язку
з істотним порушенням кримінально-процесуального законодавства та
невідповідністю призначеного судом покарання, особі засудженого та тяжкості
вчиненого ним злочину внаслідок м'якості. Просить вирок скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд.

Потерпілий ОСОБА_1 вважає
вирок суду незаконним в частині
виключення з обвинувачення за недоведеністю епізоду вчинення крадіжки його майна та в частині призначеного
засудженому покарання. Просить вирок скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд.

Заслухавши
доповідь судді, прокурора та потерпілого , які підтримали доводи своїх апеляцій, засудженого та його
захисника, які заперечили апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши
викладені в апеляціях доводи, колегія суддів вважає, що вони до задоволення не підлягають.

Висновок суду про доведеність вини засудженого у вчиненні
крадіжок майна потерпілих ОСОБА_4,ОСОБА_3,ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за обставин, які
зазначені у вироку, доведена сукупністю доказів, досліджених в судовому
засіданні , є обґрунтованим та не оскаржується
в апеляціях.

Разом з тим, суд ретельно дослідив зібрані в ході
досудового слідства та в судовому засіданні докази щодо причетності ОСОБА_3. до
злочину відносно потерпілого ОСОБА_1(явка з повинною, відтворення обстановки та
обставин події, пояснення затриманого показання потерпілого та свідка) та
прийшов до обґрунтованого переконання про їх недостатність для доведеності вини
підсудного .

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції обвинувачення не може
ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв'язку з цим у п. 4
постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 р. N 7 "Про
посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина"
роз'яснено, що судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були
докази, якими органи досудового слідства обґрунтовують висновки про винність
особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК. Якщо суд встановить,
що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, то суди повинні визнавати
їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувального вироку.

Суд першої інстанції врахував ці положення і,
встановивши, що докази, які лягли в основу обвинувачення, здобуті з грубим
порушенням права обвинуваченого на захист, правильно визнав їх недопустимими.

Зокрема, обвинувачення ОСОБА_3. у вчиненні крадіжки з
будинку ОСОБА_1 ґрунтувалося на
відібраній явці з повинною та результатах проведеного відтворення обстановки та
обставин події.

Однак , як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3
циганської національності, є неписьменним і в недостатній мірі володіє
українською мовою, а тому вправі був скористатися послугами захисника, участь
якого визнана обов'язковою.

Незважаючи на те, що слідчим 2 квітня 2008 року в порядку
ст. 47 КПК для захисту інтересів затриманого було призначено адвоката,
проведені пізніше такі дії як відібрання
явки з повинною в умовах слідчого ізолятора, відтворення обстановки та обставин
події, а також допит підозрюваного
відбувся без участі призначеного
захисника.

За таких обставин, не спростованими залишилися твердження
ОСОБА_3. про те, що він підписував процесуальні документи, не розуміючи та не
знаючи їх змісту, під тиском працівників
міліції.

При цьому, в судових засіданнях ОСОБА_3 категорично заперечив обвинувачення у вчиненні злочину
відносно ОСОБА_1

Інші докази , в тому числі і показання ОСОБА_3. та свідка
ОСОБА_8 підтверджують тільки факт знаходження
засудженого в день крадіжки в с. Драгомичани, що є недостатнім для
обвинувачення.

З цих показань слідує також і те, що в цей час в селі
Драгомичани були і інші особи, які мали можливість безперешкодно зайти в будинок
потерпілого та вчинити злочин.

Суд правильно оцінив показання потерпілого та свідка і
визнав їх такими, що мають характер
припущення.

З врахуванням наведеного, покликання в апеляціях
прокурора та потерпілого про доведеність вини ОСОБА_3. у вчиненні злочину щодо
ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Без достатніх підстав ставиться в апеляції прокурора і питання про скасування вироку суду
через допущені процесуальні порушення.

Так прокурор вважає, що при зменшенні прокурором, який
брав участь в суді першої інстанції, об'єму обвинувачення підсудному, суд
порушив права потерпілих підтримувати
попереднє обвинувачення в повному обсязі.

Однак, вказане твердження не відповідає матеріалам справи
і є надуманим.

Насамперед,
прокурор дійсно виніс постанову, в якій змінив кваліфікацію злочину із ч.4 на ч.3
ст. 185 КК України, мотивуючи своє
рішення помилковим віднесенням органами досудового слідства суми викраденого
майна до категорії "великих розмірів". При цьому, в постанові сума
викраденого майна у кожного з потерпілих , в тому числі і ОСОБА_1 , залишилася
без змін.

Як вбачається з протоколу судового засідання, потерпілі
ОСОБА_4.,ОСОБА_3,ОСОБА_7. та ОСОБА_6 за власним бажанням участі в справі на час
внесення постанови прокурором не брали, оскільки не мали претензій до
підсудного та просили проводити судовий розгляд без їхньої участі, а тому їх права нічим не були
порушені.

Присутній в
судовому засіданні потерпілий ОСОБА_1 не заперечував проти постанови прокурора
та підтримав фактичний розмір
викраденого в нього майна, що було предметом судового розгляду.

Таким чином, його
права також не були порушені і заперечень з цього приводу в апеляції останній
не зазначав .

В зв'язку з цим, підстав для повернення справи на новий
судовий розгляд з підстав процесуальних порушень суду, зазначених в апеляції
прокурора, немає.

Вказані в апеляції прокурора мотиви неповноти слідства в
частині обвинувачення крадіжки у потерпілого ОСОБА_1 за певних умов можуть бути
підставою для проведення додаткового розслідування, а не нового судового
розгляду, так як суд не повинен виконувати функцію обвинувача та за власною
ініціативою вишукувати невизначені слідством докази.

Що стосується покликання потерпілого ОСОБА_1 на
неправильність вирішення його цивільного позову, то колегія суддів вважає їх
необґрунтованими.

Залишаючи цивільний позов без розгляду суд вказав про те,
що такий був заявлений з порушенням
правил КПК України тільки в кінці судового слідства, а тому не підлягає
розгляду. Крім цього, підсудний був
виправданий за вказаний злочин, а тому рішення судді є правильним.

Не є переконливими і твердження апелянтів про відсутність
у справі обставин , які пом'якшують покарання підсудному.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_3 має на утриманні
трьох малолітніх дітей, після вчинення злочину повністю в добровільному порядку
відшкодував заподіяні злочином збитки потерпілим, які просили його суворо не
карати, сприяв слідству та визнавав себе винним у злочинах, за які засуджений.
Сукупність вказаних обставин є підставою для застування ст. 69 КК України.

Суд першої інстанції врахував ці обставини та призначив
покарання, яке відповідає особі винного. Вважати таке покарання надто м'яким ,
як про це ставиться в апеляціях, немає підстав.

З врахуванням наведеного, а також приймаючи рішення в
межах апеляцій, колегія суддів не встановила законних підстав для скасування
вироку та направлення справи на новий судовий розгляд.

Крім цього, судовою колегією встановлено, що на час
розгляду апеляцій засуджений ОСОБА_3 фактично повністю відбув призначене судом
першої інстанції покарання , а тому
підлягає негайному звільненню з - під варти.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції
прокурора та потерпілого залишити без
задоволення а вирок Тисменицького районного суду від 13 жовтня 2008
року відносно ОСОБА_3. - без змін.

ОСОБА_3
вважати таким,що відбув призначене покарання та звільнити його з під варти
негайно із зали суду.

Головуючий В.П. Гандзюк

Cудді :
Р.Й. Флісак

Я.І. Ладика

Згідно з оригіналом

Суддя В.П.
Гандзюк