У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого - судді Пойди М.Ф.,

суддів
Квасневської Н.Д., Бех М.О.,

за участю прокурора Саленка
І.В.,

засудженої ОСОБА_1,

захисника
ОСОБА_2

розглянула в судовому засіданні
кримінальну справу за касаційною
скаргою засудженої ОСОБА_1 на вирок
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 26 квітня 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Запорізької
області від 29 липня 2013 року щодо неї.

Вироком Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2013 року
засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України, не судиму,

- за ч. 1 ст. 115 КК України на 10 років
позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької
області від 29 липня 2013 року вирок
залишено без зміни.

За вирком суду ОСОБА_1 засуджена за
умисне вбивство, а саме за те, що вона 28
липня 2012 року приблизно о 23 год. 40 хв.,
знаходячись у будинку АДРЕСА_1,
перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння, під час сварки із ОСОБА_3, на
грунті особистих неприязних відносин,
умисно з метою позбавлення життя
потерпілого, нанесла йому один удар
ножем в область грудної клітки справа,
спричинивши тяжке тілесне ушкодження,
яке перебуває у прямому причинному
зв'язку з настанням смерті потерпілого.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_1
порушує питання про скасуванню
постановлених щодо неї судових рішень
та направлення справи на новий судовий
розгляд з підстав неправильного
застосування кримінального закону та
порушення кримінально-процесуального
закону. Вважає, що поза увагою суду
залишилося те, що вона не мала умислу на
позбавлення життя чоловіка і, будучи в
стані необхідної оборони, перевищила
її межі, захищаючись від неправомірних
дій потерпілого. Вважає, що її дії слід
перекваліфікувати з ч. 1 ст. 115 КК
України на ст. 118 КК України із
призначенням відповідного більш
м'якого покарання. Зазначає, що
апеляційний суд необгрунтовано
залишив її апеляційну скаргу без
задоволення, а вирок - без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
засудженої та захисника на підтримання
касаційної скарги, думку прокурора,
який вважав, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
касаційної скарги та заперечення
ОСОБА_4 - представника потерпілого
ОСОБА_5 про необхідність залишення
судових рішень без зміни, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а судові
рішення без зміни з таких підстав.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність в її діях
складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115
КК України, у зв'язку з тим, що вона
вчинила вбивство ОСОБА_3, перебуваючи у
стані необхідної оборони, аналогічні
її поясненням в суді першої інстанції,
а також доводам, викладеним в її
апеляції, які були визнані
необгрунтованими, оскільки не знайшли
підтвердження перевіреними в судовому
засіданні та належно оціненими
доказами.

Так, судом не було встановлено, щоб
потерпілий ОСОБА_3 напередодні події
вчинив такі дії, які б загрожували
життю чи здоров'ю засудженої ОСОБА_1, що
свідчить про відсутність обставин, за
яких вона могла би вбачати реальну
загрозу з боку потерпілого.

Висновок суду про доведеність вини
засудженої у вчиненні умисного
вбивства, підтверджується показаннями
потерпілого ОСОБА_5, свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, даними протоколів слідчих дій:
огляду місця події, впізнання
предметів (ножа) за участю засудженої,
висновком судово-медичної експертизи
про характер, ступінь тілесних
ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_3,
локалізацію, механізм заподіяння,
причину смерті потерпілого.

Таким чином, суд повно і всебічно
дослідив зібрані у справі докази, дав
їм належну оцінку і дійшов
обґрунтованого висновку про
доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні
злочину, за який її засуджено. Дії
ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1
ст. 115 КК України.

Як убачається зі змісту вироку, суд,
призначаючи ОСОБА_1 покарання, урахував
тяжкість вчиненого злочину, який є
особливо тяжким, особу винної, яка
вперше притягується до кримінальної
відповідальності, злочин вчинила у
стані алкогольного сп'яніння, та
призначив покарання у межах санкції ч. 1
ст. 115 КК України. Призначене засудженій
покарання відповідає вимогам ст. 65 КК
України, воно є необхідним для її
виправлення та попередження нових
злочинів.

Розглядаючи в апеляційному порядку
справу щодо ОСОБА_1, суд апеляційної
інстанції дотримався вимог ст. 377 КПК
України 1960 року, проаналізував всі
доводи апеляції щодо незаконності
вироку суду першої інстанції, дав
вичерпну відповідь на всі доводи
апеляції засудженої, та обґрунтовано
залишив її без задоволення,
мотивувавши своє рішення належним
чином.

Перевіркою матеріалів кримінальної
справи не встановлено порушень вимог
кримінально-процесуального закону, що
ставили б під сумнів обґрунтованість
та законність постановлених щодо
ОСОБА_1 судових рішень.

Керуючись статтями 394-396, 398 КПК України
від 28 грудня 1960 року та пунктами 11, 15
Перехідних положень КПК України від 13
квітня 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя від 26 квітня 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Запорізької
області від 29 липня 2013 року щодо ОСОБА_1
залишити без зміни.

С у д д і :

М.Ф. Пойда Н.Д. Квасневська М.О. Бех