Дзержинський районний суд м.Харкова
52в м. м. Харків Харківська область
В И Р О К Іменем України м. Харків, 29
листопада 2013 рокуСправа № 638/8978/13-к
1/638/407/13Дзержинський районний суд міста
Харкова у складі:

головуючого - судді Купіної М.А.,

за участю:

секретарів судового засідання Саєнко
С.Г., Олійник О.В.,

прокурорів Аракеляна В.О., Клочко Н.О.,

потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

представника потерпілих ОСОБА_3,

захисників: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_7, який народився в с. Коробово
Зміївського району Харківської
області ІНФОРМАЦІЯ_5, українець,
громадянин України, освіта вища (на
момент скоєння злочину - незакінчена
вища), не працює, зареєстрований і
проживає по АДРЕСА_1, одружений, на
утриманні має малолітню дитину: ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, на обліку у лікарів
нарколога та психіатра не перебуває,
раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2
ст.286 КК України, -

установив:

2 червня 2010 близько 15 годин 00 хвилин
ОСОБА_7 в порушення п. 2.1. «а» Правил
дорожнього руху України, згідно якого:
«водій механічного транспортного
засобу повинен мати при собі
посвідчення водія на право керування
транспортним засобом відповідної
категорії», не маючи права на керування
транспортним засобом категорії «а», а
саме мотоциклом «Ява - 350» р.н. НОМЕР_1, що
належить його братові ОСОБА_9, керуючи
технічно справним мотоциклом «Ява - 350»
р.н. НОМЕР_1, слідував в сел. Гайдари
Зміївського району Харківської
області з боку будинку АДРЕСА_1 в
напрямку біологічної станції зі
швидкістю не менше 100 км/год., чим грубо
порушив вимоги п. 12.4 12.9 «б» Правил
дорожнього руху України, згідно з якими
:

- п. 12.4 - «У населених пунктах рух
транспортних засобів дозволяється зі
швидкістю не більше 60 км/год.;

- п. 12.9 «б» водієві забороняється -
«Перевищувати максимальну швидкість,
зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці
дороги, де встановлено дорожні знаки
3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на
якому встановлено розпізнавальний
знак відповідно до пункту «і» пункту 30.3
цих правил».

На шляху прямування по ділянці вул.
Піонерській, що знаходиться навпроти
будинку № 18 по вул. Партизанській у сел.
Гайдари Зміївського району
Харківської області водій ОСОБА_7,
грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 12.3 Правил
дорожнього руху України, згідно яких:

п. 1.5 - «Дії або бездіяльність учасників
руху та інших осіб не повинні
створювати небезпеку чи перешкоду для
руху, загрожувати життю або здоров'ю
громадян, завдавати матеріальних
збитків...»;

п. 12.3 - «У разі виникнення небезпеки для
руху або перешкоди, яку водій
об'єктивно спроможний виявити, він
повинен негайно вжити заходів для
зменшення швидкості аж до зупинки
транспортного засобу або безпечного
для інших учасників руху об'їзду
перешкоди...» ,

Внаслідок чого ОСОБА_7 допустив наїзд
на пішохода ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка
йшла по лівій стороні проїжджої
частини по ходу руху мотоцикла «Ява -
350» попереду нього в попутному
напрямку.

Після чого в порушення п.п. 2.10 «а», 2.10
«б», 2.10 «в», 2.10 «г», 2.10 «д», 2.10 «е» Правил
дорожнього руху України, згідно з якими
в разі причетності до
дорожньо-транспортної пригоди водій
зобов'язаний:

п. 2.10 «а» - негайно зупинити
транспортний засіб і залишатися на
місці пригоди;

п. 2.10 «б» - увімкнути аварійну
сигналізацію і встановити знак
аварійної зупинки;

п. 2.10 « в » - не переміщати транспортний
засіб і предмети , які мають відношення
до події;

п. 2.10 «г» - вжити можливих заходів для
надання першої медичної допомоги
потерпілим;

п. 2.10 «д» - повідомити про
дорожньо-транспортну пригоду орган чи
підрозділ міліції, записати прізвища
та адреси очевидців, чекати прибуття
працівників міліції;

п. 2.10 «е» - прийняти всі можливі заходи
для збереження слідів пригоди,
огородження їх та організувати об'їзд
місця події,

ОСОБА_7 не залишився на місці події, не
встановив знак аварійної зупинки,
перемістив самовільно транспортний
засіб і предмети, що мають відношення
до дорожньо-транспортної пригоди, не
вжив заходів до надання першої
медичної допомоги потерпілій.

В результаті даної пригоди пішоходу
ОСОБА_10 були заподіяні тяжкі тілесні
ушкодження, небезпечні для життя у
виді: відкритої черепно-мозкової
травми (садно в лівій скроневої
області, перелому кісток основи черепа
в лівій середній черепній ямці,
крововиливи над і під тверду мозкову
оболонку в лівій
скронево-тім'яно-потиличної області,
крововиливу під м'які мозкові оболонки,
вогнища забиття - розтрощення кори на
латеральній поверхні лівої скроневої
частки головного мозку); садна на
верхній поверхні області проекції
лівого плечового суглоба і закритого
косо поперечного перелому лівої
ключиці в зовнішній третині; садна на
грудях зліва і в проекції ості лівої
клубової кістки; садни на зовнішній
поверхні області проекції правого
ліктьового суглоба, на долонній і
тильній поверхнях правої кисті біля
основи 1 пальця і на зовнішній поверхні
лівого стегна у верхній третині, синців
на передній поверхні області проекції
правого колінного суглоба і на
передній поверхні області проекції
лівого гомілковостопного суглоба, від
яких вона ІНФОРМАЦІЯ_6 померла в
Обласній клінічній лікарні м. Харкова.

