Ухвала

іменем україни

11 листопада 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Марчук Н.О.,

суддів:
Зубара В.В., Шилової Т.С.,

при секретарі
Медицькій У.І.,

розглянувши кримінальне провадження,
внесене до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0002612, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та жителя АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2
ст. 187 КК України,

та

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

уродженця с. Акмечетські Ставки

Доманського району Миколаївської

області , який проживає за адресою:

АДРЕСА_2,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2
ст. 187 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_3
в інтересах засудженого ОСОБА_1 на
вирок Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 10 лютого 2014 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного
суду Миколаївської області від 10
квітня 2014 року,

за участю прокурора Басюка С.В.,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_3, не
погоджуючись із судовими рішеннями,
ухваленими щодо ОСОБА_1, через
невідповідність призначеного
покарання ступеню тяжкості
кримінального правопорушення та особі
засудженого, просить їх змінити та
застосувати положення ст. 75 КК України.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що
суд першої інстанції, з яким погодився
й суд апеляційної інстанції, при
призначенні ОСОБА_1 покарання не
врахував того, що засуджений свідомо
використовував для вчинення злочину
знаряддя, яке не є небезпечним для
життя потерпілих, не мав наміру
застосовувати щодо них насильство, а
також усіх обставин, що пом'якшують
покарання, та даних про особу його
підзахисного, які дають підстави для
призначення покарання, не пов'язаного з
позбавленням волі.

Вироком Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 10 лютого 2014 року,
залишеним без зміни ухвалою
Апеляційного суду Миколаївської
області від 10 квітня 2014 року, ОСОБА_1
визнано винуватим за ч. 2 ст. 187 КК
України та призначено із застосуванням
ст. 69 КК України покарання у виді
позбавлення волі на строк 5 років із
конфіскацією Ѕ частини майна, яке є
його власністю.

Цим же вироком ОСОБА_2 визнано
винуватим за ч. 2 ст. 187 КК України та
призначено із застосуванням ст. 69 КК
України покарання у виді позбавлення
волі на строк 4 роки 6 місяців із
конфіскацією Ѕ частини майна, яке є
його власністю.

Судові рішення щодо ОСОБА_2 у
касаційному порядку не оскаржуються.

За вироком суду 09 вересня 2013 року
ОСОБА_1 за попередньою змовою із ОСОБА_2,
шляхом вільного доступу, одягнувши
маски на обличчя та діставши
заздалегідь заготовлені муляжі
вогнепальної зброї, зайшли до
приміщення ювелірного магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_3», що на
АДРЕСА_3, та, погрожуючи ОСОБА_4
застосуванням насильства,
небезпечного для життя, демонструючи
предмет, схожий на пістолет, вчинили
розбійний напад та заволоділи майном
ОСОБА_5, який є власником магазину, на
загальну суму 23 180 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора із запереченнями проти
скарги, перевіривши матеріали
кримінального провадження та
обговоривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що вона не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції про
доведеність винуватості ОСОБА_1 у
вчиненні зазначеного у вироку злочину
та правильність кваліфікації його дій
за ч. 2 ст. 187 КК України ґрунтується на
доказах, зібраних та оцінених з
дотриманням вимог кримінального
процесуального кодексу України, які в
касаційній скарзі захисником не
оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги
захисника ОСОБА_3 про невідповідність
призначеного покарання тяжкості
кримінального правопорушення та особі
засудженого внаслідок суворості, то
вони є безпідставними та такими, що не
ґрунтуються на матеріалах
кримінального провадження.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК
України покарання має на меті не тільки
кару, а й виправлення засуджених, а при
його призначенні суд повинен
ураховувати ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винного та
обставини, що пом'якшують та обтяжують
покарання. Особі, яка вчинила злочин,
має бути призначено покарання,
необхідне й достатнє для її
виправлення та попередження нових
злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й
міри покарання та призначаючи ОСОБА_1
покарання у виді позбавлення волі, суд
першої інстанції, з яким погодився й
суд апеляційної інстанції, як
убачається з мотивувальної частини
вироку, врахував ступінь тяжкості
вчиненого ним злочину, наявність
обставин, що пом'якшують покарання -
щире каяття, активне сприяння
розкриттю злочину, повне відшкодування
потерпілим матеріальної та моральної
шкоди, а також дані про його особу,
зокрема, те, що він раніше не судимий,
вперше притягується до кримінальної
відповідальності, має молодий вік, за
місцем проживання та колишнім місцем
служби характеризується з позитивної
сторони, є єдиним сином у матері, яка
має незадовільний стан здоров'я, думку
потерпілих.

Таким чином, суд першої інстанції,
призначаючи ОСОБА_1 покарання,
дотримався вимог статей 65 - 67 КК
України.

На думку колегії суддів, призначене
засудженому покарання у виді
позбавлення волі на певний строк із
застосуванням положення ст. 69 КК
України, є справедливим, підстав для
зміни судових рішень через його
суворість та застосування до ОСОБА_1
положення ст. 75 КК України, як про це
просить захисник у своїй касаційній
скарзі, не вбачається.

Крім того, доводи захисника, аналогічні
наведеним у касаційній скарзі, були
ретельно перевірені судом апеляційної
інстанції, який, розглядаючи його
апеляційну скаргу на вирок суду першої
інстанції, проаналізував їх, дав на них
вичерпну відповідь, зазначивши в
ухвалі достатні підстави, через які
визнав її необґрунтованою.

Перегляд кримінального провадження в
апеляційному порядку здійснювався
відповідно до вимог кримінального
процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції
відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які відповідно
до вимог ст. 412 КПК України були б
підставами для зміни чи скасування
судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_3
залишити без задоволення, а вирок
Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 10 лютого 2014 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного
суду Миколаївської області від 10
квітня 2014 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

Н.О. Марчук В.В. Зубар Т.С. Шилова