Справа № 221/1836/2012
Провадження №11/772/293/2013
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
Доповідач : Бурденюк С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В АЛ А

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

14 березня 2013 року

Колегія суддів судової
палати у кримінальних справах

Апеляційного суду
Вінницької області

в
складі:

головуючого: Бурденюка
С.І.

суддів: Ляліної
Л.М., Ващук В.П.

за участю прокурора:
Миколайчука Д.Г.

захисника: ОСОБА_2

засуджених: ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянула « 14» березня 2013 року у
відкритому судовому засіданні в м.
Вінниці кримінальну справу за
апеляціями прокурора, що приймав
участь у розгляді справи судом першої
інстанції Хоменка П.Л.,
захисників-адвокатів ОСОБА_6, ОСОБА_2,
засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на вирок
Староміського районного суду
Вінницької області від 19 вересня 2012
року , яким , -

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Вінниці,

жителя АДРЕСА_2,

українця, громадянина України,
раніше судимого

17.02.2006 року Подільським районним судом
м. Києва за ст. ст. 309 ч. 2, 71 КК України до
4-х років позбавлення волі, звільнений
02.10.2009 року у зв'язку з відбуттям
покарання

засуджений за ст. 186 ч. 2 КК України до
5-ти років позбавлення волі.

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_4,

уродженця м. Вінниці, жителя
АДРЕСА_3,

українця, громадянина України,
раніше не судимого

16.02.2005 року Замостянськии районним
судом м. Вінниці за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч.
1 ст. 311 КК України до 2-х років 6-ти
місяців позбавлення волі;

09.04.2009 року Староміським районним судом
м. Вінниці за ч. 2 ст. 185 КК України до 240
годин громадських робіт;

28.07.2009 року Староміським районним судом
м. Вінниці за ч. 1 ст. 317, ч. 4 ст. 70 КК
України до 3-х років позбавлення волі із
застосуванням ст.. 75 КК України
звільнений від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 2
роки

засуджений за ст. 198 КК України до 1-го
року позбавлення волі. Відповідно до
ст. 71 КК України частково приєднано
невідбуту частину покарання за
попереднім вироком Староміського
районного суду м. Вінниці від 28.07.2009
року та остаточно призначено покарання
у вигляді 3-х років 6-ти місяців
позбавлення волі.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду, 05.07.2011 р. близько
19.30 год. ОСОБА_3, перебуваючи в квартирі
АДРЕСА_1, застосувавши насильство, яке
не є небезпечним для життя та здоров'я
потерпілого у вигляді нанесення ударів
по голові ОСОБА_7, відкрито викрав його
особисте майно - мобільний телефон
марки «LG», ІМЕІ НОМЕР_1 вартістю 511,49
грн., з сім-карткою оператора зв'язку
«Київстар» вартістю 50 грн., мобільний
телефон марки «Siemens М55», ІМЕІ НОМЕР_2
вартістю 150 грн. та грошові кошти в сумі
20 грн., спричинивши ОСОБА_7 матеріальної
шкоди на загальну суму 731,49 грн.
Викраденим розпорядився на власний
розсуд.

05.07.2011 р. приблизно о 20 год. ОСОБА_4,
знаходячись за місцем свого проживання
АДРЕСА_1, заздалегідь не обіцяючи
отримав від ОСОБА_3 мобільний телефон
марки «LG», ІМЕІ НОМЕР_1, в корпусі
бронзового кольору, вартістю 511,49 грн.,
який завідомо для нього був здобутий
злочинним шляхом, а саме викрадений
ОСОБА_3 цього ж дня близько 19.30 год. у
ОСОБА_7 Усвідомлюючи незаконність
своїх дій, ОСОБА_4 зберігав даний
мобільний телефон за місцем свого
проживання, а саме по АДРЕСА_1.

До початку судового засідання
прокурором відкликана апеляція

У своїй апеляції захисник - адвокат
ОСОБА_6 ставить питання про скасування
вироку Староміського районного суду
Вінницької області від 19 вересня 2012
року. Просить направити справу для
організації додаткового розслідування
для проведення відтворення обстановки
та обставин події злочину, проведення
судово-медичної експертизи визначення
тяжкості тілесних ушкоджень та
механізму їх отримання, проведення
інших слідчих дій, передбачених
нормами КПК України. Свої вимоги
мотивує тим, що досудове слідство по
справі було проведено не всебічно, не
повно, не об'єктивно, в супереч вимогам
ст. 22 КПК України та ст. 62 Конституції
України, а тому по справі було зібрано
недостатньо доказів для закінчення
досудового слідства зі складання
обвинувального висновку для
затвердження його в прокуратурі і
направленням справи в суд.

У своїй апеляції захисник-адвокат
ОСОБА_2 ставить питання про скасування
вироку Староміського районного суду
Вінницької області від 19 вересня 2012
року через невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права та просить
направити справу для організації
додаткового розслідування. Свої вимоги
мотивує тим, що у даній справі не
притягнуто до відповідальності усіх
осіб, зокрема, ОСОБА_8, який
скориставшись ситуацією, фактично
заволодів майном потерплого з метою
помститися тому через неповернення
боргу, а також мати гарантією його
повернення. В даному випадку мало
місце упередженість, однобічність та
неповнота досудового та судового
слідства.

