Ухвала

іменем україни

27 березня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 03 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

Указаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки та мешканки АДРЕСА_1, громадянку України, таку, що не має судимості,

виправдано за частинами 1, 4 ст. 358 КК за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Органом досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачено у підробленні офіційного документа, який посвідчується установою, з метою використання його підроблювачем та подальшого використання завідомо підробленого документа за таких обставин.

ОСОБА_1, будучи викладачем Чернівецького політехнічного коледжу під час проходження стажування на кафедрі програмного забезпечення комп'ютерних систем Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича, у період із 08 лютого по 31 березня 2010 року в неустановленому слідством місці й у невстановлений час підробила звіт та програму стажування з метою подальшого використання підроблених документів у власних цілях.

Після цього в період із 31 березня 2010 року по червень 2011 року ОСОБА_1 з корисливих мотивів подала підроблені нею документи щодо проходження стажування у ДВНЗ «Чернівецький політехнічний коледж», у зв'язку з чим була допущена до викладання дисциплін «Конструювання програмного забезпечення» і «Групова динаміка та комунікації», в результаті чого за період із 01 вересня 2011 року по червень 2013 року отримувала заробітну плату за їх викладання на загальну суму 10 098,57 грн.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що місцевий суд безпідставно відкинув докази обвинувачення і неправильно визнав деякі з них недопустимими, що залишилося поза увагою апеляційного суду, який порушив вимоги ст. 419 КПК, оскільки не дав належної вмотивованої оцінки апеляційним доводам прокурора.

Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється, крім іншого, у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Як убачається з наданої копії вироку, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження правильно застосував норми матеріального й процесуального права, здійснив належну правову оцінку установлених ним обставин і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діянні ОСОБА_1 складу кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 4 ст. 358 КК.

ОСОБА_1 стверджувала, що програму стажування та звіт про виконання програми стажування вона готувала самостійно і помилково не дописала про вивчення двох дисциплін («Конструювання програмного забезпечення» і «Групова динаміка та комунікації»), умислу на підроблення вказаних документів не мала і не вносила жодних недостовірних відомостей, тим більше з метою подальшого використання цих документів.

Доводи ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження у показаннях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у документах «Програма стажування ОСОБА_1», «Звіт про виконання програми стажування ОСОБА_1» та у висновку почеркознавчої експертизи від 31 жовтня 2013 року № 1940-К, в якій указано, що записи дійсно зроблено ОСОБА_1, котра цього не заперечувала і зазначила про їх помилкове невнесення до всіх екземплярів наданих документів.

Таким чином, немає підстав вважати, що в результаті своїх дій ОСОБА_1 мала на меті підроблення офіційного документа, який посвідчується установою, з метою використання його підроблювачем та подальшого використання завідомо підробленого документа. Тим більше, що місцевий суд під час дослідження доказів - показань свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - встановив, що ОСОБА_1 дійсно вивчала дисципліни «Конструювання програмного забезпечення», а також «Групова динаміка та комунікації». Крім того, суд установив, що необхідності складання документів про вивчення цих дисциплін не передбачено чинним законодавством, а наявність цих документів впливає лише на підвищення кваліфікації ОСОБА_1 як викладача вищого навчального закладу, яку вона повинна проходити раз на п'ять років. Тому вона, маючи відповідну вищу освіту, може викладати ці дисципліни.

Отже, на думку колегії суддів, місцевий суд обґрунтовано зробив висновок про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 4 ст. 358 КК.

Вирок цього суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.

Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 за доводами, викладеними в апеляційній скарзі прокурора, аналогічними доводам у касаційній скарзі, ретельно перевірив їх, дав їм належну оцінку й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Переконливих доводів про необхідність скасування вироку місцевого суду і ухвали апеляційного та направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в касаційній скарзі прокурора не наведено.

Таким чином, оскільки зі скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, у відкритті касаційного провадження належить відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити прокурору у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

підпис) (підпис) (підпис)

З оригіналом згідно

Суддя ОСОБА_5