Провадження № 1кп/201/21/2014
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
8 січня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження 0002558 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, -

У кримінальному провадженні приймали участь:

прокурор ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілий ОСОБА_7

захисник ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_4

захисник ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді менеджера ТОВ Автосила згідно наказу № 8 від 04.01.2011 року, в обов`язки якого, згідно посадової інструкції менеджерам по продажу ТОВ Автосила, входить:

- здійснення роботи з клієнтами,

- оформлення договірних та бухгалтерських документів,

- контроль дебіторської заборгованості клієнта,

- приймання участі в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей,

- вести облік, складати та передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про стан руху та залишку ввірених йому матеріальних цінностей,

- нести відповідальність за неякісний контроль та несвоєчасне погашення дебіторської заборгованості,

виконуючи обов`язки менеджера з продажу ФОП ОСОБА_7 згідно договору про спільну діяльність № 1 від 04.01.2011 року, укладеного між ТОВ Автосила і ФОП ОСОБА_7 , маючи умисел на привласнення майна, яке перебувало в його віданні, керуючись корисливим мотивом, привласнив майно ФОП ОСОБА_11 при наступних обставинах.

Так ОСОБА_4 в період з 04.01.2011 року по 05.04.2013 року, виступаючи менеджером з продажу від імені ФОП ОСОБА_7 , формував пакет замовлень у покупців товарів ФОП ОСОБА_11 в Кіровоградській області та м. Запоріжжя, передавав цей пакет замовлень до офісу ФОП ОСОБА_7 , розташованого в АДРЕСА_2 , після доставки товару до покупців, збирав грошові кошти за поставлений товар, які повинен був не пізніше наступного дня передати ФОП ОСОБА_7 , однак керуючись корисливим мотивом та маючи умисел на привласнення майна, яке перебувало в його віданні, передавав отримані від покупців грошові кошти не у повному обсязі, внаслідок чого привласнив грошові кошти на загальну суму 74603,59 гривень, чим спричинив ФОП ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 191 КК України, а саме, привласнення чужого майна, яке перебувало в його віданні.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному злочині не визнав та пояснив, що він працював на ТОВ Автосила, директором якого є ОСОБА_7 , вантажником, потім водієм, а з 2009-2011 року менеджером по продажам. В його обов`язки входило щопонеділка та вівторка виїздити в Кіровоградську область в міста Олександрія, Знамянка і Кіровоград де він, від імені ТОВ Автосила, пропонував приватним підприємцям купувати товар (переважно автохімію), формував заявки від підприємців на товар та в середу передавав ці заявки на офіс ТОВ Автосила. Після цього водій розвозив товар підприємців, згідно їх заявок, та забирав грошові кошти за нього. Зрідка грошові кошти забирав ОСОБА_4 , але це було в разі якщо підприємці мали право на відстрочку платежу. В цьому разі ОСОБА_4 забирав грошові кошти наступного тижня при оформленні нових заявок. Всі отримані гроші він передавав у середу в касу ТОВ Автосила касиру ОСОБА_12 , однак касир ніде не розписувався про це. Щочетверга обвинувачений знаходився на автобазарі в м. Запоріжжі де у ТОВ Автосила був склад з якого обвинувачений торгував автохімією. Крім того, автохімію у нього купували приватні підприємці з метою перепродажу, які брали товар на початку дня, а в кінці дня розраховувались за проданий товар. В разі якщо товар не був проданий, то він залишався у підприємців, які проводили розрахунок за нього через тиждень. В п`ятницю обвинувачений перебував на офісі в ТОВ Автосила де вів облік проданого товару. 05.04.2013 року він прийшов на роботу, однак йому повідомили, що його звільнено. Він написав заяву про звільнення за власним бажанням та прийшов наступного дня, так як напередодні не дочекався директора. ОСОБА_7 сказав ОСОБА_4 , що той не звільнений, а відсторонений від посади доки ведеться службове розслідування з приводу недостачі на суму близько 70 000 гривень. Після цього він під тиском ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та Підгорного підписав договір займу у ОСОБА_7 грошових коштів в розмірі 70 000 гривень та станом на сьогоднішній день сплатив ОСОБА_7 десь половину цих коштів. Свою вину він не визнає, так як недостача утворилась внаслідок безконтрольного переміщення товарів між складами, а він грошових коштів ОСОБА_7 не присвоював. Крім того обвинувачений пояснив, що в 2011 році його обманув один з клієнтів, не повернувши грошові кошти за товар в розмірі 12 000 гривень. З метою покриття цієї недостачі обвинувачений при замовлені крупної партії товару записував це замовлення на ПП ОСОБА_14 , який мав знижку і різницю, отриману від продажу товару за звичайною ціною та ціни товару зі знижкою, обвинувачений направляв на погашення заборгованості в 12 000 гривень, погасивши до сьогоднішнього дня близько 3500 гривень. Саме в зв`язку з цими подіями обвинувачений телефонував ОСОБА_14 та просив його сказати, що його борг більший.

Заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, безпосередньо дослідивши докази, надані сторонами кримінального провадження, суд приходить до беззаперечного висновку про те, що в вина ОСОБА_4 у привласнення грошових коштів, які перебували в його віданні знайшла своє підтвердження.

Як вбачається з показань потерпілого ОСОБА_7 , допитаного в судовому засіданні, він являється ФОП і директором ТОВ Автосила, яке було створене в січні 2011 року. Між ФОП ОСОБА_7 і ТОВ Автосила було укладено договір про спільну діяльність за умовами якого працівники ТОВ Автосили виконували свої обов`язки і у ФОП ОСОБА_7 . ОСОБА_4 з січня 2011 року працював на посаді менеджера з продажу ТОВ Автосила і згідно вищевказаного договору виконував свої обов`язки і у ФОП ОСОБА_7 . До обов`язків ОСОБА_4 входило: приймання замовлень у клієнтів в Кіровоградській та Запорізькій областях на постачання товарів від ФОП ОСОБА_7 , передача цих замовлень на офіс, який був єдиний у ФОП ОСОБА_7 і ТОВ Автосила, збір коштів у клієнтів та внесення їх в касу ФОП ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді регіонального менеджера ТОВ Автосила і в його обов`язки входить перевірка роботи менеджерів на предмет дебіторської заборгованості, що робиться шляхом підписання актів звірок з контрагентами. На підприємстві ТОВ Автосила працював на посаді менеджера ОСОБА_4 , який являється матеріально відповідальною особою та в обов`язки якого входило прийняття у контрагентів замовлень на поставку товарів, передача цих замовлень на підприємство та, після відвантаження товару, збір грошових коштів з контрагентів за поставлений товар.

Зі статутних документів ФОП ОСОБА_7 та ТОВ Автосила (т. 1 а.с. 32-35) вбачається, що такі суб`єкти господарювання дійсно існують і здійснюють свою господарську діяльність, а з копії наказу № 8 про прийняття ОСОБА_4 на посаду менеджера з 04.01.2011 р. (т. 1 а.с. 22, 23), копії трудової книжки (т. 1 а.с. 25) та наказів від 04.01.2011 року та 01.02.2013 року (т. 1 а.с. 17, 19) вбачається, що ОСОБА_4 з 04.01.2011 року займає посаду менеджера ТОВ Автосила та є матеріально-відповідальною особою.

Те, що ОСОБА_4 являється матеріально відповідальною особою підтверджується і копією посадової інструкції менеджера з продажів (т. 1 а.с. 15) згідно якої менеджер несе повну матеріальну відповідальність за ввірені йому матеріальні цінності і, крім того, здійснює роботу з клієнтами, оформлює договірні та бухгалтерські документи, контролює дебіторську заборгованість клієнта, тощо.

З копії договору про спільну діяльність № 1 від 04.01.2011 року, укладеного між ТОВ Автосила і ФОП ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 26) вбачається, що сторони зобов`язались шляхом об`єднання своїх зусиль та майна спільно діяти в сфері господарської діяльності для досягнення спільних господарських цілей: насичення ринку товарами та послугами, а з копії додатку № 1 до вказаного договору (т. 1 а.с. 30) вбачається, що сторони уповноважили ОСОБА_4 отримувати та перевозити грошові кошти ФОП ОСОБА_7 для подальшого їх перерахування ФОП ОСОБА_7 на користь ТОВ Автосила за поставлений товар.

