АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/4500/14-к Номер провадження 11-кп/786/293/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст.121 КК - Т.З.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі за участю прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника законного представника неповнолітнього неповнолітньогоОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою щодо ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, учня Лубенської СШ №3,

застосовані примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд бабусі ОСОБА_10 за вчинення суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки злочинів, передбачених ч.1 ст.121 та ч.2 ст.125 КК України. Крім того, неповнолітньому обмежено дозвілля і встановлено особливі вимоги до поведінки строком на 2 роки.
Постановлено стягнути з ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , солідарно:
- на користь ОСОБА_12 4424 грн. 10 коп. майнової шкоди та 30000 грн. моральної шкоди;
- на користь ОСОБА_13 5000 грн. моральної шкоди.
Вирішене питання про речові докази.

Згідно ухвали суду, неповнолітній ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що 2 жовтня 2014 року близько 15 год., перебуваючи в будинку потерпілої ОСОБА_12 , розташованому по АДРЕСА_2 , умисно наніс потерпілій удар рукою в обличчя, від якого вона впала, а потім ножем декілька ударів в обличчя та металевою каструлею по голові, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження.

В цей же час, перебуваючи в цьому ж будинку, неповнолітній ОСОБА_9 умисно наніс удар ножем в область підборіддя та декілька ударів металевою каструлею по голові неповнолітнього ОСОБА_14 , внука ОСОБА_12 , який почувши крики останньої про допомогу, забіг до кухні, заподіявши потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали в зв`язку з тим, що суд не визначив строк примусового заходу виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд бабусі ОСОБА_10 , чим порушив вимоги кримінального закону та приписів постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру».

Прохає постановити нову ухвалу, якою встановити щодо неповнолітнього ОСОБА_9 вказаний нагляд строком 2 роки.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора на підтримання апеляційної скарги; захисника, який не заперечував проти встановлення строку нагляду, проте вважав що це можливо зробити шляхом зміни судового рішення, а не постановленням нової ухвали; неповнолітнього та його законного представника, які погодилися з думкою захисника; перевіривши матеріали провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.

Висновки суду про винуватість неповнолітнього ОСОБА_9 в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, неповнолітньому ОСОБА_14 , тобто у вчиненні суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки злочинів, передбачених ч.1 ст.121 та ч.2 ст.125 КК України, ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст.94 КПК України і в апеляційній скарзі не спростовуються.

Також суд обґрунтовано застосував щодо неповнолітнього примусові заходи виховного характеру.
Разом з тим, суд допустив помилку через те, що не визначив строк нагляду, про що слушно зазначив прокурор в апеляційній скарзі. Кримінальним законом (ст.105 КК України) встановлено, зокрема, що у разі застосування до неповнолітнього такого примусового заходу виховного характеру як передача під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання, суд встановлює тривалість цього заходу виховного характеру.
Приписами п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» визначено, що строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).
З огляду на вищевикладене, враховуючи конкретні обставини справи, необхідність забезпечення інтересів неповнолітнього, які полягають в одержанні не тільки належного виховання, а й освіти, лікування, соціальної, психологічної допомоги, а також для досягнення ефекту від примусового заходу виховного характеру, колегія суддів приходить до висновку про передачу неповнолітнього ОСОБА_9 під нагляд бабусі ОСОБА_10 строком на 2 роки.
Доводи прокурора про необхідність постановлення нової ухвали апеляційним судом не ґрунтуються на законі.
Відповідно до ч.3 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру і постановляє свою ухвалу у разі:
1) необхідності правової кваліфікації діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, як більш тяжкого;
2) застосування більш суворого виду примусових заходів медичного чи виховного характеру;
3) скасування необґрунтованої ухвали суду про відмову в застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру та закриття кримінального провадження щодо неосудного або неповнолітнього з тих мотивів, що вони не вчинили діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
В даному випадку місцевий суд передав неповнолітнього під нагляд без визначення строку цього нагляду. Тому обмеження апеляційним судом цього примусового заходу виховного характеру певним строком, про що просить прокурор, не погіршує правового становища неповнолітнього.
Оскільки апеляційна скарга прокурора не містить інших, визначених ч.3 ст.420 КПК України, підстав для скасування ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру і постановлення своєї ухвали апеляційним судом, то оскаржуване рішення підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора, - частковому задоволенню.
Керуючись гл.38, ст.404, ст.405, ст.407, ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 лютого 2015 року щодо неповнолітнього ОСОБА_9 змінити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_9 примусовий захід виховного характеру у виді передачі його під нагляд бабусі ОСОБА_10 строком на 2 роки.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4