Порушення правил безпеки руху водієм
ОСОБА_7 виразилося в тому, що він,
керуючи транспортним засобом,
перевищив допустиму швидкість руху в
населеному пункті, при виникненні
небезпеки для його руху у вигляді
пішохода ОСОБА_10, що рухалася по лівій
стороні проїжджої частини по ходу його
руху попереду в попутному з ним
напрямку, яку він об'єктивно міг
оглядати, своєчасно не вжив заходів для
зменшення швидкості аж до зупинки
транспортного засобу, створивши
небезпеку для інших учасників
дорожнього руху та допустив наїзд на
даного пішохода ОСОБА_10, в результаті
чого остання від отриманих травм
померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в Обласній
клінічній лікарні м. Харкова.

Допитаний у судовому засіданні
підсудний ОСОБА_7 свою вину в
пред'явленому йому обвинуваченні
визнав частково.

Пояснював в судовому засіданні 09
вересня 2013 року, що події відбувались 2
червня 2010 року о другій половині дня
без чогось три години. Він того дня був
удома, йому подзвонила мама і попросила
її забрати з роботи у студентському
таборі від інституту Сковороди. Він
взяв мотоцикл, який належав його
братові та на який у нього права
керування не було, і попрямував в
біостанцію.

Як тільки виїхав з дому, на прямій
ділянці дороги метрах в 200-300 побачив
групу молоді в кількості 7-8 чоловік, яка
рухалася по дорозі розтягнуто та
неорганізовано в попутному напрямку
спиною до нього. ОСОБА_7 рухався зі
швидкістю близько 60 км/год., погода була
спекотна, дорога була асфальтована на
смоляній основі шириною близько 4
метрів, що було достатньо для того, щоб
на ній могли роз'їхатися два
автомобілі.

За 50 метрів до групи людей посигналив,
після чого вони стали переходити на
правий бік дороги. При цьому займали
частину дороги від середини до правого
узбіччя. Він включив поворот і
перестроївся ліворуч, щоб їх об'їхати,
при цьому знизив швидкість. Але коли
ОСОБА_7 знаходився метрів за 20 до групи,
три дівчини почали різко перебігати
дорогу, при цьому дві з них - тримаючись
за руки.

ОСОБА_7 пригальмував, спробував
проїхати поміж рук цих двох дівчинок,
але врешті гальмівного шляху зачепив
спочатку одну дівчинку - ОСОБА_10 лівим
боком керма (за праве плече потерпілої),
вона впала і зачепила іншу дівчинку -
ОСОБА_11. Вони впали обидві, а він впав
відразу за ними. ОСОБА_11 піднялася і
відразу стала дзвонити батькам. ОСОБА_7
викликав швидку, оскільки дівчинки не
знали, де знаходиться місце події.

Мотоцикл зазнав технічних ушкоджень
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди - у нього лопнуло переднє скло.
ОСОБА_7 спробував його завести, щоб
їхати додому і взяти машину для
транспортування постраждалої до
лікарні, однак в нього не вийшло. Тоді
він взяв мотоцикл та відкотив його
додому (близько 200 метрів). Це зайняло 5
хвилин. Він це зробив, тому що аптечки
та аварійних знаків не було в
мотоциклі, а в автомобілі вони були.

Коли обвинувачений повернувся на місце
дорожньо-транспортної пригоди, то
дівчата надавали ОСОБА_10 допомогу -
давали попити води. ОСОБА_10 сказала, що
у неї болить плече, а ОСОБА_11 ні на що не
скаржилася.

Через пару хвилин під'їхала на
автомобілі викладач ОСОБА_13

Хвилин через 15-20 приїхала швидка.
ОСОБА_7 разом з водієм автомобіля, на
якому під'їхала ОСОБА_13, допомогли
покласти ОСОБА_10 на носилки та до
машини швидкої допомоги. Сам же він на
автомобілі поїхав слідом за швидкій в
лікарню.

В лікарні допомагав на каталці возити
ОСОБА_10 на рентген, пішов купив ліків.
Лікар сказав, що у неї зламана ключиця,
а все інше в порядку.

Потім приїхала міліція, повели його на
огляд, оглянули, при цьому він не
пам'ятає, чи брали при огляді на стан
сп'яніння у нього будь-які біологічні
рідини. Потім приїхали батьки ОСОБА_10, і
вона з цього моменту вже була з ними в
палаті. А він з міліцією поїхав на місце
дорожньо-транспортної пригоди, куди
також приїхала ОСОБА_11 з батьками и де
він показав і розповів, як усе сталося.

При цьому обвинувачений зазначав
також, що дорожньо-транспортна пригода
сталася не в населеному пункті,
оскільки його будинок АДРЕСА_1 по
вулиці останній, а далі йдуть ліс, поле
та огороди.

Місце дорожньо-транспортної пригоди
він покинув, щоб надати потерпілій
допомогу, не фіксував його, оскільки
поспішав це зробити, аптечки, знаку
аварійної зупинки та шлему при собі не
мав.

За кермом він більше 10 років, до
відповідальності за порушення правил
дорожнього руху ніколи не
притягувався.

Шкоду, завдану потерпілим, намагався
відшкодувати через поштовий переказ та
особисто спілкувався з потерпілими,
однак отримав відповідь, що його
допомоги вони не потребують.

Цивільний позов потерпілих підсудний
визнавав частково в межах матеріальних
збитків, окрім виготовлення пам'ятника.

Незважаючи на те, що вина підсудним
визнавалась частково, вона повністю
підтверджується наступними доказами:

? показаннями потерпілої ОСОБА_2, яка в
судовому засіданні 09 вересня 2013 року
пояснювала, що 02 червня 2010 року їй
зателефонувала дочка ОСОБА_10 та
сповістила про те, що з нею трапилась
дорожньо-транспортна пригода. Того ж
дня о 17.00 год. вони з чоловіком ОСОБА_1
прибули до дочки в лікарню м. Зміїв
Харківської області.