Оцінюючі всі вищевикладені докази, суд приходить до висновку про: їх належність, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню; їх допустимість, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України; їх достовірність, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що ОСОБА_4 з 04 січня 2011 року працює на посаді менеджера в ТОВ Автосила, являється матеріально відповідальною особою і в його обов`язки входить здійснення роботи з клієнтами в Кіровоградській області та м. Запоріжжя, оформлення договірних та бухгалтерських документів по укладеним угодам з вищевказаними клієнтами, контроль дебіторської заборгованості вищевказаних клієнтів. Також судом, з вищевказаних доказів встановлено, що ОСОБА_4 , як менеджер, представляв також інтереси ФОП ОСОБА_7 , виконуючи ті ж обов`язки, що і в ТОВ Автосила, збирав грошові кошти за відвантажений товар та вносив їх в касу.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 , виконуючи обов`язки менеджера ТОВ Автосила та ФОП ОСОБА_7 в період з 04.01.2011 року по 05.04.2013 року приймав замовлення, які передав до офісу ФОП ОСОБА_15 та які було виконано і поставлено товар: ФОП ОСОБА_16 на суму 1285,38 гривень, ФОП ОСОБА_17 на суму 5177,54 гривень, ФОП ОСОБА_18 на суму 7818,86 гривень, ФОП ОСОБА_14 на суму 18709,37 гривень, ФОП ОСОБА_19 на суму 17094,97 гривень, ФОП ОСОБА_20 на суму 2129,88 гривень, ФОП ОСОБА_21 на суму 13521,50 гривень, ФОП ОСОБА_22 на суму 4026,74 гривень, ФОП ОСОБА_23 на суму 4200 гривень, ФОП ОСОБА_24 на суму 639,35 гривень, а всього на загальну суму 74603,59 гривень. Після цього ОСОБА_4 зібрав вищевказані грошові кошти у приватних підприємців та не передав їх до каси ФОП ОСОБА_7 , привласнивши їх собі, внаслідок чого спричинив ФОП ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 74603,59 гривень, що підтверджується наступними доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_7 , допитаного в судовому засіданні, який пояснив, що менеджером по Кіровоградській області та м. Запоріжжя був лише ОСОБА_4 . Потерпілий вперше виявив недостачу коштів на підприємстві по лінії ОСОБА_4 взимку 2012-2013 р., однак ОСОБА_4 пояснив, що ця недостача викликана великою дебіторською заборгованістю. Через деякий час потерпілий помітив, що ця заборгованість почала збільшуватись і досягла 20 000 гривень, а після цього за один місяць зросла до 70 000 гривень. Потерпілий ініціював проведення службової перевірки в ході якої виявилось, що ОСОБА_4 допустив 28 фактів привласнення грошових коштів на загальну суму 156 000 гривень, однак документально вдалось підтвердити значно менший розмір шкоди. ОСОБА_4 погодився з недостачею в 70 000 гривень, пообіцяв повернути ці грошові кошти та з метою підкріплення цієї обіцянки підписав договір позики на вказану суму з потерпілим, який виконує.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , допитаного в судовому засіданні, який пояснив, що він в силу своїх обов`язків регіонального менеджера ТОВ Автосила, перевіряв діяльність ОСОБА_4 і виявив, що не сходяться суми за відвантажений товар за його заявками та отримані в касу грошові кошти. Свідок зателефонував контрагентам за якими рахувалась заборгованість і вони всі підтвердили її, однак коли свідок поїхав до контрагентів з метою підпису акту звірки, вони відмовились підписувати акти, пояснивши, що заборгованості не мають а про наявність заборгованості їх просив сказати ОСОБА_4 . Після проведення перевірки з`ясувалось, що недостача грошових коштів по заявкам ОСОБА_4 складає 156 000 гривень. ОСОБА_4 пояснив, що присвоював грошові кошти для особистих потреб поступово, перекриваючи недавно отриманими коштами більш пізні борги. Частину коштів в розмірі 70 000 гривень ОСОБА_4 погодився повернути добровільно.

Показаннями свідка ОСОБА_25 , допитаної в судовому засіданні, яка пояснила, що вона являється головним бухгалтером ТОВ Автосила і приймала участь у перевірці діяльності менеджера ТОВ Автосила ОСОБА_4 . Так нею було підраховано за накладними кількість та вартість поставленого, за заявками поданими ОСОБА_4 , товару та розмір грошових коштів отриманих ФОП ОСОБА_7 від цих поставок. Нею було проведено бесіди з контрагентами з приводу їх дебіторської заборгованості і з`ясувалось, що ОСОБА_4 допустив недостачу грошових коштів в розмірі 59 000 гривень по м. Запоріжжя і 30 000 гривень по Кіровоградській області. Було складено акт недостачі грошових коштів з яким ознайомили ОСОБА_4 , однак останній від підпису в акті відмовився та будь-які пояснення надавати також відмовився.

Показаннями свідка ОСОБА_26 , допитаної в судовому засіданні, яка пояснила, що вона працює на посаді бухгалтера ФОП ОСОБА_7 і в її обов`язки входить прийняття грошових коштів за поставлений товар від менеджерів і їй відомо, що менеджер ОСОБА_4 допустив нестачу грошових коштів в зв`язку з чим проводилась перевірка.

Показання потерпілого та вищевказаних свідків є належними, допустимими, їх достовірність в судовому засіданні не спростована іншими доказами і вони в своїй сукупності та взаємозв`язку доводять той факт, що ОСОБА_4 в період з 04.01.2011 року по 05.04.2013 року, працюючи на посаді менеджера ТОВ Автосила, під час виконання обов`язків менеджера ФОП ОСОБА_7 , допустив недостачу грошових коштів, які перебували у його віддані.

Свідок ОСОБА_16 , допитаний в судовому засіданні пояснив, що він являється ФОП і здійснює свою діяльність на Оріховському базарі в м. Запоріжжя. ОСОБА_4 являвся торговим представником ФОП ОСОБА_7 у якого свідок, як правило вранці, брав на реалізацію товар, а ввечері повертав за реалізований товар грошові кошти. При цьому вони ніколи жодних документів не підписували та розписок один одному не давали, так як працювали давно. Будь-якої заборгованості свідок перед ФОП ОСОБА_7 не має та не мав, так як гроші завжди повертав день у день.

