Справа № 1-127/08
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Нововолинськ 14 серпня 2008 року

Нововолинський міський суд Волинської області під головуванням

судді Галушки О.Г.

за
участю секретаря Навроцькій М.Р.

прокурора Приймачка В.В.

захисника ОСОБА_1.

потерпілого ОСОБА_2.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
м.Луцька, Волинської області, українця, громадянина України, з
середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, без постійного
місця проживання, раніше судимого:

1) Вироком
Нововолинського міського суду від 6 жовтня 2004 року за ст.122ч.1 КК України до
покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, звільненого
умовно-достроково 14.05.07р. на невідбутий строк 4 місяці 27 днів;

2) Вироком
Нововолинського міського суду від 07 лютого 2008 року за ст. 121ч.1 КК України до 5 років
позбавлення волі, на підставі ст.ст. 71, 72 КК України остаточно призначено
покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років один місяць

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3
ст. 190 КК України,

встановив:

Протягом жовтня 2001 року підсудний
ОСОБА_3., знаходячись в м.Нововолинську, маючи корисливий мотив, шляхом обману
та зловживання довірою заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_2, в сумі
1100 доларів США, що еквівалентно 5864 грн. 01 коп. в перерахунку на той період
часу на національну валюту України, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду у
великому розмірі.

Підсудний ОСОБА_3. в судовому
засіданні у інкримінованому йому злочині винним себе не визнав і показав, що
восени 2001 року через свого знайомого ОСОБА_4познайомився із потерпілим
ОСОБА_2. та його сином ОСОБА_5., які бажали одержати закордонні візи для виїзду
на роботу. Так як він мав можливість оформити візи з допомогою знайомого
чоловіка на ім'я ОСОБА_6, то погодився їм допомогти. Для оформлення віз
необхідні були кошти в іноземній валюті, тому ОСОБА_2. і його син ОСОБА_5. дали
йому в м.Нововолинську спочатку 1000 доларів США, а пізніше ще 300 доларів США.
Всі отримані від ОСОБА_2 гроші та документи він передав рейсовим автобусом в
м.Київ своєму знайомому - Михайлу. Через декілька тижнів після цього ОСОБА_5. і
ОСОБА_2. потрібно було прибути до посольства на співбесіду, однак вони
відмовилися від цього. Згодом дізнався від того ж ОСОБА_6, що документи
ОСОБА_2. і ОСОБА_5. передадуть на фірму «Одісея», яка знаходиться у
м.Нововолинську, котра займається оформленням закордонних віз. По проходженні
якогось часу до нього зателефонувала ОСОБА_7 з фірми «Одісея» і повідомила
його, що на фірму передали 200 доларів США та документи на прізвища ОСОБА_2. і
ОСОБА_5. Після цього він зустрівся із своїм знайомим «ОСОБА_6» який сказав, що
виїзджає за кордон, а тому більше телефонувати йому не буде.

З ОСОБА_7 представником фірми «Одісея»
зв'язувався по телефону декілька разів та цікавився виготовленням віз для
ОСОБА_2. та ОСОБА_6. Вона ж повідомила його про те, що ОСОБА_2 не здійснили
доплати необхідних коштів для оформлення віз, а тому неможливо їх оформити.

Ствердив, що не мав наміру привласнити
кошти ОСОБА_2. та його сина ОСОБА_5. і цього не зробив. Мав бажання лише
допомогти їм у відкритті віз. З цією ж метою восени 2001 року написав розписку
про отримання від ОСОБА_2 1000 доларів
США, які в разі не оформлення віз зобов'язувався повернути. Проте на теперішній
час коштів отриманих від Щерб їм не повернув.

Не зважаючи на такі показання ОСОБА_3.
його винність у заволодінні грошовими коштами належними потерпілому ОСОБА_2.
шляхом шахрайства підтверджується перевіреними і дослідженими в судовому засіданні
доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_2. ствердив в
судовому засіданні, що він мав намір в жовтні 2001 року виїхати на заробітки за
кордон разом із сином ОСОБА_5. Тоді ж через ОСОБА_4познайомився з ОСОБА_3.,
який взявся допомогти оформити їм закордонні візи.