ОСОБА_10 була в палаті, в якій також
знаходились два співробітники міліції,
які щось писали та відразу після
приходу батьків покинули палату,
керівник практики ОСОБА_13, яка тримала
тазик перед дочкою, оскільки останню
рвало. Крім того, ОСОБА_10 була з
заплющеними очима, вкрита крупними
краплями поту, в неї була сплутана
свідомість, перебинтована рука,
розмовляти вона не могла. В подальшому
ОСОБА_10 перебувала без свідомості.

В лікарні м. Зміїв потерпілій ОСОБА_10
лікарі поставили діагноз «закрита
черепно-мозкова травма та перелом
ключиці», надали направлення до
травматологічної лікарні м. Харкова,
куди вона була транспортована на
автомобілі швидкої допомоги в
супроводі медичної бригади.

В травматологічній лікарні стан
ОСОБА_10 погіршився, у зв'язку з чим їй
викликали реанімаційну бригаду та
перевезли до Обласної клінічної
лікарні до відділення політравми, де
вона в подальшому померла.

Будь-яких захворювань до
дорожньо-транспортної пригоди у
ОСОБА_10 не було.

? показаннями потерпілого ОСОБА_1, який
в судовому засіданні 26 вересня 2013 року
пояснював, що 02 червня 2010 року близько
15.00 годин йому зателефонувала дружина
та сказала, що їй передзвонила дочка -
вона потрапила в дорожньо-транспортну
пригоду, сказала, що у неї рука болить
та голова болить, поруч з викладачів
нікого немає, вони розбираються, що
робити далі. Дочка сказала, що вона
лежить на узбіччі на траві. Після
дзвінка дружини він подзвонив відразу
дочці, ОСОБА_10 сказала, що вони йшли з
дівчатками з практики після
закінчення, що нікого з викладачів
разом з ними не було, що її на узбіччі
збив мотоцикл і ще одну дівчинку, що у
неї дуже болить ключиця і голова. Про
обставини дорожньо-транспортної
пригоди вона сказала, що вони йшли з
дівчатами по дорозі, яка веде до
біологічної станції, і на цій дорозі їх
збили, і що інші студенти намагалися
надати їм допомогу, дали води,
приховали від сонця.

Він прийняв рішення, що треба їхати на
місце, взяв дружину, і поїхали, але поки
він шукав машину, зв'язався з
керівником практики ОСОБА_13, поставив
перед нею завдання, щоб дочку відразу
відвозили в м. Харків для надання
допомоги.

ОСОБА_13 дала трубку лікарю, лікар
сказала, що вони спершу відвезуть дочку
до районної лікарні, а потім будуть
приймати рішення.

Коли вони приїхали до районної лікарні
та увійшли до палати, там було 2
міліціонери, поруч стояв якийсь
чоловік. У ОСОБА_10 була перебинтована
ліва рука, в правій була крапельниця,
керівник практики тримала тазик,
оскільки у дочки була рвота з кров'ю.

На запитання потерпілого, що коїться,
міліціонери вийшли з палати.
Потерпілий пішов до чергового лікаря,
запитав, що і як, він відповів, що
потрібно з медикаментів, потерпілий
ОСОБА_1 відразу спустився в аптеку,
придбав весь перелік.

Коли повернувся до палати, де
знаходилась дочка, побачив, що триває
блювота, взяв дружину, зайшов до лікаря,
і вони запитали у нього як у фахівця про
стан дочки, сказавши, що якщо потрібно
залишитися в цій лікарні, то вони
залишаться, якщо потрібна
транспортування, просять вирішити дане
питання.

Їм лікар виписав напрямок, як і куди
потрібно транспортувати ОСОБА_10. На
момент, коли вони приїхали до лікарні,
консультацій з невропатологом не було,
як черговий лікар порахував за
необхідне, так вони і зробили.

При транспортуванні ОСОБА_10 до Харкова
він їхав позаду машини швидкої
допомоги, а дружина їхала разом з
дочкою в швидкій. Транспортний засіб,
на якому перевозили ОСОБА_10, був той, що
надала районна лікарня швидкої
допомоги, він не пристосований для
транспортування людей з такими
травмами, але це рішення прийняв
черговий лікар, він же і виписав
направлення. З м. Зміїв до 602
мікрорайону їхали 35-40 хвилин.

Приїхали в м. Харків, на Салтівці, 602
мікрорайон, де великий комплекс, лікарі
тільки як глянули ОСОБА_10, сказали, що
це не їх профіль, у неї був тример.
Рішення про транспортування з Салтівки
в обласну лікарню прийняв черговий
лікар. Їм викликали швидку, і ця швидка
відвезла їх до обласної клінічної
лікарні до відділення політравми, де
дочку після медичного огляду
прооперували.

Шостого числа їх повідомили, що дочка
померла.

На момент скоєння
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10
було 18 років, ніяких захворювань, що
обмежують дієздатність у неї не було.

? показаннями свідка ОСОБА_11, яка в
судовому засіданні 10 жовтня 2013 року
пояснювала, що в перший місяць літа в
перших числах 2010 року (більш точної
дати вона не пам'ятає) вона разом з
іншими студентами в кількості 4-5
чоловік: ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_26,
ОСОБА_16 в денний час після обіду йшли з
практики до свого табору в сел. Гайдари
Зміївського району. Вона йшла з лівого
боку проїжджої частини по узбіччю, по
краю асфальту, з потерпілою ОСОБА_10
одна за одною - попереду ОСОБА_10, а вона -
позаду на півметра. Решта студентів
йшла з правого боку. Керівник практики
ОСОБА_13 супроводжувала студентів,
однак де вона була на той момент,
ОСОБА_11 не пам'ятає.

Дорога була заасфальтованою, ширини
вона вказати точно не може, без
розмітки. Було жарко, дорога була суха.

