У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: Фіцака Т.Д.,

суддів: Гриновецького Б.І., Вилки С.С.

з участю: прокурора Рибки Л.Я.

потерпілого ( цивільного позивача) ОСОБА_1,

засудженого: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Галицького районного суду від 09 вересня 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, одруженого, працюючого начальником підрозділу ВАТ «Тернопільрембуд» ПС РБД, громадянина України, не судимого, -

засуджено за ст. 286 ч.1 КК України та призначено покарання арешт строком шість місяців без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 74 КК України ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання в звязку і закінченням, передбаченого ст. 49 ч.1 п.2 КК України строку давності.

Цивільні позови ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 713 гривень 75 коп. матеріальної шкоди та 5 000 гривень моральної шкоди.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2 000 гривень моральної шкоди.

Запобіжний захід ОСОБА_2 залишено попередньо обраний підписку про невиїзд.

За вироком суду ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Злочин вчинено при таких обставинах:

21 травня 2006 року близько 15.00 години у с. Медуха Галицького району, ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Форд-Сієра», реєстраційний номер 49245ТІ, не врахувавши дорожню обстановку, розпочав маневр обгону автомобіля марки ЗАЗ-1102 «Таврія», внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем марки ВАЗ-21140, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 Внаслідок цього в подальшому автомобіль під керуванням ОСОБА_4 зіткнувся з автомобілем марки ВАЗ-21013, реєстраційний номер НОМЕР_2, який рухався в попутному з автомобілем марки «Форд-Сієра» напрямку і яким керував потерпілий ОСОБА_1 Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, потерпілий ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження: закритий багатовідламковий перелом правого наколінника із зміщенням відламків, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоровя і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

У апеляції засуджений ОСОБА_2 не погоджується з даним вироком суду і вважає, що вирок постановлений із неправильним застосуванням та тлумачення норм кримінального закону, а тому підлягає скасуванню, а кримінальна справа закриттю. Апелянт вважає, що дані зазначені у вироку не відповідають дійсності, суд при постановленні вироку не дав належну оцінку наявним по справі доказам, не взяв до уваги висновок повторної комплексної судово-автотехнічної експертизи № 3541 від 21 лютого 2011 року. Також апелянт не згідний із частковим задоволенням позовних вимог заявлених ОСОБА_1 та ОСОБА_3, оскільки вважає, що у дорожньо-транспортній пригоді його вини немає, а тому підстав для настання цивільної відповідальності немає, через відсутність вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Просить вирок суду скасувати, а кримінальну справу закрити на підставі п.2 ст. 6 КПК України у звязку із відсутністю в його діях складу злочину.

Потерпілий ОСОБА_1 подав заперечення на апеляцію, де вказує, що вирок суду є законним, а тому його слід залишити в силі.

У засіданні апеляційного суду:

- засуджений ОСОБА_2 підтримав подану ним апеляцію просив апеляцію задовольнити і вирок суду скасувати, а справу закрити;

- прокурор заперечив проти апеляції та просив вирок залишити без зміни, а апеляцію без задоволення;

- потерпілий ( цивільний позивач) ОСОБА_1 просив апеляцію засудженого залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, прокурора, потерпілого та цивільного позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши викладені в апеляції доводи, колегія суддів вважає, що в апеляцію слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 323 КПК України, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини засудженого ОСОБА_2 підтверджується наведеними у вироку доказами, що грунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи, яким дана належна правова оцінка.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочину, за який його засуджено, ґрунтується на зібраних органом досудового слідства та досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляції щодо невинуватості засудженого є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції винуватість засудженого повністю доведена в судовому засіданні показаннями потерпілого та цивільного позивача, показаннями свідків; протоколами огляду місця події; протоколами відтворення обстановки і обставин події; висновками судових експертиз. Судом першої інстанції правильно кваліфіковані дії засудженого за ч.1 ст. 286 КК України і призначено покарання в межах санкції даної статті. Після оцінки всіх зібраних по справі доказів в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вина засудженого ОСОБА_2 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження доведена повністю і його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначаючи засудженому ОСОБА_2 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які помякшують та обставини, які обтяжують покарання.

Враховуючи наведене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про звільнення засудженого від призначеного покарання в звязку із закінченням, передбаченого ст.49 ч.1 п.2 КК України строку давності, та вірно застосував до нього ст. 74 КК України.

Доводи ж апеляції про те, що у цивільному позові по кримінальній справі слід відмовити є необґрунтованими виходячи з наступного.

Ст. 28 КПК України передбачає, що особа, яка зазнала матеріальної і моральної шкоди від злочину, вправі предявити до обвинувачуваного, підсудного цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою.

Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про часткове задоволення цивільних позовів, оскільки розмір спричиненої шкоди підтверджується зібраними по справі доказами, випливає із предявленого ОСОБА_2 обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення апеляції, вважає її необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Галицького районного суду від 09 вересня 2011 року щодо ОСОБА_2 залишити - без зміни, а апеляцію засудженого ОСОБА_2 - без задоволення.

Головуючий Т.Д. Фіцак

Судді: Б.І. Гриновецький

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя Т.Д. Фіцак