Справа №489/7134/14-к 19.01.2015 19.01.2015 19.01.2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря: ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0003991, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.11.2014 року відносно

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, засудженого

21.05.2014 року вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва за ст.121 ч.1 КК України до позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України.

Учасники судового провадження.
прокурор: ОСОБА_7 ,

обвинувачений: ОСОБА_6 ,

захисник: ОСОБА_5 ,

потерпілий: ОСОБА_8 ,

Провадження №11-кп/784/56/15 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ст.125 ч.1 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить скасувати вирок в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне через це застосування кримінального закону і просить закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_6 засуджений за ст.125 ч.1 КК України до громадських робіт на строк 100 годин.

На підставі ст.ст.71, 72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, шляхом часткового приєднання приєднана невідбута частина покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.05.2014 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 10 днів.

Узагальненні доводи апеляційної скарги захисника.
Вважає, що висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки інкриміновані йому дії вчинені ним в стані необхідної оборони.

Зокрема, стверджує, що потерпілий ОСОБА_8 ініціював конфлікт, оскільки першим завдав удар обвинуваченому. При цьому, вказує, що ОСОБА_6 визнав нанесення потерпілому лише одного удару у відповідь.

Стверджує, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 в цій частині узгоджуються з висновками СМЕ №1132 від 31.07.2014 року згідно яких у потерпілого виявлені такі тілесні ушкодження, локалізація яких свідчить про нанесення лише одного, а не декількох ударів.
Крім того, вважає, що досудове розслідування і судовий розгляд кримінального провадження проводилися за відсутністю підстав для його початку, оскільки в матеріалах провадження відсутня письмова заява потерпілого ОСОБА_8 , як того вимагають ст.ст.477-478 КПК України.
Просить повторно дослідити в апеляційному провадженні обставини, встановлені під час кримінального провадження в зв`язку з їх невірною, на його думку, оцінкою. Зокрема, провести допит обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_10 , дослідити протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 24.07.2014 року та висновок судово-медичної експертизи №1132 від 31.07.2014 року.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
24.07.2014 року, приблизно о 20 годині ОСОБА_6 , знаходячись у дворі буд. АДРЕСА_2 в ході конфлікту, діючи з прямим умислом, наніс удари рукою ОСОБА_8 в область обличчя, в результаті чого ОСОБА_8 упав на землю. Після чого ОСОБА_6 продовжив наносити йому удари рукою в область обличчя, внаслідок чого останньому спричинив легкі тілесні ушкодження.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, заперечення потерпілого ОСОБА_8 , який просив відмовити в її задоволенні та залишити вирок без зміни, думку прокурора ОСОБА_7 , яка також вважала вирок законним та обґрунтованим і просила залишити його без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 за наведених у вироку обставин підтверджуються дослідженими в суді доказами.
Так, згідно матеріалів кримінального провадження (звукозапису судового засідання) потерпілий ОСОБА_8 в суді показав, що близько 20 год. 24.07.2014 року обвинувачений ОСОБА_6 , якій перебував в стані алкогольного сп`яніння, покликав його з дома на спільний двір і, пред`явивши безпідставні претензії щодо колишніх висловлювань на свою адресу, раптово став його бити. При цьому, наніс йому декілька ударів кулаками в обличчя. Цей конфлікт почула його дружина - ОСОБА_10 , яка вибігла у двір і припинила побиття, а потім викликала міліцію. Нанесення жодного удару ОСОБА_6 заперечив.

Такі показання потерпілого ОСОБА_8 щодо обставин місця, часу, мотиву злочину, ініціювання конфлікту саме ОСОБА_6 , а також кількості завданих ним ударів узгоджуються з показаннями іншого очевидця подій та іншими доказами, дослідженими в суді. Тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх достовірними і послідовними та поклав в обґрунтування обвинувального вироку.

Так, з показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що вона підтвердивши показання потерпілого ОСОБА_8 щодо причин та ініціювання конфлікту саме ОСОБА_6 , якій і раніше неодноразово з неприязних відносин вчиняв побиття потерпілого, а також щодо кількості ударів завданих останньому ОСОБА_6 , показала, що у вечорі 24.07.2014 року, будучи в себе вдома, почула як обвинувачений ОСОБА_6 , що проживає по сусідству, позвавши у двір її чоловіка, розпочав з ним конфлікт. Вона одразу вибігла з хати і побачила, що ОСОБА_6 завдає йому удари руками в лице, повалив його на землю. Бажаючи припинити таки дії ОСОБА_6 , вона вмовила його не бити її чоловіка і згодом викликала міліцію.