В якусь мить ОСОБА_11 відчула поштовх
позаду у спину, від якого вона впала. Чи
втратила свідомість - не пам'ятає. Після
аварії лежала нижньою половиною тіла
на узбіччі, а верхньою - на асфальті. Із
тілесних ушкоджень у неї була зідрана
шкіра на спині. З якою швидкістю
рухався мотоцикл, який її та ОСОБА_10
збив, вона не знає, оскільки на момент
зіткнення його навіть не бачила.

Коли отямилась, побачила, що ОСОБА_10
лежала від неї метрах в 3-4 на асфальті.
Спочатку вона розмовляла, а потім була
без свідомості. Які у ОСОБА_10 були
тілесні ушкодження, вона не пам'ятає,
але біля неї на асфальті бачила кров.

Швидка допомога приїхала через 5-10
хвилин, хто її викликав, свідок не
пам'ятає.

Після дорожньо-транспортної пригоди
обвинувачений ОСОБА_7 став забирати
мотоцикл, який лежав поруч із ОСОБА_10,
при цьому пояснював, що зараз
повернеться. Чи збирав він запчастини,
які відлетіли від мотоциклу при
зіткненні, вона не бачила. Першу
допомогу водій ні їй, ні ОСОБА_10 не
надавав. Місце пригоди водій ОСОБА_7 не
фіксував, ніяких знаків не ставив.

Після того, як ОСОБА_7 пішов, він через 10
хвилин приїхав на машині, але що він
потім робив на місці пригоди свідок не
знає.

? показаннями свідка ОСОБА_18, яка в
судовому засіданні 10 жовтня 2013 року
пояснювала, що в перше або друге число
першого місяця літа (точніше вона не
пам'ятає) 2010 року близько 3 години дня
вона та ще декілька студентів
поверталися з екскурсії до табору в
сел. Гайдари Зміївського району.

Студентів було близько 5 чоловік, вони
всі йшли по узбіччю на відстані менше
одного метру від краю асфальту одна за
одною, праворуч в такому порядку:
ОСОБА_16, потім вона, дві ОСОБА_27, а
ліворуч йшли ще дві дівчинки. На дорогу
ніхто не виходив. Керівник практикою
ОСОБА_13 йшла позаду, за рогом, на
відстані близько кілометра від них,
дівчинки її не бачили. Погода була
спекотною, дорога суха, пряма. На
місцевості з одного боку були будинки,
ліворуч населений пункт, праворуч поле.

Як відбулась сама дорожньо-транспортна
пригода, свідок не бачила, вона почула
різкий звук, на який обернулася та
побачила, що дівчинки, які йшли з лівого
боку дороги, ОСОБА_11 та ОСОБА_10, лежать.
Біля ОСОБА_10 лежав мотоцикл. ОСОБА_10
була спочатку у свідомості. Водій
ОСОБА_7 був біля мотоциклу, що він робив
та чи збирався кудись їхати, вона не
знає.

Після зіткнення, свідок ОСОБА_18 побігла
за ОСОБА_13, а коли вони повернулися
через 10 хвилин на автомобілі, який
зупинили на дорозі, водій ОСОБА_7 був на
місці дорожньо-транспортної пригоди,
однак вже без мотоциклу, а з
автомобілем.

Хто викликав швидку допомогу, свідок не
бачив. Дівчинки, яких збив мотоцикл,
скаржились ОСОБА_11 на те, що сильно
болить спина, а ОСОБА_10 - що болить рука
та голова. Вона телефонувала батькам
особисто та розповіла, що сталося, а
потім почала начебто втрачати
свідомість. Швидка зібрала ОСОБА_10 до
лікарні. Хто її покладав на носилки,
свідок не пам'ятає.

Водій ОСОБА_7 не фіксував місце
дорожньо-транспортної пригоди, першої
допомоги збитим дівчатам не надавав.

? показаннями свідка ОСОБА_20, яка в
судовому засіданні 10 жовтня 2013 року
пояснювала, що 2-го червня 2010 р. вона
разом з іншими студентами йшли з походу
в свій табір в сел. Гайдари по дорозі,
була друга половина дня, о третій
годині. По дорозі вони йшли 5 дівчат з
одного боку дороги (вона, ОСОБА_27,
ОСОБА_14, ОСОБА_18, ОСОБА_16) - праворуч по
узбіччю по траві одна за іншою та 2
дівчини: ОСОБА_10 і ОСОБА_11 - з іншого -
ліворуч так само. Викладач ОСОБА_13 йшла
позаду за рогом, шукала когось, хто
відстав.

Погода була сонячна, спекотна, дорога -
суха, асфальтована, пряма, машин на
дорозі не було.

Свідок йшла попереду цих двох дівчат,
повернулася на звук мотоцикла та
побачила, що спочатку мотоцикл збив
ОСОБА_11, а потім ОСОБА_10, при цьому
ОСОБА_10 він протягнув по траві.

Після того, як вона підбігла до ОСОБА_10,
вона почула, що остання скаржилась на
біль голови та плеча, була у свідомості,
телефонувала матері та розповідала їй
про подію.

Після дорожньо-транспортної пригоди
водій мотоцикла ОСОБА_7 забрав його з
місця пригоди, зазначене місце ніяким
чином не фіксував, якісь уламки
мотоцикла зібрав та уніс. Через деякий
час повернувся на місце
дорожньо-транспортної пригоди на
автомобілі.

Хто викликав швидку допомогу, свідок не
пам'ятає, вона приїхала приблизно через
15-20 хв. та забрала ОСОБА_10 до лікарні.

Інші дівчата повернулися до табору.

? показаннями свідка ОСОБА_15, яка в
судовому засіданні 10 жовтня 2013 року
пояснювала, що в червні 2010 року
проходила практику в сел. Гайдари.

На другий день проходження практики
(точної дати вона не пам'ятає) близько 3
години дня вона разом з іншими
студентами, в кількості близько 7 осіб,
йшли після практики у напрямку до бази.