З акту недостачі грошових коштів (т. 1 а.с. 45) вбачається, що по даним бухгалтерського обліку ФОП ОСОБА_7 за ФОП ОСОБА_16 рахується заборгованість в сумі 1285,38 гривень, що в сукупності з показаннями ОСОБА_16 про те, що він розраховувався за товар відразу і тільки з ОСОБА_4 , потерпілого та свідків ОСОБА_27 і ОСОБА_25 про те, що по м. Запоріжжю працював лише ОСОБА_4 і ніхто інший не мав права реалізовувати товар і забирати кошти, підтверджує факт отримання цих коштів ОСОБА_4 та не внесення ним вказаної грошової суми до каси ФОП ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_17 , допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він являється ФОП і здійснює свою діяльність з продажу автохімії на Оріховському базарі в м. Запоріжжя. Одним з його постачальників являвся ФОП ОСОБА_7 , якого представляв менеджер ОСОБА_4 . Свідок отримував товар безпосередньо від ОСОБА_4 і відразу розраховувався з ним за поставлений товар. При цьому грошові кошти нікому, крім ОСОБА_4 свідок не передавав та жодної заборгованості перед ФОП ОСОБА_7 у свідка не було. Свідкові телефонував представник ФОП ОСОБА_7 , який повідомляв про наявність заборгованості свідка перед ФОП ОСОБА_7 , однак свідок з цим не погодився, так як заборгованості не мав і коли йому привезли на підпис акт звірки, він зазначив, що не має заборгованості;

З копій накладних (т. 1 а.с. 81- 84) вбачається, що від ФОП ОСОБА_7 ОСОБА_17 в період з 06.02.2013 р. по 03.04.2013 р. було поставлено товар на загальну суму 16372,57 гривень. При цьому в накладних зазначено постачальником саме ФОП ОСОБА_7 та вказано ім`я ОСОБА_28 (торгового представника) ОСОБА_29 .

З акту звірки взаєморозрахунків (т. 1 а.с. 85) вбачається, що ОСОБА_17 зазначив, що станом на 18.04.2013 р. у нього заборгованість перед ФОП ОСОБА_7 відсутня, а з акту недостачі грошових коштів (т. 1 а.с. 45) вбачається, що по даним бухгалтерського обліку ФОП ОСОБА_7 за ФОП ОСОБА_17 рахується заборгованість в сумі 5177,54 гривень.

Показання свідка ОСОБА_17 та вищевказані документи є належними та допустимими доказами, їх достовірність в судовому засіданні не спростована іншими доказами і вони в своїй сукупності та взаємозв`язку з показами потерпілого та свідків ОСОБА_27 і ОСОБА_25 про те, що по м. Запоріжжю працював лише ОСОБА_4 , ніхто інший не мав права реалізовувати товар, забирати кошти та про обставини проведення перевірки, підтверджують факт того, що грошові кошти в сумі 5177,54 гривень були отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_17 , однак не внесені до каси ФОП ОСОБА_7 , тобто привласнені обвинуваченим.

Свідок ОСОБА_18 , допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він являється ФОП і здійснює свою діяльність з продажу автотоварів на Оріховському базарі в м. Запоріжжя. Одним з його постачальників являвся ФОП ОСОБА_7 , якого представляв менеджер ОСОБА_4 . Свідок отримував товар безпосередньо від ОСОБА_4 і розраховувався тільки з ним. При цьому грошові кошти нікому, крім ОСОБА_4 свідок не передавав та жодної заборгованості перед ФОП ОСОБА_7 у свідка не було. Свідкові повідомляли представник ФОП ОСОБА_7 про наявність заборгованості свідка перед ФОП ОСОБА_7 , однак свідок з цим не погодився про що зазначив в акті звірки.

З акту звірки взаєморозрахунків (т. 1 а.с. 110) вбачається, що ОСОБА_18 винен ФОП ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 8818,86 гривень, однак свідок в акті зазначив, що станом на 18.04.2013 р. його заборгованість перед ФОП ОСОБА_7 складає 1000 гривень, а з акту недостачі грошових коштів (т. 1 а.с. 45) вбачається, що по даним бухгалтерського обліку ФОП ОСОБА_7 за ФОП ОСОБА_18 рахується заборгованість в сумі 7818,86 гривень, що узгоджується з показами свідка про розмір його заборгованості.

Показання свідка ОСОБА_17 та вищевказані документи є належними та допустимими доказами, їх достовірність в судовому засіданні не спростована іншими доказами і вони в своїй сукупності та взаємозв`язку з показами потерпілого та свідків ОСОБА_27 і ОСОБА_25 про те, що по м. Запоріжжю працював лише ОСОБА_4 , ніхто інший не мав права реалізовувати товар, забирати кошти та про обставини проведення перевірки, підтверджують факт того, що грошові кошти в сумі 7818,86 гривень були отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_18 , однак не внесені до каси ФОП ОСОБА_7 , тобто привласнені обвинуваченим.

Свідок ОСОБА_14 , допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він являється ФОП і здійснює свою діяльність з продажу автохімії на Оріховському базарі в м. Запоріжжя. Постачальником продукції ТНК і Тосол Сіинтез був ФОП ОСОБА_7 , торговим представником якого був ОСОБА_4 . За домовленістю свідок міг мати на реалізації товар поставлений ФОП ОСОБА_7 на суму до 20 000 гривень, а тому розраховувався він не відразу за поставлений товар, однак абсолютно всі розрахунки він проводив тільки з ОСОБА_4 . Через деякий час після того як ОСОБА_4 припинив працювати до свідка приїхав представник ФОП ОСОБА_7 ОСОБА_30 , який повідомив, що заборгованість свідка перед ФОП ОСОБА_7 складає 33 000 гривень з чим свідок не погодився, так як його борг складав 14 000 гривень. Також свідок повідомив, що перед приїздом ОСОБА_31 до свідка телефонував ОСОБА_4 та просив підтвердити заборгованість в сумі 33 000 гривень, мотивуючи це наявною заборгованістю інших контрагентів, однак свідок відмовився.

