Справа
№11а - 712 2008 р. Головуючий у 1 інстанції Солопов Ю.О.
Категорія ст.187 ч.2, ч.3 ст.289, Доповідач Новіцький Е.Й.
ч.2 ст.185 КК України
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
жовтня 2008 року. Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого
судді Бевза Ю.Л.,

суддів Новіцького Е.Й., Савіних О.П.,

за участю прокурора Голубенко Г.П.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1
та адвоката ОСОБА_2. в його інтересах, засудженого ОСОБА_3 та адвокатаОСОБА_4 в
його інтересах на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня
2006 року.

Цим вироком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, українця,
громадянина України, з середньою освітою, раніше судимого:

- 15.11.1994 року
за ст.17 ч.2 ст.143 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- 22.10.1998 року
Ленінським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.142 КК України на 5 років 6 місяців
позбавлення волі;

- 11.11.1999 року
Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.140, ч.3 ст.42
КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 03.12.2004 року
умовно-достроково на 1 місяць 27 днів на підставі постанови Малиновського
районного суду м. Одеси від 02.12.2004 року,

засуджено за ч.2 ст.185 КК України
до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, за ч.2 ст.187 КК
України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 років з
конфіскацією майна, за ч.3 ст.289 КК України до покарання у вигляді позбавлення
волі строком на 13 років з конфіскацією майна.

На
підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш
суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді
позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього особистого майна.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, з середньою
освітою, раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.185 КК України
до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч.2 ст.187 КК
України до покарання у вигляді позбавлення волі на 7 років з конфіскацією
майна, за ч.3 ст.289 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком
на 8 років з конфіскацією майна.

На
підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш
суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді
позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього особистого майна.

Стягнуто
з засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_3 судові витрати за проведення експертиз у сумі
по 94 гривні 16 копійок з кожного.

ОСОБА_1
та ОСОБА_3 визнано винними і засуджено за те, що вони за попередньою змовою між
собою, 15 січня 2006 року близько 23 години 00 хвилин, знаходячись біля кафе
«Смак» поблизу залізничного вокзалу у м.Херсоні, попросили ОСОБА_4, який
управляв автомобілем-таксі «ВАЗ-2111», державний номер НОМЕР_1, вартістю 30 000
гривень, який належить ОСОБА_5 відвести їх у м. Кіровоград, на що він
погодився. Приїхавши у м. Кіровоград, засуджені, за попередньою змовою між
собою, погрожуючи ОСОБА_4застосуванням пістолету, що являється небезпечним для
життя та здоров'я потерпілого, примусили останнього вийти із салону автомобілю,
після чого незаконно заволоділи транспортним засобом, на якому з місця скоєння
злочину зникли, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 значну матеріальну шкоду на
суму 30 000 гривень.

Крім
того, 15 січня 2006 року під час незаконного заволодіння транспортним засобом
по вул. Г.Сталінграду у м. Кіровограді, засуджені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 скоїли
напад на потерпілого ОСОБА_4 погрожуючи йому застосуванням пістолету, що
являється небезпечним для життя та здоров'я останнього, примусили його вийти з
салону автомобіля, після чого заволоділи його мобільним телефоном «Самсунг С-210», вартістю 800 гривень, стартовим
пакетом «UMS-контракт», на рахунку якого були
гроші у сумі 120 гривень, заподіявши потерпілому матеріальних збитків на суму
920 гривень.

Після
незаконного заволодіння транспортним засобом і розбійного нападу, засуджені
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за попередньою змовою між собою, повторно, таємно викрали із
салону вищезазначеного автомобіля майно та грошові кошти, належні потерпілому
ОСОБА_4., а всього на загальну суму 3 474 гривень 50 копійок.

29
січня 2006 року близько 10 години 00 хвилин засуджені за попередньою змовою між
собою, біля магазину «АТБ», розташованому по проспекту Правди у м. Кіровограді,
попросили ОСОБА_6, який управляв автомобілем-таксі «ВАЗ-2107», державний номер
НОМЕР_2, вартістю 30 000 гривень, який належав ОСОБА_7., відвезти їх у с.
Радісне Новоукраїнського району Кіровоградської області, на що він погодився.
Приїхавши у зазначене село, засуджений ОСОБА_1, погрожуючи водію застосуванням
газового балончика, а засуджений ОСОБА_3 - застосуванням ножа, що являється
небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, за попередньою змовою між собою,
примусили останнього вийти із салону автомобілю, після чого незаконно
заволоділи транспортним засобом, на якому з місця скоєння злочину зникли,
спричинивши потерпілому ОСОБА_7. значну матеріальну шкоду на суму 30 000
гривень.

Крім
того, під час незаконного заволодіння транспортним засобом 29 січня 2006 року
близько 15 години 00 хвилин, засуджені повторно скоїли розбійний напад на
потерпілого ОСОБА_6, погрожуючи йому застосуванням газового балончику та ножа,
що являється небезпечним для життя та здоров'я останнього, примусили його вийти
із салону автомобіля, після чого заволоділи його мобільним телефоном «LXG», вартістю 250 гривень, стартовими пакетами «UMS» у кількості 2-ох штук на суму 60 гривень, заподіявши
потерпілому матеріальних збитків на суму 310 гривень.