ОСОБА_10 і ОСОБА_11 йшли по лівій стороні
дороги, а решта студентів - по правій
стороні по узбіччю між травою та
асфальтом одна за одною, на дорогу
ніхто не виходив. Це була проїжджа
частина, однак машин не проїздило.
Дорога була пряма та гладко
асфальтована.

Свідок почула звук мотоцикла,
повернула голову, побачила, що мотоцикл
був ще достатньо далеко, візуально
метрів 100 чи більше, при цьому водій
робив незрозумілі маніпуляції з
мотоциклом, здавалося, що він хотів
підняти переднє колесо.

Спершу свідок почула звук мотоцикла,
який наближався, потім звук гальм,
свідок побачила як мотоцикл врізається
в дівчаток (ОСОБА_10 та ОСОБА_11), спочатку
в ОСОБА_11, потім в ОСОБА_10, момент
зіткнення був на узбіччі, швидкість
мотоцикла свідок оцінити не може.

Після зіткнення дівчинки одна від
одної лежали на відстані 3-4 метри, а так
йшли вони поруч, ОСОБА_11 лежала ногами
на узбіччі, а верхньою частиною тулуба
на асфальті, а ОСОБА_10 лежала між
узбіччям і асфальтом посередині,
мотоцикл врізався в колоди і був на
узбіччі, це були великі гілки метрах в
3-4 від ОСОБА_11 по напрямку шляху. Водій
ОСОБА_7 встав, взяв мотоцикл і, сказавши,
що приведе допомогу, забрав мотоцикл з
місця дорожньо-транспортної пригоди.
Водій був у збудженому стані, однак
його конкретних фраз свідок не
пам'ятає.

ОСОБА_11 встала після
дорожньо-транспортної пригоди, а у
ОСОБА_10 були садни, рани, вона лежала і
її ніхто не чіпав, вона була у
свідомості, подзвонила батькам,
сказала що її збили, про обставини
дорожньо-транспортної пригоди нічого
не говорила. Одна із дівчат - ОСОБА_28
побігла за викладачем і через 10 хвилин
повернулася із нею. Викладач ОСОБА_13
була замикаючою, в межах зору свідок її
не бачила.

Водій повернувся на місце
дорожньо-транспортної пригоди, через
який проміжок часу, свідок не пам'ятає,
однак коли прибула швидка, він був на
місці.

У водія при собі аптечки не було, він
нічого не фіксував, не малював.

? показаннями свідка ОСОБА_16, яка в
судовому засіданні 15 жовтня 2013 року
пояснювала, що на початку місяці в
червні або липні 3 роки тому (більш
точної дати вона не пам'ятає) вона
проходила практику в сел. Гайдари.

Одного дня близько часу обіду вона
разом з іншими студентами поверталася
з практики на станцію, всього їх було 6-8
дівчат. Разом з ними також йшла
викладач ОСОБА_13, однак вона залишалась
позаду на відстані.

Вона та інші студенти йшли по узбіччю
дороги по траві на відстані близько
метра від асфальту. Дві дівчинки йшли
ліворуч - ОСОБА_11 та ОСОБА_10, а вона
разом з іншими - праворуч. Вона з
дівчинками, з якими йшла по праві
стороні, пересувались одна за одною, як
йшли дівчинки ліворуч, вона не бачила.

Дорога була суха, асфальтована. Погода
була спекотна.

Коли свідок почула звук заліза по
асфальту та повернулася на цей звук,
вона побачила, що дівчинка ОСОБА_10
лежала на узбіччі на гілках, мотоцикл
був поруч. Дівчинка скаржилась, що у неї
болить голова, є садна на руці, ногах,
спині, її ніхто не пересував.
Постраждала була у свідомості, але вона
її періодично втрачала.

Потім водій ОСОБА_7 забрав мотоцикл,
сказав, що приїде на машині, оскільки
швидку довго чекати, і що він відвезе
дівчину до лікарні.

Знаків дорожньо-транспортної пригоди
водій не ставив, де впав мотоцикл,
гальмівної шлях він не відзначав, чи
була у нього аптечка і чи надавав він
допомогу, свідок не пам'ятає.

Через деякий час водій повернувся на
місце події.

Також приїхала швидка допомога та
викладач ОСОБА_13

Швидка забрала ОСОБА_10 до лікарні.

? оголошеними в судовому засіданні 22
жовтня 2010 року показаннями свідка
ОСОБА_14, які вона давала на досудовому
слідстві та згідно з якими вона в даний
час є студенткою Університету ім. В.Н.
Каразіна , на екологічному факультеті.
01.06.2010 року вона разом зі студентами в
кількості 39 осіб приїхали за базу
відпочинку в сел. Гайдари Зміївського
району Харківської області, там
проходили навчальну практику.

02.06.2010 року приблизно в 15-15 годин вона
разом з одногрупницями повертались з
маршруту на базу, і слідували по вул.
Піонерській в сел. Гайдари з боку
центру с. Гайдари в напрямку їх бази
відпочинку.

Вона і ще кілька дівчаток йшли по
правому узбіччі (траві). А дві дівчинки
ОСОБА_10 і ОСОБА_11 йшли біля лівого краю
проїзної частини в зустрічному
напрямку автомобілям. ОСОБА_10 йшла
попереду, а ОСОБА_11 позаду неї. Свідок
йшла навпроти ОСОБА_11 через дорогу.
Йшли всі «гуськом» один за одним. Всі
були втомлені і йшли дуже повільно, так
як в той день вони пройшли 10 км пішки. На
вулиці було дуже жарко.

У цей час свідок почула, як ззаду в
їхній бік на великій швидкості
рухається мотоцикл. Що він їхав швидко
вона визначила по його шуму мотора.
Коли свідок повернулась назад, вона
побачила, що по проїжджій частині в
попутному напрямку ззаду на великій
швидкості рухається мотоцикліст. Він
рухався по зустрічній смузі руху, тобто
по лівому боці по ходу руху студентів,
приблизно в 0,7 метра від лівого краю
проїзної частини. І коли він став
наближатися до дівчаток ОСОБА_10 і
ОСОБА_11, він невідомо навіщо підняв
переднє колесо вгору і його в цей
момент понесло на них. Мотоцикліст збив
спочатку ОСОБА_11, після чого вона
відлетіла на ліве узбіччя і впала, і
далі збив ОСОБА_10. ОСОБА_10 він
простягнув вперед по ходу свого руху, і
вона вдарилася в колоди (товсті гілки),
які лежали на лівому узбіччі. Сам
мотоцикліст впав ще трохи далі.

Свідок відразу з дівчатками підбігли
до ОСОБА_10 і ОСОБА_11, стали питати, як
вони себе почувають. ОСОБА_10 стогнала і
говорила, що неї дуже сильно болить
голова і плече. ОСОБА_11 в цей час
піднялася з землі, у неї на тілі були
садна.

Водій мотоцикла в цей час збирав
запчастини, які відлетіли з мотоцикла
під час того, як він збив дівчаток.
Студенти йому говорили, щоб він нічого
не чіпав, але він їм сказав, що це не їх
справа. Також коли він збив дівчаток,
став лаятися на студентів нецензурною
лайкою і весь час говорив, що він їхав
зі швидкістю 60 км/год. Після того, як він
зібрав запчастини, взяв свій мотоцикл і
покотив його в невідомому напрямку.
Приблизно через 15 хвилин він
повернувся на місце
дорожньо-транспортної пригоди, але без
мотоцикла, а на автомобілі. Приблизно
через 20 хвилин приїхав автомобіль
швидкої допомоги і забрав дівчаток до
лікарні м. Змієва. А викладач забрала
інших студентів, і вони разом пішли до
себе на базу.

а.с. 50-51 том 1

? показаннями свідка ОСОБА_13, допитаної
в судовому засіданні 20 листопада 2013
року, яка дала суду свідчення, що 2 роки
тому (точної дати вона не пам'ятає) вона
зі студентами була на практиці в сел.
Гайдари Зміївського району.

Коли поверталися з екскурсії, сталася
дорожньо-транспортна пригода,
очевидцем якої вона не була, оскільки
йшла по дорозі на відстані від місця
пригоди за поворотом, близько 200-300
метрів.

Прибігла одна зі студенток, розповіла
про те, що сталося, вони зупинили
машину, яка рухалася по дорозі в
попутному напрямку та попросили, щоб
ОСОБА_13 підвезли на місце події. Там
вона побачила дівчинку, яка була
травмована в результаті
дорожньо-транспортної пригоди. Вона
лежала на землі, розмовляла, ОСОБА_13 з
нею спілкувалася, питала що у неї
болить, сказала, що не треба дівчинку
ворушити, оскільки знає, що до надання
допомоги не можна ворушити такої
людини. Де був мотоцикл, вона не
пам'ятає. Чи знаходився на місці
дорожньо-транспортної пригоди на
момент її приходу ОСОБА_7, також не
пам'ятає.

Потім приїхала швидка допомога та
забрала її і травмовану дівчинку до
лікарні м. Зміїв.

Після дорожньо-транспортної пригоди
ОСОБА_7 бачила в лікарні. Чи викликав
він швидку допомогу на місце аварії,
вона не пам'ятає.

В лікарні ОСОБА_10 нудило, рвало.

В лікарні також були два міліціонери,
які брали у ОСОБА_10 пояснення, вона
відповідала на запитання, адекватно
себе поводила. Ці пояснення були
зафіксовані в документі, який ОСОБА_13
підписала власноруч, оскільки у ОСОБА_10
була крапельниця, і вона підписати не
могла. Дані пояснення ОСОБА_13 перед
підписанням читала. Чи був у
міліціонера дозвіл на допит ОСОБА_10 - не
знає.

? оглядом місця дорожньо-транспортної
пригоди, результати якого містяться в
протоколі від 02 червня 2010 року та схемі
до нього, в ході якого зафіксовано
місце і обставини
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася.

а.с. 4-5 том 1

? відтворенням обстановки та обставин
події від 30 червня 2010 року, проведеним
за участю водія ОСОБА_7 і свідка ОСОБА_15,
в ході якого учасники слідчої дії
розповіли про обставини скоєного ДТП і
вказали дорожню обстановку до події.

а.с. 67-70 том 1

? відтворенням обстановки та обставин
події від 08 липня 2010 року, проведеним за
участю свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_15, в
ході якого учасники слідчої дії
розповіли про обставини скоєного ДТП і
вказали дорожню обстановку до події.

а.с. 71-74 том 1

? висновком експерта № 6/28-ОКБт/10 від
21.08.2010 року, згідно якого у ОСОБА_10 мали
місце наступні ушкодження: голови:
відкрита черепно-мозкова травма (садно
в лівій скроневій області, перелом
кісток основи черепа в лівій середній
черепній ямці, крововиливи над і під
тверду мозкову оболонку в лівій
скронево-тім'яно-потиличної області,
крововилив під м'які мозкові оболонки,
вогнище забиття - розтрощення кори на
латеральній поверхні лівої скроневої
частки головного мозку);

• тулуба: садна на верхній поверхні
області проекції лівого плечового
суглоба і закритий косо поперечний
перелом лівої ключиці в зовнішній
третині; садна на грудях зліва і в
проекції передньої ості лівої клубової
кістки;

• кінцівок: садна на зовнішній
поверхні області проекції правого
ліктьового суглоба, на долонній і
тильній поверхнях правої кисті біля
основи 1 пальця і ??на зовнішній
поверхні лівого стегна у верхній
третині. Синці на передній поверхні
області проекції правого колінного
суглоба і на передній поверхні області
проекції лівого гомілковостопного
суглоба.

Зазначені ушкодження утворилися від
дії тупих твердих предметів,
по-видимому, в строк і за обставин,
зазначених у постанові - в ході
дорожньо-транспортної пригоди, що мала
місце 02.06.10 р., при зіткненні рухомого
транспортного засобу (мотоцикла) з
пішоходом. Враховуючи характер і
локалізацію ушкоджень у гр. ОСОБА_10,
слід вважати, що в момент первинного
контакту з транспортним засобом
потерпіла перебувала у вертикальному
положенні і була звернена до нього
лівою боковою поверхнею тіла.

Ушкоджень, які могли б утворитися при
перекочування колесом (колесами)
мотоцикла через тіло потерпілої, а
також слідів волочіння на трупі
виявлено не було.

Причиною смерті гр. ОСОБА_10 з'явився
набряк - набухання головного мозку з
дислокацією стовбура головного мозку,
обумовлений вищеописаної відкритої
черепно-мозковою травмою.

За ступенем тяжкості травма у гр.
ОСОБА_10 носить ознаки тяжких тілесних
ушкоджень за критерієм небезпеки для
життя

При хімічному дослідженні сечі гр.
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, етиловий спирт не
виявлений.

а.с. 20-33 том 1

? висновком експерта № 6055/7357 від 31.08.2010
року, згідно якого маневр, здійснений
водієм мотоцикла Jawa ОСОБА_7, згідно з
його свідченнями, є в даній дорожній
ситуації з технічної точки зору
виправданим.

Згідно зі свідченнями ОСОБА_7 в даній
дорожньо-транспортної обстановці
водій мотоцикла Jawa ОСОБА_7 повинен був
діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил
дорожнього руху України.

Згідно зі свідченнями ОСОБА_11 і ОСОБА_15
в даному варіанті дорожньої обстановки
водій мотоцикла Jawa ОСОБА_7 повинен був
діяти відповідно до вимог п. 12.3, 12.4, 12.9 б)
Правил дорожнього руху України.

У дорожній ситуації, що склалася, водій
мотоцикла Jawa ОСОБА_7 при русі з обраною
швидкістю 100 ... 120 км/год. мав технічну
можливість запобігти наїзду на
пішоходів ОСОБА_10 і ОСОБА_11 шляхом
виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього
руху України.

У даній дорожній ситуації дії водія
мотоцикла Jawa ОСОБА_7 не відповідали
вимогам п. 12.3 , 12.4 , 12.9 б) Правил
дорожнього руху України. Дії водія
мотоцикла Jawa ОСОБА_7, які не відповідали
вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху
України, знаходяться з технічної точки
зору в причинному зв'язку з виникненням
події даної дорожньо-транспортної
пригоди.

а.с. 78-87 том 1

? речовим доказом - мотоциклом «Ява-350»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який було
повернуто під розписку власнику ОСОБА_7

а.с. 115 том 1

? відповіддю т.в.о. начальника УДАІ
ГУМВС України в Харківській області
полковника міліції Азацького О.М. від
06.03.2012 року № 1748, з якої вбачається, що
ОСОБА_7 має право на керування
транспортними засобами категорії «В, С,
Д». Категорія «А» в посвідченні водія
не відкрита, значить керувати
мотоциклом не дозволяється.

а.с. 226-227 том 2

? фототаблицею інформаційно-указового
знаку ПДР 5.45 сел. Гайдари Зміївського
району Харківської області, ділянки
сел. Гайдари від будинку АДРЕСА_1 в
сторону Біологічної станції та від
Біостанції в бік будинку АДРЕСА_1, з
якої вбачається, що
дорожньо-транспортна пригода сталася в
межах дії знаку 5.45 «Початок населеного
пункту».

а.с. 104-106 том 3

Діючи в межах пред'явленого
обвинувачення та оцінюючи досліджені у
судовому засіданні докази, суд
приходить до переконання, що вина
підсудного ОСОБА_7 доведена повністю і
його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.286
КК України як порушення правил безпеки
дорожнього руху особою, яка керує
транспортним засобом, що спричинило
смерть потерпілого.

Показання підсудного щодо фактичних
обставин справи суд оцінює критично, як
спосіб захисту, та відкидає їх як доказ,
оскільки вони спростовуються
сукупністю інших досліджених по справі
доказів, а саме: показаннями потерпілих
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо стану потерпілої
ОСОБА_10, свідків ОСОБА_20, ОСОБА_15,
ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_18 щодо механізму
дорожньо-транспортної пригоди,
висновками експертів, які були
висвітлені вище та які зазначають на
причинно-наслідковий зв'язок між діями
ОСОБА_7, внаслідок яких сталася
дорожньо-транспортна пригода та смертю
потерпілої ОСОБА_10.

Суд також не приймає як доказ
невинуватості ОСОБА_7 первісні
пояснення ОСОБА_10, які знаходяться в
матеріалах справи на а.с. 7 тому 1 про те,
що група студентів, в тому числі й вона
йшли по дорозі та після звукового
сигналу мотоцикла стали сходити з
дороги - частина на праве узбіччя, а
вона та ще декілька однокурсниць - на
ліве узбіччя, оскільки дане пояснення
підписано ОСОБА_13, яка не мала
повноважень засвідчувати вірність
викладу тексту зі слів ОСОБА_10 та
підписувати за неї такий документ. А
крім того, письмовий дозвіл на допит
потерпілої ОСОБА_10 слідчому не
надавався (а.с. 122 том 3).

Не приймає суд також як докази
невинуватості ОСОБА_7 висновок
спеціаліста № 230-ВС/12 від 03.12.2012 року,
відповідь сільського голови
Задонецької сільської ради
Зміївського району Харківської
області від 03.12.2012 року № 673/08-01,
оскільки вони хоча й знаходяться в
матеріалах справи (а.с. 159-167 тому 3),
однак постановою Зміївського
районного суду Харківської області від
06 грудня 2012 року в задоволенні
клопотання про їх приєднання до
матеріалів справи було відмовлено, а
при новому розгляді справи в
Дзержинському районному суді м.
Харкова клопотання про їх приєднання
до матеріалів справи взагалі ніким із
учасників судового розгляду не
заявлялося.