У своїй апеляції засуджений ОСОБА_4
просить постановити новий вирок, яким
пом'якшити міру покарання. Свої вимоги
мотивує тим, що він щиро розкаюється у
вчиненні злочину, має на утриманні
престарілу матір, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка
постійно хворіє і потребує сторонньої
підтримки.

У своїй апеляції засуджений ОСОБА_3
просить вирок Староміського районного
суду Вінницької області від 19 вересня
2012 року скасувати, а справу направити
для організації додаткового
розслідування для проведення
відтворення обстановки та обставин
події злочину. Свої вимоги мотивує тим,
що на досудовому слідстві він був
змушений через тиск з боку працівників
міліції визнати свою вину у вчинені
злочину. У судовому засіданні ОСОБА_4
зізнався, що інший телефон, крім
розбитого ОСОБА_8, йому дав останній, з
метою схову від потерплого в якості
гарантії повернення ним боргу. Раніше
він не хотів викривати ОСОБА_8 та взяв
вину на себе.

Заслухавши доповідача, прокурора
Миколайчука Д.Г.,який зазначив про
законність вироку та заперечував проти
апеляцій засуджених та їх захисників
,захисників-адвокатів ОСОБА_6, ОСОБА_2,
засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які
заперечували проти апеляції прокурора
та підтримали свої апеляції,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляцій, колегія
суддів вважає, що апеляції державного
обвинувача, захисників-адвокатів
ОСОБА_6, ОСОБА_2, засуджених ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 КПК України
вирок суду першої інстанції
перевіряється апеляційним судом в
межах апеляції.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_3
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186
ч. 2 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні
злочину, передбаченого за ст. 198 КК
України ґрунтується на сукупності
доказів, які досліджені та перевірені у
судовому засіданні та яким дана
належна юридична - правова оцінка та
визначена вірна кваліфікація їх дій .

В судовому засіданні засуджений
ОСОБА_3 вину не визнав, наполягав на
тому, що він під час сварки ОСОБА_8 з
потерпілим ОСОБА_7 вдарив останнього
декілька разів долонею по обличчю, щоб
заспокоїти. ОСОБА_3 стверджував, що не
викрадав мобільний телефон
потерпілого. Наполягав, що вказаний
телефон в подальшому опинився у ОСОБА_8
, який той потім розбив його. Зазначив,
що під час досудового слідства давав
зізнавальні показання через тиск з
боку працівників міліції.

Однак, його вина доведена
послідовними показаннями самого
потерпілого ОСОБА_7, які досліджувались
судом та повно підтверджуються і
узгоджуються з показаннями свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9, які чітко в деталях
повідомили про обставини нанесення
засудженим потерпілому ударів та
викрадення у останнього телефону,
заявою потерпілого ОСОБА_7 (т. 1 а.с. №5),
протоколом огляду місця події (т. 1 а.с.
№17-20), протоколом відтворення
обстановки та обставин події (т. 1 а.с.№
63-68), явкою з повинною ОСОБА_3 (т. 1 а.с. №
9), а також показаннями засудженого
ОСОБА_3 під час досудового слідства в
якості підозрюваного (т. 1 а.с.36),
показаннями засудженого ОСОБА_3 під час
досудового слідства в якості
обвинуваченого, в присутності
захисника (т. 1 а.с. №77, 120),. При цьому ні
сам засуджений ОСОБА_3 ні захисник не
заявляли про незаконність методів
ведення досудового слідства . Суд також
вірно дав оцінку показанням
засудженого ОСОБА_3 при попередньому
розгляді справи судом (т. 1 а.с. № 179).

Засуджений ОСОБА_4 вину у вчиненні
злочину у судовому засіданні не визнав.
Пояснив, що ОСОБА_3 під час сварки
ОСОБА_8 з потерпілим вдарив останнього,
через що той впав. ОСОБА_3 допоміг
піднятись потерпілому, при цьому він не
бачив, щоб ОСОБА_3 обшукував
потерпілого ОСОБА_7 У апеляції
засуджений зазначив, що вину у вчиненні
інкримінованого йому злочину він
повністю визнає, щиро розкаюється.

Крім того, вина засудженого ОСОБА_4
безспірно доводиться наступним:
показаннями засудженого ОСОБА_4 під час
досудового слідства в якості
підозрюваного (т. 1 а.с.№40, 71, т. 2 а.с. № 99),
показаннями засудженого ОСОБА_4 при
розгляді справи судом в іншому складі
(т. 2 а.с. №196-213 ), показаннями свідка
ОСОБА_9 під час досудового слідства, яка
пояснила, що вранці наступного дня
ОСОБА_4 показав їй мобільний телефон,
пояснивши, що цей телефон ОСОБА_3 викрав
у ОСОБА_7 і віддав йому, щоб сховати (т. 2
а.с. №15 ). Вказані докази нічим не
спростовані і вірно взяті судом до
уваги при постановленні
обвинувального вироку.