Для оформлення віз він разом з сином у
м.Нововолинську передали ОСОБА_3. 1000 доларів США, а пізніше коли ОСОБА_3.
сказав, що цих грошей мало, дали йому ще 300 доларів США.

Після цього, приблизно через місяць до
нього додому зателефонувала з фірми «Одісея» ОСОБА_7, яка повідомила, що до неї
на фірму ОСОБА_3. приніс належні йому та сину закордонні паспорти та гроші в
сумі 200 доларів США для оформлення закордонних віз. Про те, де знаходиться
решта 1100 доларів США ОСОБА_7нічого не говорила.

Це викликало підозру і він з сином
почали розшукувати ОСОБА_3., але останній уникав зустрічей з ними, його
неможливо було застати вдома.

Потерпілий ОСОБА_2. вказав на те, що
ОСОБА_3. ніколи у розмовах не згадував про свого знайомого ОСОБА_6, якому
ніби-то передав гроші для виготовлення віз, а також не повідомляв його з сином
про те, що їм необхідно їхати на співбесіду в посольство. Вважає це вигадками
ОСОБА_3.

Допитана в судовому засіданні як
свідок ОСОБА_7. показала, що на початку жовтня 2001 року до неї на фірму
«Одісея», яка знаходиться у АДРЕСА_2 прийшли ОСОБА_8. з підсудним ОСОБА_3., які
запитали куди наша фірма відкриває візи і які для цього потрібно документи.

Вона відповіла їм, що на той час
можливо оформити візи для поїздок у Францію, Норвегію, Чехію. Це їх зацікавило
і вони сказали, що двоє знайомих бажають поїхати у Францію.

05 жовтня 2001 року на фірму вдруге
прийшли ОСОБА_8 з ОСОБА_3 , яким вона дала на руки бланки документів у двох
примірниках, а саме: договір про оформлення виїзних документів, бланки заяв.

Приблизно 25 жовтня 2001 року на фірму
з'явився молодий хлопець, який назвався племінником ОСОБА_8і віддав їй
документи оформлені від імені фірми «Одісея» на ОСОБА_5 ., а також 200 доларів
США.

У бланках заяв ОСОБА_2. і ОСОБА_5. був
зазначений лише домашній номер телефону підсудного ОСОБА_3. - НОМЕР_1 , з яким
вона і зв'язувалася.

ОСОБА_3. спочатку не давав їй номер
телефону ОСОБА_2, не називав їх адресу.

Згодом вона дізналася від ОСОБА_2. та
ОСОБА_6., а також від фірми «Слов'яночка», що у м.Хмельницькому про те, що вони
заплатили ОСОБА_3. за оформлення від 1300 доларів США.

Після цього ОСОБА_3. неможливо було
знайти, а також з ним зв'язатися по
телефону.

ОСОБА_7. ствердила, що їй нічого не
відомо про особу ОСОБА_6 - знайомого ОСОБА_3. і пояснила також, що бланки на
оформлення виїздних віз за кордон, які належать фірмі «Одісея» ніхто із
сторонніх осіб не міг здати в будь-яке іноземне посольство для виготовлення
віз.

Крім цього ОСОБА_7. вказала, що суми
грошей, які отримуються від осіб зазначаються у двох примірниках договору на
оформлення виїздних документів, один з яких залишається на фірмі, а інший
видається на руки особі.

Показання потерпілого ОСОБА_2., свідка
ОСОБА_7. є послідовні, вони співпадають і об'єктивно підтверджуються іншими
дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому суд вважає їх правдивими і
кладе в основу вироку.

Свідок ОСОБА_5. в показаннях під час
досудового слідства (т.1 а.с.65) та під час судового засідання (т.2 а.с.57-58),
які оголошені судом ствердив, що він разом з батьком ОСОБА_2. восени 2001
передали ОСОБА_3. 1300 доларів США для виготовлення закордонних віз.

