Категорія: ч. 1 ст. 263 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2015 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючогосудді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №11-кп/773/78/15 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року,

яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , неодружений, студент, згідно ст. 89 КК України несудимий, -

засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання, якщо він протягом 1 року 6 місяців іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього згідно ст. 76 КК України обов`язки: не виїзджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінальновиконавчої інспекції; повідомляти її про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінальновиконавчої інспекції.

Змінено ОСОБА_7 запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання до вступу вироку в законну силу.

Стягнуто з ОСОБА_7 в доход держави 491 грн. 92 коп. судових витрат по справі.

В ході апеляційного розгляду кримінального провадження апеляційний

суд,-

встановив:

ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він без передбаченого законом дозволу зберігав при собі, перевозив з метою збуту бойовий припас - гранату РГД 5, яку близько 23 год. 30 хв. 11 жовтня 2014 року в барі Десант с. Садів Луцького району Волинської області подарував своєму знайомому ОСОБА_9 .

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вчиненого та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає призначене йому покарання надто суворим, обраним без врахування особи винного та пом`якшуючих обставин: обвинувачений є учасником АТО, під час виконання бойового завдання отримав поранення.

Просить вирок щодо ОСОБА_7 змінити, призначивши тому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку і доводи апеляції, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які її підтримали, міркування прокурора про залишення вироку без зміни, дослідивши матеріали кримінального повадження, апеляційний суд вважає, що апеляція не підлягає до задоволення.

Згідно ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Воно повинно бути необхідним і достатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових злочинів.

У відповідності з даними вимогами закону суд призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України з врахуванням характеру скоєного, того, що вчинене ним кримінальне правопорушення є тяжким.

Взято до уваги відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність ряду пом`якшуючих: визнання ним своєї вини, розкаяння у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину.

Враховуючи характер вчиненого, вищевказані пом`якшуючі обставини, особу винного, який схильний до правопорушень, суд вірно вважав, що перевиховання і виправлення ОСОБА_7 , можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах постійного спеціального нагляду. Тому, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі, звільнив обвинуваченого від його відбування з випробуванням.

Посилання апелянта на минулу участь ОСОБА_7 в АТО та поранення під час виконання бойового завдання, хоча документально не підтверджені, однак фактично враховані судом при обранні тому покарання.

Обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, апеляційний суд не вбачає.

Обране судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення.

Крім того, прохання адвоката-апелянта про заміну призначеного з іспитовим строком покарання на реальне, погіршує становище обвинуваченого порівняно з вироком суду першої інстанції. Така позиція захисника суперечить ст. 47 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку щодо ОСОБА_7 .

Керуючись ст. 404-405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців.

Головуючий:

Судді: