Справа №1-449/10 09.09.2010 09.09.2010 09.09.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-562-2010 Головуючий у 1-й інстанції: Кваша С.В.
Категорія: ст.186 ч.2 КК України Доповідач у 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області

у складі:

головуючої Погорєлової Г.М.,

суддів Чернявського А.С., Пустовара М.Л.,

за участю прокурора Іванова А.О.,

засудженого ОСОБА_2,

9 вересня 2010 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2010 року, яким:

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, раніше судимий;

- засуджений за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, на 3 роки позбавлення волі;

- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, судимий 03.07.2009 р. Ленінським райсудом м. Миколаєва за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;

- засуджений за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання приєднано частково не відбуте покарання за вироком від 03.07.2009 р. і остаточно призначено до відбуття - 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

За вироком ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнано винуватими у тому, що 10 березня 2010 року, приблизно о 22 год. 10 хв., перебуваючи у стані алкогольного спяніння та знаходячись біля будинку № 48 по вул. Садовій у м. Миколаєві, діючи за попередньою змовою на відкрите заволодіння чужим майном, наздогнали ОСОБА_4, після чого ОСОБА_3 штовхнув її у плече, завдавши фізичного болю, а ОСОБА_2 вирвав з її рук сумку, в якій знаходились мобільний телефон «Nokia 7500», дві сім-карти, карта памяті, гаманець, книжка, DV-диск та гроші у кількості 8 грн., з якими з міста події втекли, завдавши потерпілій ОСОБА_4 майнової шкоди у розмірі 1427 грн.

В апеляції засуджений ОСОБА_2 просить звільнити його від відбування покарання.

Посилається на визнання вини, каяття, повне відшкодування збитків, захворювання на туберкульоз, лікування якого в умовах кримінально-виконавчої установи не можливе, наявність на утриманні співмешканки та малолітньої дитини.

Іншими учасниками процесу апеляцій на вирок не подано.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого на підтримку апеляції, думку прокурора про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів визнає апеляцію такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Винність ОСОБА_2 у визнаному судом обвинуваченні за обставин, викладених у вироку, підтверджена дослідженими в судовому засіданні доказами. Встановленим фактичним обставинам справи та зібраним доказам судом надано належну оцінку. Дії засудженого правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України.

У цій частині вирок апелянтом не оспорюється.

Що стосується покарання засудженого, то воно призначене з урахуванням положень ст.ст.65-67 КК України, суспільної небезпеки скоєного (тяжкий злочин), обставин, що помякшують покарання (щире каяття, повне відшкодування збитків), даних про особу ОСОБА_2, який характеризується позитивно, обтяжуючої покарання обставини (вчинення злочину у стані алкогольного спяніння).

ОСОБА_2 раніше судимий, у тому числі і за вчинення корисливого злочину, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення.

Тому рішення районного суду про необхідність обрання засудженому покарання у виді позбавлення волі та на визначений у вироку строк колегія суддів визнає вірним і належно умотивованим.

Посилання на каяття, визнання вини та відшкодування збитків є безпідставним, оскільки суд 1-ї інстанції вже врахував ці обставини при постановленні вироку, внаслідок чого ОСОБА_2 призначено покарння нижче від найнижчої межі санкції кримінального закону.

Стан здоровя засудженого та наявність неповнолітньої дитини не є достатніми підставами для звільнення засудженого від відбування покарання згідно із ст.75 КК України, оскільки істотно не знижують суспільну небезпеку особи ОСОБА_2 та скоєного ним злочину.

Виходячи з наведеного, підстави для задоволення апеляції відсутні.

Керуючись ст.ст.365,366 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2010 року у відношенні засудженого ОСОБА_2 - без зміни.

Головуюча

Судді: