Справа № 11-657/2008 р. Головуючий у 1 інстанції Іващенко А.І.
ст. 121 КК Доповідач Акуленко С.О.
06 листопада 2008 року. Колегія суддів судової палати з кримінальних справ
апеляційного суду Чернігівської області в складі:
Суддів
Акуленко С.О., Сердюка О.Г.
участю прокурора Євхименко В.В.
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
засуджених
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляціями
засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6, адвокатів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вирок
Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 червня 2008
Цим вироком ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Грем'яч, Новгород-Сіверського району,
Чернігівської області, українець, громадянин України, з незакінченою вищою
освітою, неодружений, працюючий робітником райсількомунгоспу, мешканець
АДРЕСА_1, раніше не судимий,
засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України
- до 7 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 296 КК України - до 3 років
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,
остаточно призначено 7 років позбавлення волі.
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець та мешканецьАДРЕСА_2,
українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, має
на утриманні малолітню дитину 2005 року народження, працюючий робітником ЗАТ
«Новгород-Сіверський сирзавод», раніше не судимий,
засуджений за ч. 2 ст. 121 КК
України - до 7 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 296 КК України - до 3 років
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,
остаточно призначено 7 років позбавлення волі.
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець і мешканець АДРЕСА_3,
українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працюючий,
раніше не судимий,
засуджений за ч. 2 ст. 121 КК
України - до 7 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 296 КК України - до 3 років
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,
остаточно призначено 7 років позбавлення волі.
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець та мешканець АДРЕСА_4, з середньою спеціальною освітою, неодружений,
працюючий менеджером ПП «Зиневич І.В.» м. Київ, раніше не судимий,
засуджений за ч. 2 ст. 296 КК
України до 3 років 6 місяців позбавлення
На підставі ст. 75 КК України,
звільнений від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком 2
роки 6 місяців та відповідно до ст. 76 КК України покладено обов'язки:
повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання
або роботи та з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої
Цим же вироком частково задоволено
заявлений по справі цивільний позов та стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 90 000 грн. в рахунок відшкодування завданих злочином
матеріальних збитків та 105 000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди.
За вироком суду, 13 травня 2004 року,
біля 01 години, ОСОБА_4, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, разом з
ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, переслідуючи мету грубого порушення громадського
порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою
зухвалістю, знаходячись біля кафе-бару „Сіверянка”, розташованого в парку ім.
Т.Г. Шевченка, м. Н.-Сіверський, грубо порушуючи громадський порядок, в присутності
сторонніх громадян, безпричинно, з застосуванням насильства, нанесли численні
удари руками та ногами по різних частинах тіла ОСОБА_9 та ОСОБА_10, зокрема
ОСОБА_7 спочатку завдав одного удару в область голови ОСОБА_10, заподіявши
побої, після чого разом з ОСОБА_6 нанесли потерпілому ОСОБА_11 численні удари
руками та ногами по голові, верхніх, нижніх кінцівках та тулубу, внаслідок чого
спричинили потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які відносяться до категорії
легких, а ОСОБА_4 разом ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який після побиття ОСОБА_9
приєднався до останніх, завдали потерпілому ОСОБА_10 численні удари руками та
ногами по верхніх та нижніх кінцівках, по тулубу - не менше 3-4 ударів, в
область голови - не менше 5-6 ударів, внаслідок чого спричинили як легкі
тілесні ушкодження так і тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової
травми з наявністю крововиливів під м'яку мозкову оболонку обох півкуль
головного мозку, крововиливів в м'які покрови голови, спадин волосяної частини
голови та обличчя які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, від
яких настала смерть потерпілого ОСОБА_10
Не погоджуючись з вироком суду, засуджений
ОСОБА_5 подав апеляцію, в якій вказує, що він незаконно визнаний винним та
притягнутий до відповідальності за ст. 121 ч. 2 КК України, оскільки ударів по
голові він не наносив, потерпілого бив ОСОБА_4. Також вважає, що суд
призначив занадто сувору міру покарання.
Тому просить вирок змінити, виправдати його за ст. 121 ч. 2 КК України, а за
ст. 296 ч. 2 КК України застосувати Закон України „Про амністію”.
Засуджений ОСОБА_6 у своїй апеляції вказує, що потерпілого ОСОБА_10 він не
бив, його бив ногою по голові ОСОБА_4, тому вважає, що він незаконно засуджений
за ст. 121 ч. 2 КК України. Просить виправдати його за цією статтею, а до
покарання за ст. 296 ч. 2 КК України застосувати ст. 75, 76 КК України.
Адвокат ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_4 подав апеляцію, в якій
зазначає, що призначаючи покарання суд не в повній мірі врахував вимоги ст. 65
КК України, тому призначив його підзахисному занадто сувору міру покарання.
Просить вирок змінити, застосувати до призначеного покарання ст. 69 та ст. 75
Адвокат ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_6, також подав апеляцію, у
якій вказує, що усіма матеріалами кримінальної справи було встановлено, що
удари по голові ОСОБА_10 умисно наносив ногами взутими у кросівки засуджений
ОСОБА_4, що говорить про те, що відповідальність за ст. 121 ч. 2 КК України
повинен нести лише він один, а інші за ст. 296 ч. 2 КК України. Тому просить
вирок змінити, виправдати ОСОБА_6 за ст. 121 ч. 2 КК України, а до ст. 296 КК
застосувати ст. 75 КК України.