ОСОБА_3. дав йому та батькові анкети
туриста, які взяв у ОСОБА_7., про що свідчили бланки. У випадку не відкриття
віз ОСОБА_3. зобов'язувався
повернути гроші.

Після поїздки у м.Хмельницький на
фірму «Солв'яночка» дізнався про те, що ОСОБА_7. отримала на фірму
лише 200 доларів США.

Відразу ж став шукати ОСОБА_3.,
намагався з ним зустрітись, але його ніде не було. Вважає, що ОСОБА_3. мав
намір привласнити передані йому для виготовлення віз гроші.

З оголошених показань свідка ОСОБА_8.
даних ним в судовому засіданні 11 січня 2008 року (т.2 а.с.77-78) видно, що
ОСОБА_3. знаходячись на фірмі «Одісея» запитував у ОСОБА_7. деталі відкриття
віз. Також ствердив про те, що ніколи не телефонував від імені ОСОБА_3. до
ОСОБА_7. і не направляв до неї свого племінника з грішми.

Як слідує із показань свідка ОСОБА_9 .
допитаної в судовому засіданні її чоловік ОСОБА_2. і син ОСОБА_5. передали
ОСОБА_3. спочатку 1000 доларів США для оформлення закордонних віз. Через якийсь
час до неї додому прийшов ОСОБА_3. і попросив, ще додати 300 доларів США, які
вона йому дала.

Згодом стали шукати ОСОБА_3. з тим,
щоб забрати гроші, але його ніде не було, на телефонні дзвінки він не відповідав.

На очних ставках, які проведені між
потерпілим ОСОБА_5. і підсудним ОСОБА_3. (т.1 а.с.91-93), між свідком ОСОБА_7.
і ОСОБА_3. (т.1 а.с.94-95), між свідком ОСОБА_2. і ОСОБА_3. (т.1 а.с.85-86) -
потерпілий ОСОБА_5., свідок ОСОБА_2., свідок ОСОБА_7. підтвердили свої
показання щодо обставин отримання грошей ОСОБА_3., отримання документів на
фірмі «Одісея», його поведінки після з'ясування обставин пропажі 1100 доларів
США.

Дані на цих очних ставках показання
ОСОБА_2., ОСОБА_6., ОСОБА_7. узгоджуються між собою і об'єктивно відповідають
обставинам справи.

Об'єктивність показань потерпілого
ОСОБА_2. та свідка ОСОБА_7. підтверджується протоколом виїмки від 21.07.2008
року, яка проведена за судовим дорученням в порядку ст.315-1 КПК України з
якого видно, що у ОСОБА_7. вилучено письмові заяви ОСОБА_2. та ОСОБА_6. про
оформлення їм туристичних віз у Францію, заяву Павлюка (колишнє прізвище Щерба)
Ю.П. про оформлення туристичної візи в Норвегію, договора про оформлення
вихідних документів від 05 жовтня 2001 року укладені між
інформаційно-консультативним агентством «Одісея» і ОСОБА_2. та ОСОБА_5.,
договір від 14 грудня 2001 року між ІКА «Одісея» і ОСОБА_5.

Із заяв про оформлення туристичних
віз, складених ОСОБА_5. та ОСОБА_2., які датовані 05 жовтня 2001 року вбачається,
що у кожної з них є запис телефонного номера НОМЕР_1, котрий перекреслено.

Саме цей номер телефону як пояснила
свідок ОСОБА_7. їй залишив ОСОБА_3. для контактних дзвінків, пояснивши при
цьому, що у ОСОБА_2 немає засобів зв'язку, а пізніше дав їх номер телефону.

Підсудний ОСОБА_3. у своїх показаннях
підтвердив, що номер телефону НОМЕР_1 був встановлений у його квартирі.

З договорів на оформлення виїздних
документів № 37 і № 38 від 05 жовтня 2001 року, укладених між ІКК «Одісея» і
ОСОБА_5. та ОСОБА_2. видно, що кожен з них вніс первісну суму еквівалентну 100
у.о.

Як вбачається з письмової розписки
(т.1 а.с.44) ОСОБА_3. зобов'язувався в разі не виготовлення віз повернути
отриману від ОСОБА_5. 1000 доларів США в строк до листопада 2001 року.

Органом досудового слідства пред'явлено ОСОБА_3. обвинувачення у заволодінні шляхом шахрайства грошовими коштами потерпілого ОСОБА_2. в сумі 1300 доларів США, що еквівалентно
6930 грн. 43 коп. Проте у справі перевіреними і дослідженими доказами
встановлено, що ОСОБА_3. шахрайським способом заволодів 1100 доларами США, що
еквівалентно 5864 грн. 21 коп., а тому решту суми - 200 доларів США, еквівалент
- 1066 грн. 22 коп., суд виключає з обвинувачення пред'явленого підсудному
ОСОБА_3.

Твердження підсудного ОСОБА_3. про те,
що він не мав наміру заволодіти грішми потерпілого ОСОБА_2. і їх не
привласнював є безпідставними, оскільки вони спростовуються вищенаведеними
доказами, а тому суд вважає їх не правдивими і даними підсудним з метою
уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Аналізуючи та оцінюючи зібрані і
перевірені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що
ОСОБА_3. з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою заволодів
грошовими коштами потерпілого ОСОБА_2 . в сумі 1100 доларів США, що
еквівалентно 5864 грн. 21 коп. і кваліфікує дії підсудного за ч.3 ст. 190 КК
України за кваліфікуючою ознакою - великий розмір.

При призначенні покарання підсудному
ОСОБА_3., суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який законом віднесено
до тяжких і дані про його особу, зокрема те, що ОСОБА_3. неодноразово
засуджувався за вчинення умисних злочинів, судимість за які не знята і не
погашена, посередньо характеризується за місцем проживання і вважає за
необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3
ст. 190 КК України.

Обставин, які пом'якшують покарання підсудному, суд у справі не вбачає.

До обставин, які обтяжують покарання
підсудному, суд відносить рецидив злочинів.

Згідно вироку Нововолинського міського
суду від 07 лютого 2008 року ОСОБА_3. засуджений за ч.1 ст. 121 КК України, на
підставі ст.71 КК України до 5 років 1 (одного) місяця позбавлення волі (т.2
а.с.99-101).

Строк відбування покарання за цим
вироком обчислюється з 11 серпня 2007 року.

При призначенні ОСОБА_3. покарання суд
застосовує правила ч.4 ст. 70 КК України.

Заявлений потерпілим ОСОБА_2.
цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3. на відшкодування матеріальної шкоди
6930 грн. 43 коп. та моральної шкоди 3000 грн., суд задовольняє частково.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_3. заволодів шахрайським способом 5864 грн. 21 коп., належними
ОСОБА_2., а тому ця сума підлягає стягненню з підсудного на користь
потерпілого.

У суді не здобуто доказів вини
ОСОБА_3. у заподіянні ОСОБА_2. моральної шкоди, у зв'язку з чим, суд відмовляє
у задоволенні вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди.

Речові докази по даній справі
відсутні.

Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України,
суд,-

засудив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді
позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України
шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком
Нововолинського міського суду від 07 лютого 2008 року, остаточно призначити
покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

Зарахувати в строк остаточно
призначеного покарання відбуте за вироком Нововолинського міського суду від 07
лютого 2008 року - за період з 11 серпня 2007 року по 13 серпня 2008 року
включно.

Строк відбування покарання рахувати з
моменту постановлення вироку - з 14 серпня 2008 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3. залишити без
змін - тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2
5864 (п'ять тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн. 21 коп. на відшкодування
заподіяної матеріальної шкоди.

В решті заявлених позовних вимог
ОСОБА_2 відмовити.

Вирок може бути оскаржений до
апеляційного суду Волинської області протягом 15-ти діб з моменту його
проголошення, шляхом подачі апеляції, а засудженим в той же строк з часу
вручення копії вироку.

Головуючий підпис

Згідно
з оригіналом

Суддя О.Г.Галушка