З копій накладних (т. 1 а.с. 99, 105) вбачається, що від ФОП ОСОБА_7 ОСОБА_14 було поставлено товар. При цьому в накладних зазначено постачальником саме ФОП ОСОБА_7 та вказано ім`я ОСОБА_28 (торгового представника) ОСОБА_29 .

З акту звірки взаєморозрахунків (т. 1 а.с. 85) вбачається, що ОСОБА_14 зазначив, що станом на 17.04.2013 р. його заборгованість перед ФОП ОСОБА_7 складає 14681,08 гривень, а з акту недостачі грошових коштів (т. 1 а.с. 45) вбачається, що по даним бухгалтерського обліку ФОП ОСОБА_7 за ФОП ОСОБА_14 рахується заборгованість в сумі 18709,37 гривень, що узгоджується з показами свідка про розмір його заборгованості.

Показання свідка ОСОБА_14 та вищевказані документи є належними та допустимими доказами, їх достовірність в судовому засіданні не спростована іншими доказами і вони в своїй сукупності та взаємозв`язку з показами потерпілого та свідків ОСОБА_27 і ОСОБА_25 про те, що по м. Запоріжжю працював лише ОСОБА_4 , ніхто інший не мав права реалізовувати товар, забирати кошти та про обставини проведення перевірки, підтверджують факт того, що грошові кошти в сумі 18709,37 гривень були отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_14 ,, однак не внесені до каси ФОП ОСОБА_7 , тобто привласнені обвинуваченим.

Свідок ОСОБА_19 , допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона являється ФОП і здійснює свою діяльність з продажу автохімії на Оріховському базарі в м. Запоріжжя. Одним з постачальників товару був ФОП ОСОБА_7 , представником якого був ОСОБА_4 . Свідок завжди розраховувалась за поставлений товар тільки з ОСОБА_4 . Коли до неї приїхали представник ФОП ОСОБА_7 і повідомили про наявність у неї великої заборгованості, вона заперечила цей факт і вказала дійсну заборгованість, яку вона мала на той час.

З акту звірки взаєморозрахунків (т. 1 а.с. 129) вбачається, що ОСОБА_19 винна ФОП ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 19 594,97 гривень, однак свідок в акті зазначила, що станом на 18.04.2013 р. її заборгованість перед ФОП ОСОБА_7 складає 2500 гривень, а з акту недостачі грошових коштів (т. 1 а.с. 45) вбачається, що по даним бухгалтерського обліку ФОП ОСОБА_7 за ФОП ОСОБА_19 рахується заборгованість в сумі 17097,97 гривень, що узгоджується з показами свідка про розмір її заборгованості.

Показання свідка ОСОБА_19 та вищевказані документи є належними та допустимими доказами, їх достовірність в судовому засіданні не спростована іншими доказами і вони в своїй сукупності та взаємозв`язку з показами потерпілого та свідків ОСОБА_27 і ОСОБА_25 про те, що по м. Запоріжжю працював лише ОСОБА_4 , ніхто інший не мав права реалізовувати товар, забирати кошти та про обставини проведення перевірки, підтверджують факт того, що грошові кошти в сумі 17097,97 гривень були отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_19 , однак не внесені до каси ФОП ОСОБА_7 , тобто привласнені обвинуваченим.

З копій накладних (т. 2 а.с. 64-66, 68-71) вбачається, що від ФОП ОСОБА_7 ФОП ОСОБА_20 (т. 2 а.с. 57, 58) поставлено товар. При цьому в накладних зазначено постачальником саме ФОП ОСОБА_7 та вказано ім`я ОСОБА_28 (торгового представника) ОСОБА_29 або ОСОБА_32 .

З акту звірки взаєморозрахунків (т. 2 а.с. 67) вбачається, що ОСОБА_20 зазначила, що станом на 23.04.2013 р. у неї відсутня заборгованість перед ФОП ОСОБА_7 , а з акту недостачі грошових коштів (т. 2 а.с. 19) вбачається, що по даним бухгалтерського обліку ФОП ОСОБА_7 за ФОП ОСОБА_20 рахується заборгованість в сумі 2129,88 гривень.

