Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р. колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
законного представника ОСОБА_8 ,
потерпілої - цивільного позивача ОСОБА_9 ,
представника потерпілих
та цивільних позивачів: ОСОБА_10 ,
представника кримінальної міліції
у справах дітей Дніпровського
РУ ГУМВС України у м. Києві ОСОБА_11 ,
представника служби у справах дітей
Дніпровської РДА у м. Києві ОСОБА_12 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0013251 відносно ОСОБА_13 , 1992 року народження, та неповнолітнього ОСОБА_14 , 1997 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пп. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_13 та неповнолітнього ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пп. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України.
За клопотанням обвинувачених, ухвалою суду від 15.08.2014 року кримінальне провадження було призначено до розгляду у складі суду присяжних. Разом із тим, з 1 листопада 2014 року строк повноважень присяжних ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які були обрані для участі в складі суду присяжних, закінчено. Таким чином, суд, беручи до уваги положення ст.ст. 31, 35, ч. 4 ст. 371, ч. 2 ст. 372 КПК України та з врахуванням нових обставин, які стали відомі в ході розгляду клопотань учасників процесу, прийшов до висновку про необхідність повторного розгляду кримінального провадження зі стадії підготовчого судового засідання.
В підготовчому судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 заявив про нечітко прописану роль підозрюваного ОСОБА_19 , в тому числі на те, що не зазначено в якості кого він проходить по справі, серед іншого, обвинувальний висновок не передбачає допит даної особи. Також захисник вказує на те, що немає даних про те, що ОСОБА_19 переховується від слідства, а також Печерським районним судом м. Києва 15.08.2014 року скасовано постанову про виділення матеріалів відносно ОСОБА_19 в окреме провадження. Захисник вважає доцільним об`єднати в одне провадження дану справу та матеріали відносно ОСОБА_19 на досудовому розслідуванні.
Адвокат ОСОБА_6 подала до суду клопотання про повернення прокурору обвинувального акту, як такого, що не відповідає вимогам КПК України. Своє клопотання у судовому засіданні захисник мотивує тим, що в обвинувальному акті містяться положення, що суперечать одне одному та фактичним матеріалам кримінального провадження, у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину, а також на її думку, обвинувальний акт не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правильну правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення. Зазначаючи в обвинувальному акті ОСОБА_19 , як одного з підозрюваних у вчиненні злочину та його організаторську роль у вищевказаних кримінальних правопорушеннях, йому не було пред`явлено обвинувачення та не визначено його процесуальний статус у даному кримінальному провадженні. Крім того, в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, крім перекручування фактичних обставин справи, невірно зазначено правову кваліфікацію.
Прокурор у судовому засіданні заперечує щодо клопотань захисників, зазначила, що ОСОБА_19 під час досудового розслідування отримав процесуальний статус підозрюваного. Вказала, що на момент направлення обвинувального акту до суду досудовому слідству не було відомо ряд обставин відносно особи ОСОБА_19 , в тому числі, його місця перебування.
В той же час прокурор вважає, що справи щодо ОСОБА_19 та ОСОБА_13 , ОСОБА_14 повинні бути об`єднані та розглядатися разом, але не володіє інформацією щодо стану розслідування справи відносно ОСОБА_19 .
Потерпіла ОСОБА_9 та представник потерпілих і цивільних позивачів ОСОБА_10 підтримують думку прокурора, вважають можливим призначити справу до судового розгляду.
Обвинувачені та законний представник неповнолітнього обвинуваченого підтримують клопотання захисників, просять задовольнити.
Представник служби у справах дітей Дніпровської РДА у м. Києві заперечує щодо заявлених клопотань.
Представник кримінальної міліції у справах неповнолітніх Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві покладається на думку суду.
Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.
Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При цьому, стаття 62 Конституції України визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Разом із тим, з обвинувального акту вбачається, що у ньому вказано конкретні прізвище, ім`я, по-батькові особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, - « ОСОБА_19 », що є грубим порушенням вимог ст. 2 КПК України, ст. 62 Конституції України, оскільки щодо кожного учасника кримінального провадження повинна бути проведена належна правова процедура, що чітко визначена кримінально-правовим законодавством.
Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_19 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 304 та ч. 1 ст. 396 КК України, однак місцезнаходження його, після скасування запобіжного заходу, не відоме, а тому 01.07.2014 року його оголошено в розшук та матеріали кримінального провадження щодо нього виділено в окреме провадження, з внесенням даних 07.07.2014 року до ЄДРДР за № 000268. Однак, убачається, що ряд судових рішень з даного питання спростовують позицію слідчого на досудовому розслідуванні.
Так, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2014 року задоволено скаргу захисника ОСОБА_19 та скасовано постанову старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_20 від 07.07.2014 року про зупинення досудового розслідування кримінального провадження за вищевказаним номером та по вказаним кримінальним правопорушенням.
В даній ухвалі вказується, що постанова слідчого не містить обґрунтованих даних про переховування підозрюваного ОСОБА_19 від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Крім того, в оскаржуваній постанові наводяться обставини справи, що стали підставою для повідомлення про підозру, проте посилання на достовірні перевірені відомості, які свідчать про переховування ОСОБА_19 або про такий намір відсутні. При таких обставинах спростовується висновок досудового слідства щодо вказівки в обвинувальному акті про розшук ОСОБА_19 .
Крім того, 22.10.2014 року та 28.10.2014 року Шевченківський районний суд м. Києва також відмовив в наданні дозволу на затримання з метою приводу ОСОБА_19 до суду та в застосуванні до нього запобіжного заходу у виді взяття під варту, оскільки досудовим слідством не надано будь-яких відомостей про заходи, передбачені законом, щодо встановлення місця перебування підозрюваного або його розшуку на час розгляду клопотання судом.
Дані судові рішення вступили в законну силу і є обов`язковими для суду, який розглядає дану справу в підготовчому судовому засіданні.
Разом із тим, суду було надано постанову слідчого в ОВС ГУМВС України в м. Києві лейтенанта міліції ОСОБА_21 від 21.10.2014 року про оголошення в розшук підозрюваного ОСОБА_19 . Слід зауважити, що дана постанова за змістом та аргументацією ідентична постанові від 07.07.2014 року про зупинення досудового розслідування щодо підозрюваного ОСОБА_19 , що вже скасована судом.
Оголошуючи ОСОБА_19 у розшук повторно 21.10.2014 року, досудове слідство фактично визнає, що постанова від 01.07.2014 року про його розшук не виконувалась.
Положеннями статті 217 КПК України визначається порядок об`єднання і виділення матеріалів досудового розслідування, де чітко вказано, що матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.
Аналізуючи дані обставини та приймаючи до уваги судові рішення наведені вище, суд вважає, що справа відносно ОСОБА_19 безпідставно була виділена в окреме провадження, що спричинило грубе порушення норм кримінально-процесуального законодавства, зокрема, статті 217 КПК України.
Крім того, через подані обвинуваченням матеріали встановлено, що постанова від 01.07.2014 року щодо розшуку ОСОБА_19 фактично не виконувалась. Згідно листа від 22.10.2014 року, який надійшов до суду 30.10.2014 року від СУ ГУМВС України в м. Києві, слідує що за місцем проживання ОСОБА_19 був здійснений виїзд, але останнього вдома не було. При цьому, в листі не вказано, коли саме був здійснений такий виїзд, і це єдина дія, яка можливо була виконана для встановлення місцезнаходження ОСОБА_19 .
В той же час, ОСОБА_19 не втрачає інтересу до даної справи, разом із своїм адвокатом з`являється в суди, оскаржує рішення слідчого, прокурора. В тому числі, 03.10.2014 року ОСОБА_19 з`явився до суду у судове засідання по даній справі, та висловив своє невдоволення, що справа, по якій можуть бути порушені його інтереси, розглядається без його участі, а його адвокат повідомила, що даний обвинувальний акт, який знаходиться на розгляді, і та підозра, що висунута на сьогоднішній день ОСОБА_19 , не відповідають один одному. Також повідомила, що ОСОБА_19 не ухиляється від органів досудового слідства, суду.
Враховуючи вищевикладені обставини, вбачається, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, за якими обвинувальний акт має містити, серед іншого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення.
Зібрані матеріали і вказані в обвинувальному акті факти містять суперечності матеріалам, що поступили в розпорядження суду.
Так, в обвинувальному акті вказується конкретна особа ( ОСОБА_19 ), якій інкримінується скоєння ряду злочинів, і відносно якої не здійснено всіх необхідних кримінальних заходів, що є неприпустимим, і може порушувати його права та принцип презумпції невинуватості.
