Справа №1-29/2007 p.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2007
року

Чигиринський
районний суд Черкаської області в складі: головуючої - судді Ткаченко С.Є при секретарі - Пахомовій Н.І.
з участю прокурора - Павленка О.А.,

потерпілого -
ОСОБА_3.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чигирині справу про обвинувачення

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця АДРЕСА_1, українця, громадянина України, з
неповною середньою освітою, одруженого, працюючого у фермерському господарстві
"ІНФОРМАЦІЯ_2", проживаючого АДРЕСА_2, в силу ст.89 КК України не
судимого, в скоєнні злочину, передбаченого ч.І ст. 122 КК України

ВСТАНОВИВ:

4 грудня 2006
року о Ю години ОСОБА_1.,
перебуваючи в будинку ОСОБА_2. за адресою:АДРЕСА_3, під час раптової
виниклої сварки, умисно наніс ОСОБА_3 . два удари в область обличчя, від яких
той впав і вже лежачому умисно наніс два удари правою ногою в ліву частину
тулуба в ділянку ребер, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді
перелому шостого ребра зліва, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень
середньої тяжкості, що спричиниоли тривалий розлад здоров"я.

Будучи
допитаним в судовому засіданні, підсудний вину свою в пред"явленому йому
обвинувачені визнав повністю і пояснив суду, що того дня був в гостях у ОСОБА_2.,
куди прийшов і ОСОБА_3. Він хотів про щось переговорити з господарем і попрохав
його вийти, але він відмовився і у відповідь потерпілий висловився на його
адресу нецензурною лайкою, на що він наніс йому два удари в область обличчя,
від чого той упав. Після цього він ще двічі вдарив потерпілого ногою в області
ребер і відійшов, а ОСОБА_3. піднявшись, пішов додому.

Крім
визнання своєї вини підсудним, його вина підтверджується показами потерпілого
ОСОБА_3. про те, що він прийшов до ОСОБА_2. і хотів переговорити з ним
віч-на-віч, у зв"язку з чим попрохав підсудного вийти з будинку, але той
не реагував. А тому він виразився на його адресу нецензурною лайкою, після чого
ОСОБА_1 ударив
його рукою в область брови та в перенісся. Від другого удару він упав, а
підсудний ще двічі наніс йому удар в область ребер, від чого у

нього виник
перелом ребра і він дві неделі не міг підвестися з ліжка.

На даний
час вони помирилися, так як підсудний неодноразово просив у нього пробачення і
відшкодував всі збитки, затрачені ним на лікування.

Також вина підсудного підтверджується й іншими доказами,
зібраними в ході досудового слідства.

Оцінюючи
докази в їх сукупності, суд вважає, що обвинувачення знайшло своє підтвердження
і кваліфікує дії підсудного по ч.1 ст. 122 КК України як умисне середньої
тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для
життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу,
але таке, що спричинило тривалий розлад здоров"я.

При
призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу
винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має на
утриманні неповнолітню дитину, характеризується з позитивної сторони, має місце
праці.

Обставиною,
яка пом"якшує покарання підсудного, суд визнає щире каяття та добровільне
відшкодування завданого збитку.

Обставин, які
обтяжують покарання, суд не вбачає.

З
врахуванням викладеного суд вважає, що виправлення підсудного можливе в умовах
без ізоляції від суспільства і, призначивши йому покарання у вигляді обмеження
волі, разом з тим знаходить можливим, згідно ст.75 КК України, звільнити від
відбування покараня з випробуванням.

Крім того суд вважає необхідним зобов"язати
підсудного відповідно до ст.7б КК України повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця проживання та періодично з"являтися в дані органи
на реєстрацію.

Цивільний позов
по справі не заявлено.

Речові докази по
справі відсутні.

На підставі
викладеного і, керуючись ст., ст., 323,324 КПК України, суд

З А
С У Д И В:

Визнати винним ОСОБА_1 в скоєнні злочину, передбаченого
ч.І ст. 122 КК України і призначити йому покарання - один рік обмеження волі.

На
підставі ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з
випробуванням строком в два роки.

На підставі
п.3,4 ч.1 ст.76 КК України зобов"язати засудженого повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та періодично
з"являтися в дані органи для реєстрації.

Строк відбування покарання
визначати з моменту проголошення вироку.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишити без зміни
- підписку про невиїзд.

Вирок
може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області протягом 15 днів з
моменту його проголошення.