Засуджений ОСОБА_7 апеляції на вирок суду не подавав.

В засіданні апеляційного суду засуджений ОСОБА_4 підтримав подану адвокатом
ОСОБА_1 апеляцію, просив застосувати до нього ст. ст. 69 та 75 КК України,
оскільки він щиросердно кається у скоєному, частково відшкодовує завдані
потерпілій збитки, більше ніяких злочинів не вчиняв, хворі батьки потребують
його допомоги, а тому вважає, що небезпеку для суспільства він не становить,
буде більше корисним перебуваючи на волі.

Засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_6, також підтримали подані ними апеляції,
вважали, що суд прийшов до хибного висновку про їх винуватість у заподіянні
тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10, від яких настала його смерть. Удари в
голову наносив лише ОСОБА_4, який і повинен нести відповідальність. Вони били
його по іншим частинам тіла. Тому просили вирок змінити, виправдати їх за ст.
121 ч. 2 КК України, а до покарання за ст. 296 ч. 2 КК України застосувати ст.
75 КК України, або Закон України „Про амністію”.

Засуджений ОСОБА_7, підтримав апеляції ОСОБА_5 та ОСОБА_6, просив їх
задовольнити.

На думку адвоката ОСОБА_1, суд першої інстанції не у повній мірі врахував
усі обставини, передбачені ст. 65 КК України і призначив занадто сувору міру
покарання засудженому ОСОБА_4. Тому просив до призначеного покарання
застосувати ст. ст. 69 та 75 КК України.

Адвокат ОСОБА_3 підтримала апеляцію ОСОБА_5, просила її задовольнити,
оскільки вини її підзахисного у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень немає, то
і відповідальність він повинен нести тільки за вчинення хуліганських дій.
Просила виправдати його за ст. 121 ч. 2 КК України, а до ст. 296 ч. 2 КК
України застосувати амністію.

Адвокат ОСОБА_2 вважав, що усіма матеріалами кримінальної справи було
встановлено, що удари по голові ОСОБА_10 умисно наносив ногами взутими у
кросівки ОСОБА_4, який і повинен нести за це відповідальність, а інші тільки за
ст. 296 ч. 2 КК України. Просив вирок змінити, виправдати ОСОБА_6 за ст. 121 ч.
2 України та до призначеного покарання застосувати ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, думку прокурора, який вважав, що вирок
суду постановлений на досліджених у судовому засіданні доказах, є законним та
обґрунтованим, підстав для задоволення поданих апеляцій та зміни вироку суду
немає, перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів приходить до
наступного висновку.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України відповідає
фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними по справі та
перевіреними в судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.

На досудовому слідстві та в судовому засіданні засуджений
ОСОБА_4 показував, що спочатку ОСОБА_7 наніс удар потерпілому ОСОБА_10 від чого
той впав, а потім його лежачого били ногами ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Дані свідчення
об'єктивно узгоджуються з іншими матеріалами справи, а саме:

З досліджених в судовому засіданні показів потерпілого ОСОБА_9 вбачається,
що 12.05.2004 року він разом з ОСОБА_10 прийшли до бару в м. Н.-Сіверському за
цигарками. Між ними та місцевими мешканцями виник конфлікт, під час якого його
побили, а його товариша було вбито.

Свідок ОСОБА_12 показував, що 12.05.2004 року він знаходився біля
кафе-бару. Після 1 години біля бару почув голоси, а коли повернувся , то
побачив, що біля сходів бару, на землі лежав чоловік. Його обступили незнайому
йому будівельники, ОСОБА_4, ОСОБА_20, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та можливо ОСОБА_13.
Лежачий чоловік вже не рухався.

З показів свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вбачається, 13.05.2004
року біля 1 години, біля кафе-бару „Сіверянка” між будівельниками та місцевими
мешканцями виник конфлікт.

Свідок ОСОБА_17 на досудовому слідстві показував, що 13.05.2004 року біля 1
години він знаходився біля кафе-бару „Сіверянка” і бачив, як до кафе підійшли
два приїжджих будівельники. До них підійшли ОСОБА_4 і ОСОБА_6, які були в стані
алкогольного сп'яніння. ОСОБА_6 попросив у будівельників цигарку, хоча при
цьому ОСОБА_6 курив. Потім ОСОБА_4 та ОСОБА_6 почали вимагати від будівельників
ящик пива та дві пляшки горілки. ОСОБА_9 відповів, що нічого купувати не буде.
Тоді ОСОБА_6 вдарив його рукою в обличчя. Потім чи ОСОБА_6, чи ОСОБА_4 наніс ще
один удар в обличчя потерпілому і той
упав на землю. В цей час до ОСОБА_10 підбіг ОСОБА_7 і ОСОБА_18. ОСОБА_7 вдарив
його рукою в обличчя, від чого останній впав та вдарився головою об край
бетонного вимощення, після чого будівельник будь-яких рухів не робив. Хто його
бив він не бачив. Але бачив, як до лежачого ОСОБА_10 підбігли ОСОБА_6 і
ОСОБА_4, оточили його і почали бити ногами. При цьому ОСОБА_6 і ОСОБА_4
знаходилися біля голови. Побачивши, що будівельник не подає ознак життя, хлопці
залишили потерпілого.

Аналогічні покази давав на досудовому слідстві свідок ОСОБА_19, який
стверджував, що під час конфлікту між будівельниками та місцевими мешканцями
він бачив як потерпілого ОСОБА_10 били ОСОБА_4,ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в голову та
різним частинам тіла ногами.

Згідно протоколу огляду місця події (т. 1 а.с. 12-14) біля кафе „Сіверянка”
був виявлений труп чоловіка з тілесними ушкодженнями.

Давши оцінку зазначеним доказам, суд обґрунтовано визнав показання
потерпілого та свідків достовірними. При цьому суд правильно зазначив, що
доводи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що вони потерпілого ОСОБА_10 по голові не
били, били по іншим частинам тіла, його бив ногами по голові ОСОБА_4, не є
переконливими, суперечать зібраним доказам і спростовуються даними висновків
судово-медичних експертиз із яких убачається, що смерть ОСОБА_10 настала
внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень у вигляді черепно-мозкової
травми. В область голови було нанесено не менш 5-6 ударів і відсутні дані за
утворення таких ушкоджень внаслідок падіння після надання тілу прискорення (т.
1 а.с. 176-182, 201-204).

Згідно з матеріалами справи та відповідно до показань засуджених ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 при побитті потерпілого кожен із них завдав по декілька
ударів по тулубу, ногах ОСОБА_10, після чого припинили свої дії.

Таким чином, суд першої інстанції, установив і зазначив у вироку, що
засуджені попередньо домовилися на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та
були співучасниками вчиненого щодо потерпілого злочину.

Ураховуючи всі обставини вчинення злочину, спосіб заподіяння тілесних
ушкоджень потерпілому, причини припинення злочинних дій, а також поведінку
засуджених і потерпілого, яка передувала події, колегія суддів дійшла висновку,
що дії засуджених органами досудового слідства та судом кваліфіковані за ст.
ст. 121 ч. 2 та 296 ч. 2 КК України вірно.

Посилання засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_2 про те, що від
дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не могла настати смерть ОСОБА_10 є необґрунтованими,
оскільки завдаючи потерпілому удари, засуджені усвідомлювали, що такими діями
заподіюють тілесні ушкодження, небезпечні для його життя, та передбачали, що
від таких дій може настати смерть потерпілого, але легковажно розраховували на
її відвернення, тобто ставлення засуджених до наслідків, що настали, було
необережним.

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстав для виправдання ОСОБА_5
та ОСОБА_6 за ст. 121 ч. 2 КК України немає і їх апеляції та апеляція адвоката
ОСОБА_2 в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає
покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та
обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має
бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання засудженим, суд у відповідності з
вимогами ст. 65, 66 КК України призначив його враховуючи ступінь тяжкості
вчиненого злочину, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання, особи
винних, які раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися,
задовільно характеризуються за місцем проживання, ОСОБА_4 щиросердно покаявся у
скоєному, відшкодовує завдані збитки.

Тому колегія суддів вважає, що покарання, яке призначено засудженим
відповідає характеру і ступеню суспільної небезпечності вчиненого ними, даним,
що характеризують їх особи та всім обставинам справи і є справедливим та не
знаходить підстав для пом'якшення покарання.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 377 КПК України колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляції засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6, адвокатів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити
без задоволення, а вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської
області від 05 червня 2008 року, щодо засудження ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 - без зміни.

С у д д і :

С.О. Акуленко О.С. Щербаков О.Г. Сердюк