Справа № 11- 45/07 р. Головуючий
ст. 153 ч. З КК України Доповідач
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 6 лютого 2007 р.

Колегія
суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Волинської
області в складі: головуючого -
судді Хлапук Л.І.

суддів Бешти
Г.Б., Крисюка С.М.,

з участю прокурора Смолюка Б.С.,

законного
представника потерпілої ОСОБА_6, захисників ОСОБА_8., ОСОБА_10, ОСОБА_9,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Луцьку кримінальну справу за апеляцією
заступника Ковельського міжрайонного прокурора, який затверджував обвинувальний
висновок, на постанову Ковельського міськрайонного суду від 28 листопада 2006 року про
направлення кримінальної справи про обвинувачення за ч. З ст. 153 КК України щодо
ОСОБА_1, 1984 року
народження, ОСОБА_2, 1985
року народження, ОСОБА_3, 1985
року народження, ОСОБА_4, 1982
року народження Ковельському міжрайонному прокурору для проведення
додаткового розслідування,

встановила: ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4 обвинувачувалися
в тому, що біля 1-ої години 26 квітня 2006 року вони,
знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою між собою
групою осіб на перехресті вулиць Шевченка й Варшавської м. Ковеля зупинили
неповнолітню ОСОБА_5. Застосовуючи до неї насилля, завезли, належною ОСОБА_1
автомашиною марки „Шеврове-Нива", державний номерОСОБА_5, на берег
водосховища с Зелене
Ковельського району. Переборюючи її опір, ОСОБА_2
вдарив кулаком у груди потерпілу, а ОСОБА_1 здавив ременем безпеки її шию,
чим заподіяли легкі тілесні ушкодження, всі підсудні задоволили з нею статеву
пристарить неприродним способом. Вищевказані дії підсудних спричинили особливо
тяжкі наслідки: психічну хворобу -
гострий депресивний маячний психоз з повторними суциідальними спробами.

В своїй постанові від 28
листопада 2006 року,
направляючи дану кримінальну справу на додаткове розслідування за клопотанням
прокурора, який приймав участь у розгляді у справі, суд вказав, що дії
підсудних підлягають додатковій кваліфікації, крім ч. З ст. 153 КК України ще й
за ст. 120 КК
України. Вважав, що відповідно п. 22
постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 27.03.1997
року „Про судову практику у справах про зґвалтування та інші статеві
злочини" душевна хвороба з повторними
суїцидальними спробами

потерпілої
не охоплюється лише ч. З ст. 153 КК України і потребує додаткової кваліфікації
за ст. 120 КК України.

В своїй апеляції на дану постанову прокурор, який
затверджував обвинувальний висновок, посилаючись на неправильне трактування
судом закону і безпідставність направлення
справи на додаткове розслідування, прохає постанову скасувати.

В своїх запереченнях:

- потерпіла ОСОБА_5., її законний представник ОСОБА_6

вказують на правильність направлення постанови на
додаткове розслідування, з

вказаних в постанові підстав.

- захисник підсудного ОСОБА_2- адвокат ОСОБА_6 посилається на

недоведеність вчинення підсудними інкримінованих злочину
та його

негативного наслідку - психічної хвороби потерпілої.

Просять залишити
постанову суду без зміни.

Заслухавши доповідача, який доповів суть постанови та доводи апеляції,
прокурора, що підтримав її, законного представника потерпілої, яка просить повернути справу прокурору для вмінення підсудним
скоєння злочину за ст. 120 КК України, міркування захисників ОСОБА_8.,
ОСОБА_9,ОСОБА_10 про безпідставність направлення справи на додаткове
розслідування, колегія суддів вважає,
що апеляція підлягає до задоволення.

Як вбачається з редакції ч. З ст. 153 КК України, з
внесеними в неї Законом України від 21.12.2004 року №2246-4 змінами, відповідальність за цією частиною
статті настає в разі вчинення насильницького задоволення статевої пристрасті
неприродним способом щодо малолітньої особи, або якщо воно спричинило особливо
тяжкі наслідки, до яких, відповідно роз'яснень даних в п. 15 і п. 16 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1997
року №4 „Про
судову практику у справах про зґвалтування та інші статеві злочини",
входить психічна хвороба та спроби суїциду, які виникли внаслідок вищевказаних
злочинних дій. В зв'язку з цим дії обвинувачених, які їм вміняються, не
потребують додаткової кваліфікації ще й за ст. 120 КК України, про що помилково вказав суд. Пункт 22 вищевказаної
постанови, на який послався місцевий суд,
стосувався ч. 2 ст. 118 КК України в редакції 1960 року, яка не містила
кваліфікуючої ознаки злочинних дій -
спричинення особливо тяжких наслідків.

Вказівка суду про неповноту досудового слідства є
передчасною, оскільки в ході судового
слідства не було досліджено всіх доказів по справі, як тих, що подавалися
в обґрунтування обвинувачення, так і тих, що подавалися в виправдання
підсудних.

Враховуючи вищенаведене, постанова суду підлягає до скасування, а справа - направленню на
новий судовий розгляд.

Керуючись
ст. ст. 365, 366 КПК
України, колегія суддів судової палати,

ухвалила:

Апеляцію заступника Ковельського міжрайонного прокурора
задовольнити.

Постанову Ковельського міськрайонного суду від 28 листопада 2006 року про
направлення кримінальної справи про обвинувачення за ч. З ст. 153 КК України
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Ковельському міжрайонному прокурору для
проведення додаткового розслідування скасувати, а справу - повернути на
новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суддів.

Головуючий: Хлапук Л.І.

Судді: Бешта Г.Б.

Крисюк С.М.

Оригіналу відповідає:

Суддя
апеляційного суду

Волинської області Хлапук Л.І.