У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.,

суддів

Гошовської Т.В., Пошви Б.М.

за участю прокурора

Глибченко Т.Г.,

засудженого

ОСОБА_1

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 5 липня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого на вирок апеляційного суду Донецької області від 17 листопада
2006 року.

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, громадянина України,
раніше судимого:

1) 15 лютого 1988 року Артемівським
районним судом Донецької області за ст. 105 КК України на 1 рік позбавлення
волі із застосуванням ст. 46-1 КК України з іспитовим строком на 2 роки; 2) 13
вересня 1990 року Артемівським районним судом Донецької області за ч. 2 ст. 206
КК України із застосуванням ст. 43 КК України на 3 роки позбавлення волі; 3) 18
травня 1994 року Артемівським районним судом Донецької області за ст. 94, ч. 1 ст. 106, ст. 42 КК України на
15 років позбавлення волі; звільненого 04 листопада 2005 року умовно-достроково
на 3 роки 1 місяць 13 днів, -

засуджено за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі;
за ч. 1 ст. 263 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі статей 70, 71 КК України з
урахуванням невідбутої частини покарання за попереднім вироком Артемівського
районного суду Донецької області від 18 травня 1994 року остаточно визначено
покарання - довічне позбавлення волі.

Вирішено питання речових доказів і
судових витрат у справі.

Як визнав установленим суд, ОСОБА_1, котрий раніше вчинив і був засуджений за умисне
вбивство, у період умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування
покарання за попереднім вироком, 14 січня 2006 року приблизно о 16 годині у
стані алкогольного сп'яніння за обставин, наведених у вироку, перебуваючи біля
будинку на вул. Зарічній у с. Переїздному, із метою умисного вбивства свого
племінника ОСОБА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних
стосунків, взяв кухонний ніж та направився в сторону останнього, але був
зупинений батьком, який відібрав ніж. Продовжуючи свої дії, направлені на
умисне вбивство ОСОБА_2, ОСОБА_1 взяв у будинку другий ніж, підійшов до потерпілого
та завдав йому ножем удар в область шиї, від якого потерпілий впав на землю, а
засуджений з місця злочину втік.

Смерть ОСОБА_2 настала від
гострої крововтрати, яка була обумовлена колото-різаним пораненням шиї,
проникаючим у ротоглоткову порожнину з ушкодженням кровоносних судин шиї.

Крім цього, з осені 1993 року до 9
березня 2006 року ОСОБА_1 без передбаченого законом дозволу
зберігав за місцем проживання вогнепальну зброю - пістолет по типу револьверу.

У касаційній скарзі та доповненнях
до неї засуджений, не оспорюючи фактичні обставини справи, вказує, що суд
дав неналежну оцінку наявним у справі доказам, у зв'язку з чим неправильно
кваліфікував його дії за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України. Посилається на те, що з
племінником у нього були нормальні відносини й умислу на його вбивство він не
мав. Крім цього, на думку ОСОБА_1, смерть ОСОБА_2 настала внаслідок
неякісної медичної допомоги. Просить вирок суду змінити та перекваліфікувати його дії за цим епізодом
на ч. 2 ст. 121 КК України і пом'якшити покарання. Щодо засудження за незаконне
зберігання вогнепальної зброї, то, як зазначено у скарзі засудженого, у справі
відсутні достатні докази його винуватості, а тому просить вирок скасувати, а
справу в цій частині закрити.

Заслухавши доповідача, пояснення
засудженого, який підтримав касаційну скаргу, пояснення прокурора, який вважав
вирок законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та, обговоривши
доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів не знаходить підстав для
її задоволення.

Висновок суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначених у вироку
злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними
у справі й розглянутими у судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Цей висновок, зокрема, ґрунтується на
показаннях самого засудженого під час досудового слідства та судового розгляду
справи, який не заперечував факту нанесення удару ножем у шию потерпілому ОСОБА_2, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стан та поведінку
засудженого перед подіями, а саме, про висловлювання останнім наміру когось вбити, про обставини спричинення
засудженим тілесного ушкодження потерпілому та поведінку ОСОБА_1 після вчинення
злочину, який, побачивши, що потерпілий після удару ножем впав на землю, з
місця події втік, про обставини надання потерпілому допомоги, даними протоколу
огляду місця події, протоколів вилучення та огляду одягу засудженого та одягу
потерпілого, судово-медичної (цитологічної) експертизи, з яких убачається, що
на місці події та одязі як засудженого, так і потерпілого виявлені сліди крові,
походження яких від потерпілого ОСОБА_2 не
виключається, даними додаткової судово-медичної експертизи, з яких убачається,
що викладений засудженим при відтворенні обстановки та обставин подій механізм
спричинення тілесних ушкоджень потерпілому повністю узгоджується з даними
судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_2