Крім того, статус ОСОБА_19 , як особи, яка знаходиться в розшуку, неможливо вважати законним, оскільки дані, що містяться в обвинувальному акті щодо розшуку останнього, є недостовірними, не відповідають дійсності та спростовані рядом судових рішень.
Неможливо залишити поза увагою той факт, що формулювання обвинувачення в рамках даного обвинувального акту викладено таким чином, що особа, яка названа в обвинувальному акті а саме ОСОБА_19 фактично є організатором злочину, що передбачений статтею 115 КК України, разом із тим останньому вміняється юридична кваліфікація як організатор злочину по викраденню зброї (ст. 262 КК України). Очевидним є, що в процесі складання обвинувального акту нечітко виписано ексцес виконавця.
Дана обставина суттєво впливає на вірність кваліфікації дій та ступеню участі в інкримінованих діях щодо обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Таким чином, із матеріалів кримінального провадження № 0013251 відносно ОСОБА_13 , 1992 року народження, та неповнолітнього ОСОБА_14 , 1997 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України, убачається, що в процесі досудового розслідування кримінального провадження не виконано або виконано неналежним чином ряд процесуальних дій. Зокрема, явним є пряме грубе порушення вимог КПК України щодо проведення досудового розслідування в частині здійснення необґрунтованого виділення матеріалів кримінального провадження відносно особи ОСОБА_19 , а також, в подальшому, неналежне виконання такого виділення, в тому числі, невиконання оперативно-розшукових заходів в межах даного провадження. Суд приходить до висновку, що зазначене виділення кримінального провадження відносно ОСОБА_22 в окреме провадження, порушує вимоги ч. 4 ст. 217 КПК України, оскільки могло негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадженні відносно ОСОБА_13 та неповнолітнього ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України.
Разом із тим, викладені обставини позбавляють суд можливості розгляду даного кримінального провадження із дотриманням норм ст. 28 КПК України, з якої випливає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особа, яку звинувачують у скоєнні злочину, виходячи із загального принципу, основаного на понятті справедливого судового розгляду, повинна бути присутньою на слуханнях у суді першої інстанції. Зокрема, при розгляді справи «Претто та інші проти Італії» Європейський суд констатував, що «публічний характер судочинства, про який йдеться у пункті 1 статті 6 Конвенції, захищає сторони від таємного здійснення правосуддя поза контролем з боку громадськості; він служить одним зі способів забезпечення довіри до судів. Забезпечуючи прозорість правосуддя, він сприяє досягненню цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, а саме справедливості досудового розгляду, гарантія якого є одним з основних принципів усякого демократичного суспільства в розумінні Конвенції».
Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
В статті 9 Конституції України йдеться про те, що міжнародні договори, ратифіковані Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено норми, за якими практика Суду визнається джерелом права в Україні, а рішення є обов`язковим для виконання Україною.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Слід також звернути увагу органу досудового розслідування на наявність у справі цивільних позовів, що заявлені потерпілими під час судового розгляду, і які підлягають належному правовому оформленню в межах КПК України.
Клопотання захисників, законного представника неповнолітнього обвинуваченого та обвинувачених з викладених мотивів підлягають частковому задоволенню
За таких обставин, а також беручи до уваги лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.2012 року № 223-1430/0/4-12 Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду і підлягає поверненню прокурору як таке, що не відповідає вимогам КПК України, для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду.
Судом продовжено строк утримання під вартою обвинувачених ОСОБА_13 та неповнолітнього ОСОБА_14 згідно ухвали суду від 06.11.2014 року.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 28, ч. 4 ст. 217, п. 5 ч. 2 ст. 291, ст. 314 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Повернути прокурору Генеральної прокуратури України, що затвердив обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0013251 відносно ОСОБА_13 , 1992 року народження, та неповнолітнього ОСОБА_14 , 1997 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України, для усунення вищезазначених судом недоліків та виконання вимог КПК України, у строк передбачений п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України.
Строк утримання під вартою обвинувачених ОСОБА_13 та неповнолітнього ОСОБА_14 продовжено до 06 січня 2015 року включно, згідно ухвали суду від 06.11.2014 року.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 7 діб з моменту оголошення.

Головуючий суддя:

Судді: