АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-369-
2007 р. Головуючий у 1-й
Категорія : ст.185 ч.І КК
України Доповідач
апел.інст.:Тимошевський В.П.,
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Миколаївської
області у складі:

головуючого Карпія
В.М.,

суддів Губи
О.О., Тимошевського В.П.,

за участю
прокурора ОСОБА_4,

засудженого ОСОБА_1

15 травня 2007 року розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1, на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2007 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, уродженець м. Миколаєва, українець, громадянин України, з
неповною середньою освітою, не працюючий, проживаючий АДРЕСА_1, судимий:

-18 березня 2005 року Ленінським
районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.289 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК
України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням , з іспитовим
строком на 2 роки.

Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_1 покладено обов'язки: повідомляти
органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або
навчання; -двічі на місяць з'являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи ,

-засуджений за ч.2 ст. 186
КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст.
71 КК України за сукупністю злочинів до призначеного покарання частково приєднано
невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2005 року, і
остаточно ОСОБА_1 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців.

Згідно вироку ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що 31 грудня 2006 року приблизно в
15-00 год., перебуваючи
поруч будинку АДРЕСА_1, по
раптово виниклому умислу на відкрите викрадення чужого майна, підійшов до
ОСОБА_2 і застосував до нього насилля що не є небезпечним для життя чи
здоров'я, наніс два удара
в область голови, з руки вихопив і відкрито викрав мобільний телефон «Сіменс
АХ 75» вартістю
620 грн., з
сім картою мобільного оператора «Київстар» вартістю 50грн. , на рахунку якого
були грошові кошти в сумі 1грн. 77
коп., чим причинив матеріальну шкоду на загальну суму 671 грн. 77 коп. Чужим
майном розпорядився на свій розсуд.

Засуджений ОСОБА_1, в апеляції визнаючи вину у вчиненні відкритого
викрадення чужого майна не оспорюючи кваліфікації його дій судом, просить вирок
змінити і пом'якшити покарання.

На думку засудженого, суд при призначенні йому покарання не врахував:
тяжкий сімейний стан, що він виховувався без батька, що його мати ОСОБА_3 є
інвалідом другої групи з 1999 року, що він активно сприяв розкриттю злочину і є
єдиним кормильцем в сім'ї.

Засуджений вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи допустив
порушення його права на захист, оскільки розпочав судове слідство по справі 27.02. 2007 року і закінчив
його в той же день.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_1, на підтримку
апеляції, який просив вирок змінити і пом'якшити покарання, думку прокурора
ОСОБА_4, про залишення вироку без зміни, вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з
слідуючих підстав.

Висновок суду щодо винності ОСОБА_1 у вчиненні відкритого викрадення чужого
майна поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я
потерпілого за обставин викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам
справи і грунтуються на ретельно досліджених у судовому засіданні доказах.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.2 ст. 186 КК України як
відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством , яке не є
небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого є правильною і в апеляції не
оспорюється.

Згідно з ч.2 ст. 65 КК
України особі, яка вчинила злочин ,
має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Згідно з роз'ясненням, що містяться в абзаці 2 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 24 жовтня 2003 року №7 зі змінами , внесеними
постановою Пленуму від 10
грудня 2004 року №18 «Про практику
призначення судами кримінального покарання», при обранні покарання у кожному
конкретному випадку суд зобов'язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого
злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом'якшують і обтяжують
покарання.

Доводи засудженого про те, що суд недостатньо врахував обставини які
пом'якшують його покарання безпідставні.

Як видно з матеріалів справи і вироку, при визначенню ОСОБА_1, покарання
суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого
злочину, який за кваліфікацією злочинів за ст.12 КК України відноситься до
тяжкого, дані про особу, його посередню характеристику за місцем проживання, та
обставину яка пом'якшує покарання, каяття у вчиненому.

Крім того суд врахував, що ОСОБА_1 вчинив злочин після звільнення його від
відбування покарання з випробуванням, за попереднім вироком Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2005 року, тому до покарання
призначеного ОСОБА_1 за новим вироком, суд обгрунтовано застосував ст. 71 КК
України частково приєднав невідбуте покарання за попереднім вироком.

Таким чином, визначене ОСОБА_1 покарання є справедливим, підстав для зміни
вироку та пом'якшення покарання як того просить винний, колегія суддів не
знаходить.

Доводи засудженого про те, що під час розгляду справи судом було порушено
його право на захист є безпідставними.

З даних протоколів від 01.01.
2007 року (а.с.9 та 11-12)вбачається, що після роз'яснення підозрюваному ОСОБА_1
права на захист, останній не бажав послуг захисника, крім того, після
затримання підозрюваного у вчиненні злочину, ознайомившись з ч.2ст. 21 КПК України
після роз'яснення йому права мати захисника, ОСОБА_1 заявив, що від участі
захисника відмовляється, про що засвідчив своїм розписом.

До того ж, зі змісту протоколу від 15.01. 2007 року про
об'явлення обвинуваченому про закінчення досудового слідства і пред'явлення
матеріалів справи(а.с. 48)
видно, що ОСОБА_1 з матеріалами кримінальної справи ознайомився в повному
обсязі, заяв, клопотань і доповнень не мав.

В судовому засіданні після роз'яснення підсудному процесуальних прав на
захист ОСОБА_1 заявив що послуг захисника не потребує, захист своїх інтересів
бере на себе.

З огляду на вищевикладене, немає підстав вважати що суд порушив право
ОСОБА_1 на захист.

Керуючись ст
.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 27
лютого 2007 року у
відношенні ОСОБА_1, залишити без зміни.