Згідно дослідженого в суді висновку судово-медичної експертизи №1132 від 31.07.2014 року в потерпілого ОСОБА_8 виявлені крововилив та рана в області обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, з змісту вказаного висновку вбачається, що зазначені тілесні ушкодження, локалізовані на нижньому віці лівого ока і правої брові потерпілого, що свідчить про їх утворення він не менш як від двох ударів.

Змістом зазначеного висновку спростовується твердження апелянта про таку локалізацію тілесних ушкоджень потерпілого, яка свідчить про їх спричинення від одного удару обвинуваченого.
Крім того, згідно звукозапису судового засідання обвинувачений ОСОБА_6 , підтвердивши фактичні обставини часу, місця виникнення конфлікту, визнав нанесення потерпілому ОСОБА_8 саме двох ударів в обличчя. Зокрема показав, що близько 20 години 24.07.2014 року між ним і потерпілим ОСОБА_8 у спільному дворі будинку, де вони проживають, виник конфлікт на ґрунті неприязних відносин в ході якого, він умисно наніс два удари в обличчя потерпілого. При цьому, зазначивши, що таким чином відповів на удар потерпілого, не показав про механізм, силу та локалізацію удару, нібито завданого йому потерпілим ОСОБА_8 , а також його наслідки.

Матеріали провадження не містять будь-яких даних про те, що потерпілий ОСОБА_8 розпочав конфлікт, вдаривши першим обвинуваченого ОСОБА_6 .

Саме з врахуванням викладених обставин суд першої інстанції вірно розцінив зазначене твердження обвинуваченого ОСОБА_6 як позицію захисту і бажання уникнути відповідальності за вчинене в зв`язку з чим твердження апелянта про перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під час конфлікту в стані необхідної оборони є безпідставними.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дав належну оцінку дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 за наведених у вироку обставин та вірно кваліфікував його дії за ст.125 ч.1 КК України.
Є безпідставним й твердження апелянта про відсутність підстав для початку і проведення досудового розслідування і суду через відсутність в матеріалах провадження письмової заяви потерпілого ОСОБА_8 .
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції дослідив протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 24.07.2014 року, згідно якого о 22 годині 24.07.2014 року старшим УІМ Ленінського РВ УМВС України в Миколаївської області ОСОБА_11 прийнято заяву від потерпілого ОСОБА_8 , в якій він просить вжити заходів до ОСОБА_6 , який близько 20 годин 24.07.2014 року за місцем проживання побив його, завдавши тілесні ушкодження. При цьому, з вказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_8 його підписав (а.с.24).
Статті 477-478 КПК України, на які посилається апелянт, не містять вимоги до потерпілого подати окрему письмову (власноруч написану) заяву про вчинення злочину, в зв`язку чим зазначене кримінальне провадження розпочато і проведено за наявністю достатніх підстав для цього.
Також є безпідставним клопотання апелянта про повторне дослідження в апеляційному суді обставин, встановлених під час кримінального провадження, для надання їм іншої оцінки, оскільки відсутні підстави з числа передбачених в ст.404 ч.3 КПК України. До того ж сам апелянт зазначив про те, що всі ці обставини досліджені судом першої інстанції повно і без порушень.

Що стосується покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то воно призначено у відповідності з вимогами ст.65 КК України з урахуванням вчинення ним злочину невеликої тяжкості, даних про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, вчинив злочин в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду, працює неофіційно, розлучений, має неповнолітню дитину, його віку та наявності захворювань.

З огляду на вказане, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про призначення обвинуваченому Водягіну покарання у виді громадських робіт та призначив його у розмірі близького до мінімального, передбаченого санкцією ч.1 ст.125 КК України.

За таких обставин, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, що спростовує твердження апелянта в цій частині.

Оскільки ОСОБА_6 вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду Миколаївської області від 21.05.2014 року, то йому правильно призначено покаранні з застосуванням вимог ст.ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків.

Порушень, які б могли потягти скасування чи зміну вироку, колегією суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.11.2014 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3