Ухвала іменем україни 29 січня 2015 року м. КиївКолегія суддів Судової палати у кримінальних справахВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоОСОБА_1., суддів:ОСОБА_2., ОСОБА_3., при секретарі з участю прокурораОСОБА_6, ОСОБА_7.,
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 на вирок Апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2014 року щодо ОСОБА_4.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 листопада 2013 року

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, в силу ст.89 КК України, такого, що судимості не має,

визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки і покладено обов'язки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 6478,78 грн в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, 50000 грн - моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 в доход Комунальної установи «Бердянська міська лікарня» витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_5 у сумі 7657,93 грн.

Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2014 року, вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 листопада 2013 року в частині призначеного покарання, скасовано.

Ухвалено новий вирок, яким призначено ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.121 КК України - 5 років позбавлення волі.

В решті вирок залишено без зміни.

Як визнав встановленим суд, 27 серпня 2012 року о 18 год, ОСОБА_4, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись в АДРЕСА_1, діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин наніс ОСОБА_5 кулаками не менше чотирьох ударів в обличчя та шию, чим заподіяв потерпілій умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 просить судові рішення змінити, пом'якшити призначене покарання, оскільки покарання призначене вироком суду апеляційної інстанції за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Також, просить застосувати до ОСОБА_4 Закон України «Про амністію у 2014 році» на підставі статті 1 ч.1 п.«в» та звільнити його від відбування покарання.

На адресу суду касаційної інстанції надійшло клопотання потерпілої ОСОБА_5 в яких вона просить звільнити ОСОБА_4 від покарання на підставі п.«в» ч.1 ст. 1 Закон України «Про амністію у 2014 році».

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти доводів касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Допитаний в судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, визнав у повному обсязі, у вчиненому розкаявся та просив не позбавляти волі.

На підставі пояснень засудженого, потерпілої ОСОБА_5 та інших доказів наявних в провадженні, суд першої інстанції дійшов висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, кваліфікував його дії за ч.1 ст.121 КК України та призначив покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_4 судом враховано обставини і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, в тому числі про які йде мова в касаційній скарзі захисника засудженого, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Призначене судом апеляційної інстанції ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам, передбаченим ст.65 КК України.

Викладений у мотивувальній частині вироку суду апеляційної інстанції висновок, про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у вказаному виді та розмірі, є обґрунтованим, судом наведені мотиви такого рішення.

Підстав для застосування ст.75 КК України та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, не вбачається.

Колегія суддів, вважає, що призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_4, попередження вчинення ним нових злочинів та є домірним скоєному.

Питання щодо застосування амністії та звільнення засудженого від подальшого відбування призначеного покарання належить до компетенції суду першої інстанції за місцем відбування покарання в порядку виконання вироку.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2014 року щодо ОСОБА_4 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя ОСОБА_1