Також судом першої інстанції
досліджено показання свідка ОСОБА_11 у
судовому засіданні, дано їм належну
оцінку.

Доводи викладені в апеляції
засудженого ОСОБА_3 та апеляції
захисника - адвоката ОСОБА_2 про те, що
не притягнуто до відповідальності усіх
осіб, зокрема, ОСОБА_8, є безпідставними
і спростовуються наведеними доказами.

Колегія суддів приходить до висновку
,що показання засуджених ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, які вони давали на судовому
слідстві , при проведенні слідчих дій в
присутності захисників є правдивими та
таким , що відповідають фактичним
обставинам справи.

Суд вірно оцінив позицію ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 як їх бажання уникнути законної
юридичної відповідальності за скоєні
злочини.

Посилання у апеляції захисника -
адвоката ОСОБА_6 про необхідність
організації додаткового розслідування
для проведення слідчих дій,
передбачених нормами КПК України є
необґрунтованими. Так, під час
досудового слідства було належним
чином проведене відтворення
обстановки та обставин події злочину
(т. 1 а.с. №63-68). Щодо проведення
судово-медичної експертизи, то з акту
судово-медичного дослідження
(обстеження) №1800 вбачається, що при
судово-медичному обстеженні ОСОБА_7
було виявлено тілесні ушкодження у
вигляді двох підшкірних гематом в
потиличній ділянці, двох саден в лобній
та лобно-скроневій ділянці справа,
синця в лівій очній ділянці, які
утворились від дії тупих твердих
предметів, відносяться до категорії
легких тілесних ушкоджень (т. 1 а.с. 83).
Тобто, актом судово-медичного
дослідження вже визначено тяжкість
тілесних ушкоджень та механізму їх
отримання.

Посилання в апеляції засудженого
ОСОБА_3 на те, що під час досудового
слідства відносно нього здійснювався
тиск з боку працівників міліції є
непереконливими та такими, що не
відповідають дійсним обставинам
справи.

Так, під час судового розгляду ОСОБА_3
не заявляв про те, що давав зізнавальні
показання під час досудового слідства
через тиск з боку працівників міліції,
а лише вказував, що визнавав свою вину,
оскільки працівники міліції
рекомендували йому так говорити, щоб
отримати умовний термін покарання .

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, під час досудового слідства ні
засуджений ОСОБА_3, ні захисник не
заявляли про незаконність методів на
досудовому слідстві та тиск з боку
працівників міліції, що повністю
суперечить доводам їх апеляцій в цій
частині.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновок суду про винуватість ОСОБА_3 у
вчиненні злочину, передбаченого ст. 186
ч. 2 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні
злочину, передбаченого за ст. 198 КК
України при обставинах, викладених у
вироку є обґрунтованим і
підтверджується доказами,
перевіреними у судовому засіданні,
яким суд дав вірну оцінку та визначив
вірну кінцеву юридичну кваліфікацію, а
доводи апеляцій засуджених та їх
захисників є безпідставними ,
непослідовними та суперечливими , не
підтвердженими матеріалами справи та
доказами .

В ч.2 ст.65 КК України зазначено «Особі
, яка вчинила злочин , має бути
призначено покарання , необхідне та
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів».

Призначаючи покарання засудженому
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції
дотримався вимог ст. 65 КК України, та
при призначенні покарання врахував
ступінь тяжкості вчинених злочинів,
особи винних, всі обставини, що
впливають на вирішення цього питання
та відповідно обрав покарання,
пов'язане з позбавленням волі з
ізоляцією від суспільства, яке є
необхідним та достатнім для
виправлення ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також
попередження вчинення нових злочинів.
Особливу увагу колегія суддів звертає
на те, що засуджені ОСОБА_3 та ОСОБА_4
раніше неодноразово притягувались до
кримінальної відповідальності , разом
з тим відповідних висновків для себе не
зробили, вини у вчиненні злочинів не
визнали не розкаялись.

Відповідно до наведеного вище,
враховуючи ступінь тяжкості скоєних
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 злочинів, даних та
відомостей про їх особи, судова
колегія не знаходить підстав для
пом'якшення призначеного судом першої
інстанції покарання засудженим , а
також для направлення справи для
організації додаткового
розслідування.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України ,
колегія суддів ,

у х в а л и л
а :

Апеляцію захисника-адвоката
ОСОБА_6- залишити без задоволення.

Апеляцію захисника-адвоката ОСОБА_2
- залишити без задоволення.

Апеляцію засудженого ОСОБА_4 -
залишити без задоволення.

Апеляцію засудженого ОСОБА_3 -
залишити без задоволення.

Вирок Староміського районного суду
Вінницької області від 19 вересня 2012
року - залишити без змін.

Судді:

Ляліна Л.М. Бурденюк
С.І. Ващук В.П.

З оригіналом вірно.