Залучені до матеріалів справи копії
відповідей головного лікаря
Зміївської центральної районної
лікарні ОСОБА_25 від 04.09.2013 року № 2216 та
від 19.09.2013 року № 2285 на адвокатські
запити ОСОБА_6, а також копію журналу
рентгенологічних досліджень суд також
не приймає до уваги як доказ
невинуватості ОСОБА_7, оскільки
оригінали захисником надані суду на
огляд не були, копії засвідчені
підписом та печаткою захисника ОСОБА_6,
а відтак не можуть бути визнані в
якості допустимих доказів.

Призначаючи покарання суд враховує
наступне:

1) підсудний вчинив тяжкий необережний
злочин;

2) вивченням особи підсудного
встановлено, що він народився в с.
Коробово Зміївського району
Харківської області ІНФОРМАЦІЯ_5,
українець, громадянин України, освіта
вища (на момент скоєння злочину -
незакінчена вища), не працює,
зареєстрований і проживає по АДРЕСА_1,
одружений, на утриманні має малолітню
дитину: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, на обліку у
лікарів нарколога та психіатра не
перебуває, характеризується за місцем
проживання, колишніми місцями навчання
та утримання позитивно, раніше не
судимий;

3) обставин, що пом'якшують покарання, а
так само обставин, що його обтяжують,
суд не вбачає.

Оскільки при розгляді справи було
встановлено, що огляд ОСОБА_7 на стан
алкогольного сп'яніння під час
досудового розслідування було
проведено з порушеннями, а відтак
висновок, який міститься в матеріалах
справи на а.с. 9 тому 1, слід вважати
недійсним (а.с. 60-66 том 3), а всі сумніви
щодо доведеності обвинувачення
належить тлумачити на користь
підсудного, суд вважає, що в даному
випадку обтяжуюча покарання обставина
- знаходження підсудного в стані
алкогольного сп'яніння, відсутня.

Визначаючи на підставі викладеного вид
і розмір покарання, суд виходить із
того, що за вчинення злочину
передбаченого ч.2 ст.286 КК України
законодавцем не визначене інше
покарання аніж позбавлення волі і з
огляду на імперативні приписи ч.2 ст. 375
КПК України 1960 року, суд приходить до
висновку про необхідність призначити
підсудному покарання передбачене
санкцією статті у виді 4 років 6 місяців
позбавлення волі.

При цьому суд вважає за необхідне
призначити додаткове покарання у виді
позбавлення права керувати
транспортними засобами строком на три
роки, оскільки підсудним було порушено
правила дорожнього руху, що призвело до
тяжких наслідків у виді смерті
потерпілої ОСОБА_10.

По справі потерпілими ОСОБА_1 та ОСОБА_2
заявлений цивільний позов про
стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди
в розмірі 34637 грн. 88 коп. та моральної
шкоди в розмірі 10 000 000 грн. 00 коп..

Суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню в межах
підтверджених квитанціями
матеріальних збитків в розмірі 34637 грн.
88 коп. та моральної шкоди в розмірі 200 000
грн.

При цьому, задовольняючи частково
позов в частині відшкодування
моральної шкоди, суд враховує, що
злочином завдано значних моральних
страждань потерпілим, оскільки
загинула їх єдина дочка ОСОБА_10

Судові витрати по справі на проведення
експертиз належить стягнути з
підсудного у порядку ст.93 КПК України
1960 року.

Питання про речові докази по справі
слід вирішити у порядку ст.81 КПК
України 1960 року.

З урахуванням призначеного покарання
та необхідності забезпечення
виконання вироку, підстав для зміни
запобіжного заходу не вбачається, а
відтак запобіжний захід у виді
тримання під вартою слід залишити без
змін до набрання вироком законної сили.

Строк тримання ОСОБА_7 під вартою суд
зарахує у строк покарання у
відповідності до ч.5 ст.72 КК України.

Справа розглядалась судом у
відповідності до п.11 розділу ХІ
Кримінального процесуального кодексу
України 2012 року, за правилами
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року, в редакції станом на 19
листопада 2012 року, з урахуванням
положень ст. 10 Конституції України, ст.
12 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» та ст. 14 Закону України
«Про засади державної мовної
політики».

Керуючись ст.ст. 81, 93, 321-343 КПК України 1960
року, суд -

постановив:

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, визнати винним у
вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286
КК України та призначити йому
покарання у виді позбавлення волі на
строк чотири роки шість місяців з
позбавленням права керувати
транспортними засобами строком на три
роки.

Початок строку відбування покарання
обчислювати з дати затримання, а саме з
27 листопада 2012 року, зарахувавши у
строк покарання строк тримання під
вартою.

Запобіжний захід до набрання вироком
законної сили залишити без змін - у виді
тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 34637 (тридцять чотири тисячі
шістсот тридцять сім) грн. 88 коп.
матеріальної шкоди та 200 000 (двісті
тисяч) 00 коп. моральної шкоди.

В іншій частині цивільного позову -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 судові
витрати на проведення експертиз у
розмірі 2577 (дві тисячі п'ятсот сімдесят
сім) грн. 60 коп.

Речовий докази по справі:

- мотоцикл «Ява-350», реєстраційний номер
НОМЕР_1 вважати повернутим законному
володільцю ОСОБА_9.

Вирок може бути оскаржений в порядку
передбаченому КПК України 1960 року
шляхом подання апеляції до
Апеляційного суду Харківської області
через Дзержинський районний суд міста
Харкова протягом п'ятнадцяти діб з
моменту його проголошення.

Головуючий - суддя
М.А. Купіна