Апеляційний суд Рівненської області
__________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України
06 травня 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000427 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з незакінченою вищою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.199 КК України, за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Березнівського району ОСОБА_6 на вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 04 березня 2015 року,

з участю прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката - ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 12 вересня 2014 року приблизно о 22 год. 10 хв., приїхавши автомобілем марки "Ауді А6" сірого кольору на вул. Андріївську в м. Березне Рівненської області, зупинившись неподалік території ТОВ "Українська сірникова фабрика", діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, здійснив оплату ОСОБА_9 за придбання автомобіля марки "Мерседес с220" сріблястого кольору, 1994 року випуску, підробленою іноземною валютою, зокрема 15-ма банкнотами номіналом 100 доларів США з серійними номерами НD62208697A, HD 62208655A, HD 62208693A, HD62208696A, HD 62208654A, HD 62208410A, HD 62208470A, HD 62208412A, HD62208690A, HD 62208699A, HD 62208499A, HD 62208700A, HD 62208686A, HD 62208497A, HD 62208688А, 2006 року емісії, які не відповідають банкнотам, виготовленим на підприємстві, що здійснює випуск цінних паперів даної категорії.

Окрім цього ОСОБА_5 , продовжуючи свою злочинну діяльність, здійснював зберігання та перевезення до місця свого проживання на автомобілі марки "Ауді-А6" сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2001 року випуску, підроблену іноземну валюту, а саме: 3 банкноти номіналом 100 доларів США з серійними номерами HD 62208658A, HD 62208602А, HD 62208689A, 2006 року емісії, які не відповідають банкнотам, виготовленим на підприємстві, що здійснює випуск цінних паперів даної категорії, під час чого при в`їзді в м.Рівне був зупинений працівниками ВДАІ при УМВС України в Рівненській області, під час чого було виявлено та вилучено вищевказані кошти.

Вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 04 березня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.199 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в сумі 3400 гривень.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Судом при призначенні покарання застосовано ст.69 КК України та незаконно призначено покарання у виді штрафу в розмірі 3400 гривень. Крім того, у резолютивній частині вироку суд не прийняв рішення про відшкодування процесуальних витрат. Просить вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 04 березня 2015 року в частині призначення покарання скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.199 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати, понесені на залучення експертів, в сумі 1671, 30 гривень.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що при постановленні вироку судом першої інстанції дотримано вимог ст.ст.65, 69 КК України та покарання призначено у відповідності із зазначеними нормами кримінального права. Він щиро розкаявся у скоєному злочині, вину визнав, раніше не судимий, є потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку в нарколога та психіатра не знаходиться, не встановлено обтяжуючих відповідальність обставин, його діями державі економічної шкоди не завдано, тому ст.69 КК України застосована законно і обґрунтовано. Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок суду без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зазначених вимог суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.199 КК України, сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Разом з тим, доводи прокурора в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок м`якості заслуговують на увагу.

Згідно статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст.199 КК України, є тяжким злочином, санкція за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

При застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_5 ст.69 КК України судом першої інстанції враховано характер та тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, є потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС, щире каяття обвинуваченого. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено. Однак, на думку колегії суддів цих обставин для застосування ст.69 КК України є недостатньо.

Відповідно до ст.69 КК України, суд, умотивувавши своє рішення, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, може призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Відповідно до аб.2 п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній послатися на ч.1 ст.69 КК України.

Однак, в порушення ст.69 КК України, судом у мотивувальній частині вироку не наведено пом`якшуючих покарання обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, та належним чином рішення не умотивовано. Крім того, у резолютивній частині вироку судом не зазначено посилання на ст.69 КК України.

Переконливих аргументів щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 ст.69 КК України суд у вироку не навів, а тому на думку колегії суддів, рішення суду про призначення йому покарання у виді штрафу є необґрунтованим та не відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Разом з тим, доводи прокурора в апеляційній скарзі про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.75 КК України, колегія суддів вважає слушними.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом п.2 та п.4 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання, та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

За наведених обставин, вирок суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання підлягає скасуванню внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням нового вироку апеляційним судом.

На переконання колегії суддів, призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді штрафу є безпідставним та явно несправедливим через м`якість.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який позитивно характеризується, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, є потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття. Колегія суддів вважає, що для виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 , а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів, необхідним і достатнім буде покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк в межах санкції ч.1 ст.199 КК України із звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України.

Відповідно до положень ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою судом зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Згідно п.8 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити відомості щодо розміру витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування).

Покликання прокурора в апеляційній скарзі щодо вирішення витрат на залучення експертів заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 зазначено, що розмір витрат на залучення експертів під час досудового розслідування в загальній сумі становить 1671, 30 гривень.

Згідно ч.2 ст.122 КПК України, залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

За змістом ч.2 ст.124 та ст.374 КПК України, суд вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат у разі ухвалення вироку. При цьому у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином, орган досудового розслідування та прокурор не повинні нести витрати на залучення експертів спеціалізованих державних установ, оскільки проведення таких експертиз здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України. Разом з тим, суд має стягнути з обвинуваченого на користь держави такі витрати. Однак, судом першої інстанції у резолютивній частині не зазначено про відшкодування процесуальних витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Березнівського району ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 04 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.199 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати, понесені на залучення експертів, в сумі 1671, 30 гривень.

В решті вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 04 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий: __________________ ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3