Вищевказані документи є належними та допустимими доказами, їх достовірність в судовому засіданні не спростована іншими доказами і вони в своїй сукупності та взаємозв`язку з показами потерпілого та свідків ОСОБА_27 і ОСОБА_25 про те, що по Кіровоградській області працював лише ОСОБА_4 , ніхто інший не мав права реалізовувати товар, забирати кошти та про обставини проведення перевірки, підтверджують факт того, що грошові кошти в сумі 2129,88 гривень були отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_20 , однак не внесені до каси ФОП ОСОБА_7 , тобто привласнені обвинуваченим.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_21 пояснив, що він являється приватним підприємцем і здійснює торгівлю автозапчастинами в магазинах, що розташовані в м. Олександрія Кіровоградської області. Одним з його постачальників являється ФОП ОСОБА_7 торговим представником якого виступав ОСОБА_4 . Їх діяльність проходила за наступною схемою: свідок замовляв продукцію ОСОБА_4 , її поставляли, а після цього свідок розраховувався за поставлену продукцію. При цьому всі розрахунки він здійснював тільки через ОСОБА_4 і були лише поодинокі випадки, коли він розрахувався з водієм. Одного дня до свідка приїхав інший представник ФОП ОСОБА_7 , який повідомив, що свідок має значну заборгованість з чим свідок не погодився та зазначив у акті звірки, що заборгованості не має, так як її дійсно не було.

Свідки ОСОБА_33 і ОСОБА_34 в судовому засіданні пояснили, що працювали водіями на ТОВ Автосила і розвозили товар по заявкам, які надавав ОСОБА_4 , в тому числі і у Кіровоградську область. Свідки інколи, за проханням ОСОБА_4 , забирали грошові кошти у клієнтів і передавали ці кошти ОСОБА_4 .

З копій накладних (т. 2 а.с. 79-119) вбачається, що від ФОП ОСОБА_7 ФОП ОСОБА_21 було поставлено товар. При цьому в накладних зазначено постачальником саме ФОП ОСОБА_7 , за період до квітня 2013 року вказано ім`я ОСОБА_35 та на більшості накладних (т. 2 а.с. 97, 102, 103, 108-110, 112-115) маються підписи ОСОБА_4 про отримання грошових коштів.

З акту звірки взаєморозрахунків (т. 2 а.с. 78) вбачається, що ОСОБА_21 зазначив, що станом на 22.04.2013 р. у нього відсутня заборгованість перед ФОП ОСОБА_7 , а з акту недостачі грошових коштів (т. 2 а.с. 15) вбачається, що по даним бухгалтерського обліку ФОП ОСОБА_7 за ФОП ОСОБА_21 рахується заборгованість в сумі 12824 гривень та 697,50 гривень.

Показання свідка ОСОБА_21 та вищевказані документи є належними та допустимими доказами, їх достовірність в судовому засіданні не спростована іншими доказами і вони в своїй сукупності та взаємозв`язку з показами свідків ОСОБА_36 і ОСОБА_34 про те, що вони отримували грошові кошти від ОСОБА_21 тільки за проханням обвинуваченого і передавали ці кошти обвинуваченому, показаннями потерпілого та свідків ОСОБА_27 і ОСОБА_25 про те, що по Кіровоградській області працював лише ОСОБА_4 , ніхто інший не мав права реалізовувати товар, забирати кошти та про обставини проведення перевірки, підтверджують факт того, що грошові кошти в сумі 13521,50 гривень були отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_21 , однак не внесені до каси ФОП ОСОБА_7 , тобто привласнені обвинуваченим.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_37 пояснила, що вона працює зі своїм чоловіком ОСОБА_38 , який являється приватним підприємцем і вони здійснюють діяльність торгівлі автозапчастинами. Одним з їх постачальників являвся ФОП ОСОБА_7 , торговим представником якого був ОСОБА_4 . Свідок замовляла товар, після чого його доставляли і після доставки вона розраховувалась як з ОСОБА_4 , так і з водіями, які доставляли товар. Через деякий час приїздив інший представник ФОП ОСОБА_7 , який повідомив, що ОСОБА_38 винен близько 20 000 гривень, однак свідок з чоловіком надали накладні з підписами торгового представника про отримання коштів і до них більше не було претензій.

Свідки ОСОБА_39 , і ОСОБА_34 в судовому засіданні пояснили, що працювали водіями на ТОВ Автосила і розвозили товар по заявкам, які надавав ОСОБА_4 , в тому числі і у Кіровоградську область. Свідки інколи, за проханням ОСОБА_4 , забирали грошові кошти у клієнтів і передавали ці кошти ОСОБА_4 .

З копій накладних (т. 2 а.с. 125-138) вбачається, що від ФОП ОСОБА_7 ФОП ОСОБА_22 було поставлено товар. При цьому в накладних зазначено постачальником саме ФОП ОСОБА_7 , вказано ім`я ОСОБА_28 (торгового представника) ОСОБА_29 або ОСОБА_32 та на деяких накладних (т. 2 а.с. 138) маються підписи ОСОБА_4 про отримання грошових коштів.

З акту недостачі грошових коштів (т. 2 а.с. 15) вбачається, що по даним бухгалтерського обліку ФОП ОСОБА_7 за ФОП ОСОБА_22 рахується заборгованість в сумі 4026,74 гривень.