Крім того, як убачається з висновку судово-медичної експертизи при
дослідженні трупа потерпілого була виявлена колото-різана рана шиї, проникаюча
у ротоглоткову порожнину з пошкодженням судин шиї, яка утворилась від дії
плоского колюче-ріжучого предмету (можливо ножа). Смерть ОСОБА_2 настала від
гострої крововтрати, яка була обумовлена колото-різаним пораненням шиї,
проникаючим у ротоглоткову порожнину з ушкодженням кровоносних судин шиї і
знаходиться у прямому причинному зв'язку
з отриманим ушкодженням.

Ці висновки підтвердив при допиті у судовому засіданні свідок ОСОБА_9, який
оперував потерпілого.

Отже, знаряддя злочину, характер заподіяного тілесного ушкодження, його
локалізація, механізм спричинення, поведінка засудженого після заподіяння
поранення потерпілому (ненадання будь-якої допомоги) свідчать про те, що
настання смерті потерпілого охоплювалося умислом засудженого, тобто він діяв з
умислом на вбивство.

Наведеними доказами спростовуються посилання засудженого про відсутність у
нього умислу на вбивство та про те, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок неякісної
медичної допомоги.

За викладених обставин тривалість часу, що минув з моменту заподіяння
ушкодження до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного
вбивства значення не має.

На підставі аналізу й оцінки зібраних у справі доказів суд дійшов
обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_1, який раніше вчинив і був
засуджений за умисне вбивство, умисного вбивства ОСОБА_2

Також суд дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у
зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Цей висновок суду підтверджується показаннями самого засудженого як на
досудовому слідстві, так і в суді, в яких він визнавав, що восени 1993 року
знайшов пістолет, перевіз його до місця свого проживання - у будинок на вул.
Зарічній у с. Кузьминівка Артемівського району Донецької області та сховав під
стріхою літньої кухні, де згідно з даними протоколу огляду місця події від 09
березня 2006 року його було виявлено та вилучено, показаннями свідка ОСОБА_4
про приналежність пістолету його сину - ОСОБА_1, свідка ОСОБА_10 про обставини виявлення та
вилучення пістолету, даними судово-балістичної експертизи про те, що виявлений
за місцем проживання засудженого предмет є вогнепальною зброєю, виготовленою
саморобним способом по типу револьверу.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність зазначених доказів
не встановлено.

За таких обставин посилання засудженого у касаційній скарзі на відсутність
достатніх доказів його винуватості у незаконному зберігання вогнепальної зброї
є безпідставними.

Відповідно до встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_1 за
п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України кваліфіковано правильно.

Обґрунтованим є і висновок суду стосовно обрання виду й міри покарання
засудженому за вчинені злочини.

Ураховуючи характер і ступінь тяжкості злочинів, зокрема, умисного вбивства
за обтяжуючої обставини, та з уваги на те, що цей злочин ОСОБА_1 вчинений у
період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім
вироком за умисне вбивство, суд не знайшов можливості для призначення
засудженому за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі на певний строк й належно
вмотивував прийняте рішення про обрання засудженому, який являє собою підвищену
небезпеку для суспільства, найсуворішого покарання у виді довічного позбавлення
волі.

Вирок у цій частині відповідає вимогам
статей 64, 65 КК України, а доводи засудженого у касаційній скарзі про те, що
суд не мав підстав для призначення йому такого суворого покарання, є
необґрунтованими.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, що тягнуть зміну
чи скасування вироку не встановлено.

Виходячи з викладеного, керуючись
статтями 395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок апеляційного суду Донецької
області від 17 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1 залишити без
зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

С у д д і:

Гошовська Т.В. Кравченко К.Т. Пошва Б.М.