Показання свідка ОСОБА_40 та вищевказані документи є належними та допустимими доказами, їх достовірність в судовому засіданні не спростована іншими доказами і вони в своїй сукупності та взаємозв`язку з показами свідків ОСОБА_36 і ОСОБА_34 про те, що вони отримували грошові кошти від ОСОБА_40 тільки за проханням обвинуваченого і передавали ці кошти обвинуваченому, показаннями потерпілого та свідків ОСОБА_27 і ОСОБА_25 про те, що по Кіровоградській області працював лише ОСОБА_4 , ніхто інший не мав права реалізовувати товар, забирати кошти та про обставини проведення перевірки, підтверджують факт того, що грошові кошти в сумі 4026,74 гривень були отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_40 , однак не внесені до каси ФОП ОСОБА_7 , тобто привласнені обвинуваченим.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_23 пояснив, що він являється приватним підприємцем і здійснює торгівлю автозапчастинами в магазині, що розташований в АДРЕСА_3 . Одним з його постачальників являється ФОП ОСОБА_7 торговим представником якого виступав ОСОБА_4 , який приймав замовлення, а після поставки товару, свідок розраховувався з ОСОБА_4 . Десь два рази свідок передавав грошові кошти через водія. Через деякий час приїздив представник ФОП ОСОБА_7 , який повідомив, що ОСОБА_23 винен близько 4 000 гривень, однак свідок заперечив, так як був винен близько 800 гривень.

Свідки ОСОБА_33 і ОСОБА_34 в судовому засіданні пояснили, що працювали водіями на ТОВ Автосила і розвозили товар по заявкам, які надавав ОСОБА_4 , в тому числі і у Кіровоградську область. Свідки інколи, за проханням ОСОБА_4 , забирали грошові кошти у клієнтів і передавали ці кошти ОСОБА_4 .

З копій накладних (т. 2 а.с. 146-148, 150) вбачається, що від ФОП ОСОБА_7 ФОП ОСОБА_23 було поставлено товар. При цьому в накладних зазначено постачальником саме ФОП ОСОБА_7 , вказано ім`я ОСОБА_28 (торгового представника) ОСОБА_29 або ОСОБА_32 та на деяких накладних (т. 2 а.с. 146) маються підписи ОСОБА_4 про отримання грошових коштів.

З акту звірки взаєморозрахунків (т. 2 а.с. 149) вбачається, що ОСОБА_23 винен ФОП ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 5 002,80 гривень, однак свідок в акті зазначив, що станом на 23.04.2013 р. його заборгованість перед ФОП ОСОБА_7 складає 802,80 гривень, а з акту недостачі грошових коштів (т. 2 а.с. 15) вбачається, що по даним бухгалтерського обліку ФОП ОСОБА_7 за ФОП ОСОБА_23 рахується заборгованість в сумі 4 200 гривень, що узгоджується з показами свідка про розмір його заборгованості.

Показання свідка ОСОБА_23 та вищевказані документи є належними та допустимими доказами, їх достовірність в судовому засіданні не спростована іншими доказами і вони в своїй сукупності та взаємозв`язку з показами свідків ОСОБА_36 і ОСОБА_34 про те, що вони отримували грошові кошти від ОСОБА_23 тільки за проханням обвинуваченого і передавали ці кошти обвинуваченому, показаннями потерпілого та свідків ОСОБА_27 і ОСОБА_25 про те, що по Кіровоградській області працював лише ОСОБА_4 , ніхто інший не мав права реалізовувати товар, забирати кошти та про обставини проведення перевірки, підтверджують факт того, що грошові кошти в сумі 4200 гривень були отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_23 , однак не внесені до каси ФОП ОСОБА_7 , тобто привласнені обвинуваченим.

З копій накладних (т. 2 а.с. 157) вбачається, що від ФОП ОСОБА_7 ФОП ОСОБА_24 (т. 2 а.с. 151) поставлено товар. При цьому в накладних зазначено постачальником саме ФОП ОСОБА_7 та вказано ім`я ОСОБА_28 (торгового представника) ОСОБА_29 або ОСОБА_32 .

З акту звірки взаєморозрахунків (т. 2 а.с. 158) вбачається, що ОСОБА_24 зазначив, що станом на 23.04.2013 р. у нього відсутня заборгованість перед ФОП ОСОБА_7 , а з акту недостачі грошових коштів (т. 2 а.с. 15) вбачається, що по даним бухгалтерського обліку ФОП ОСОБА_7 за ФОП ОСОБА_24 рахується заборгованість в сумі 639,35 гривень.

Вищевказані документи є належними та допустимими доказами, їх достовірність в судовому засіданні не спростована іншими доказами і вони в своїй сукупності та взаємозв`язку з показами потерпілого та свідків ОСОБА_27 і ОСОБА_25 про те, що по Кіровоградській області працював лише ОСОБА_4 , ніхто інший не мав права реалізовувати товар, забирати кошти та про обставини проведення перевірки, підтверджують факт того, що грошові кошти в сумі 639,35 гривень були отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_24 , однак не внесені до каси ФОП ОСОБА_7 , тобто привласнені обвинуваченим.

Аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності суд приходить до беззаперечного висновку, що ОСОБА_4 , виконуючи обов`язки менеджера ТОВ Автосила та ФОП ОСОБА_7 в період з 04.01.2011 року по 05.04.2013 року приймав замовлення, які передав до офісу ФОП ОСОБА_15 та які було виконано і поставлено товар: ФОП ОСОБА_16 на суму 1285,38 гривень, ФОП ОСОБА_17 на суму 5177,54 гривень, ФОП ОСОБА_18 на суму 7818,86 гривень, ФОП ОСОБА_14 на суму 18709,37 гривень, ФОП ОСОБА_19 на суму 17094,97 гривень, ФОП ОСОБА_20 на суму 2129,88 гривень, ФОП ОСОБА_21 на суму 13521,50 гривень, ФОП ОСОБА_22 на суму 4026,74 гривень, ФОП ОСОБА_23 на суму 4200 гривень, ФОП ОСОБА_24 на суму 639,35 гривень, а всього на загальну суму 74603,59 гривень. Після цього ОСОБА_4 зібрав вищевказані грошові кошти у приватних підприємців та не передав їх до каси ФОП ОСОБА_7 , привласнивши їх собі, внаслідок чого спричинив ФОП ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 74603,59 гривень.

Посилання ОСОБА_4 на те, що грошові кошти у підприємців він не повинен був забирати і він не забирав, а гроші забирав водій, суд сприймає як неправдиві, направлені на уникнення відповідальності за вчинений злочин, оскільки вони повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який повідомив, що згідно функціональних обов`язків гроші мав забирати тільки ОСОБА_4 , а той факт, що гроші брали водії, то це могло мати місце тільки за проханням ОСОБА_4 і тільки він відповідав за ці гроші. Ці покази потерпілого підтвердили і свідки ОСОБА_41 і ОСОБА_34 , які повідомили, що вони, як водії, не мали брава брати гроші за поставлений товар, однак за проханням ОСОБА_4 , інколи брали грошові кошти, які передавали ОСОБА_4 .

Посилання сторони захисту на те, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, так як останній не працював у ФОП ОСОБА_7 , не був матеріально відповідальною особою та грошові кошти не перебували у його відданні, суд вважає необгрунтованими, так як судом з досліджених та оцінених доказів, про що викладено вище, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_4 перебував в трудових відносинах з ТОВ Автосила та виконував обов`язки торгового представника ФОП ОСОБА_7 , про що не міг не знати, так як сам вказував в судовому засіданні, що директором ТОВ Автосила являвся ОСОБА_7 , накладні на товар виписані ФОП ОСОБА_7 , а офіси ТОВ Автосила і ФОП ОСОБА_7 знаходились в одному приміщенні. Грошові кошти, отримані від контрагентів ОСОБА_4 фактично перебували у віддані на підставі службових повноважень і він був наділений правомочністю по доставці грошових коштів від контрагентів до каси ФОП ОСОБА_7
Посилання сторони захисту на те, що неможливість встановлення які ж саме кошти і коли отримував ОСОБА_4 від контрагентів та не вніс до каси, призводить до відсутності об`єктивної сторони злочину, суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_4 , отримавши кошти від контрагентів, привласнював їх не всі, а частинами, перекриваючи отриманими коштами іншу, більш давню, заборгованість та залишаючи частину коштів собі, що підтвердив сам ОСОБА_4 в судовому засіданні, пояснивши, що один з контрагентів не розрахувався з ним і він вимушений був за рахунок інших перекривати заборгованість.

З урахуванням вищевикладеного, надавши оцінку всім зібраним та перевіреним доказам точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у привласнені грошових коштів в сумі 74603,59 гривень, належних ФОП ОСОБА_7 доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 1 ст. 191 КК України, а саме, привласнення чужого майна, яке перебувало у віданні особи.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середнього ступеню тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який має зареєстроване місце проживання, проживає з дружиною та малолітньою дитиною, не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває,

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66, 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю пов`язаною з матеріальною відповідальністю, з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальних цінностей, однак основне покарання має бути призначене не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого, крім того, таке покарання повністю буде відповідати встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, а також, на думку суду, посприяє подальшому виправленню останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

В той же час, суд враховуючи міцні соціальні зв`язки ОСОБА_4 , а саме, наявність у нього дружини та малолітньої дитини, яка потребує уваги та виховання батька, суд приходить до висновку про те, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування основного покарання, а тому суд вважає за можливе звільнити його від відбування основного покарання з випробовуванням, поклавши на нього ряд обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Вирішуючи заявлений ОСОБА_7 позов про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди в розмірі 86 065,16 гривень суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 74603,59 гривень, оскільки спричинення шкоди в цьому розмірі встановлено судом в судовому засіданні та вона підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 на підставі ст. 1166 ЦК України.

Вирішуючи заявлений цивільний позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень, суд приходить до висновку, що позивачу, протиправними діями обвинуваченого спричинена моральна шкода, яка виразилась у моральних переживаннях в зв`язку зі втратою свого майна

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань позивача. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену позивачу протиправними діями відповідача в 1000 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст. ст. 1167 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки з позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю пов`язаною з матеріальною відповідальністю, з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальних цінностей, звільнивши його від відбування призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк два роки.

На підставі п. 2, 3 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 74603,59 гривень та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 гривень, а всього 75603,59 гривень (сімдесят п`ять тисяч шістсот три гривні п`ятдесят дев`ять копійок).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1