Продовжуючи
свою злочинну діяльність після незаконного заволодіння транспортним засобом та
розбійного нападу, засуджені ОСОБА_1 та ОСОБА_3, 29 січня 2006 року близько 16
години 00 хвилин, на автомобілі яким вони незаконно заволоділи у с. Радісне
Новоукраїнського району Кіровоградської області, приїхали на вул.
Г.,Сталінграду у м. Кіровограді, де за попередньою змовою між собою, повторно
викрали із салону автомобіля майно, яке належало потерпіломуОСОБА_6, а також
майно, яке належало власнику автомобіля ОСОБА_7. на суми 385 гривень та 1 542
гривні відповідно.

В
апеляції адвокат ОСОБА_2 в інтересах засудженогоОСОБА_1просить вирок суду
стосовно його підзахисного змінити, пом'якшивши призначене покарання у зв'язку
з його невідповідністю ступеню тяжкості та особі засудженого, вказуючи при
цьому на те, що на його утриманні находиться співмешканка та її малолітня
дитина, ініціатором заволодіння транспортними засобами та розбійних нападів на
водіїв - потерпілих ОСОБА_4 Л.О. та ОСОБА_6 був ОСОБА_3, з яким у ОСОБА_1
попередньої змови не було, в ході як досудового, так і судового слідства було
встановлено, що ОСОБА_1 не мав при собі ніякої зброї, в той час як ОСОБА_3 мав
при собі ніж, який він використовував під час заволодіння транспортними
засобами та майном потерпілих. Крім того, зазначає, що його підзахисний
страждає психічним захворюванням, що ставить під сумнів висновки
судово-психіатричної експертизи, відповідно до якої він може бути підданий
кримінальній відповідальності.

В
апеляції засуджений ОСОБА_1 просить вирок суду скасувати, направивши справу для
проведення додаткового розслідування, мотивуючи однобічністю і неповнотою як
досудового, так і судового слідства, яке проводилося з обвинувальним нахилом
стосовно нього, вказуючи при цьому на порушення його права на захист, так як
він страждає на психічні розлади, навчався у допоміжній школі, на незадоволення
ряду його клопотань про проведення слідчих дій та виклик у судове засідання
свідків. Крім того, вказує на те, що кримінальна справа стосовно нього
сфальсифікована, ініціатором скоєння злочинів був не він, а - ОСОБА_3, який,
погрожуючи йому ножем, примусив його скоїти злочини, у зв'язку з чим він,
побоюючись за своє життя, а також за життя своєї співмешканки та її малолітньої
дитини, - погодився.

В апеляції засуджений ОСОБА_3 та в
його інтересах - адвокат

ОСОБА_4, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності

кваліфікації дій, просять вирок суду змінити у зв'язку з невідповідністю

призначеного судом покарання тяжкості вчиненого злочину та особі

засудженого, застосувавши положення ст.ст. 69, 75 КК України, вказуючи при
цьому на те, що він визнав вину,
щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю злочинів, від яких не
наступило тяжких наслідків, даючи правдиві і послідовні покази як під час
досудового, так і судового слідства, раніше до кримінальної відповідальності не
притягувався, не являється організатором злочинів і його роль у їх вчиненні є
другорядною, по місцю роботи і проживання характеризується позитивно, повністю
відшкодував матеріальну шкоду потерпілимОСОБА_6 та ОСОБА_4., про що свідчать їх
розписки.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_3 та адвокатаОСОБА_4 в його
інтересах, засудженого ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_2. в його інтересах, які
підтримали доводи своїх апеляцій, прокурора, який вважав апеляції
безпідставними, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій,
колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Так, при розгляді кримінальної справи суд першої інстанції дослідив усі обставини, які могли мати значення для
правильного вирішення справи, перевіривши зібрані у справі докази та дійшовши
обґрунтованого висновку про доведеність вини засуджених у вчиненні
інкримінованих їм злочинів.

Засуджений ОСОБА_3 як під час досудового слідства, так і
в судовому засіданні визнав свою вину у скоєних злочинах, щиро розкаявся та
детально розповів як, коли і при яких обставинах вони за попередньою змовою із
засудженим ОСОБА_1їх скоїли.

Покази засудженого ОСОБА_3 узгоджуються із послідовними
показами потерпілогоОСОБА_6, згідно з якими він дійсно 29 січня 2006 року
близько 10-11 години ранку на автомобілі ВАЗ-2110 відвозив засуджених в с.
Радісне, яким, за їх словами, необхідно було забрати там автомобіль, однак,
приїхавши у село, ОСОБА_1 не застав вдома свою матір, і тому він, на прохання
останнього, возив їх по різним селам, після чого вони заїхали у м. Кіровоград,
щоб заправити автомобіль, а потім він знову повіз їх у с. Радісне, де по дорозі
до села, засуджений ОСОБА_1 попросив його зупинити машину, вийшовши з неї, а в
цей час, засуджений ОСОБА_3, який весь час сидів на задньому сидінні
автомобіля, приставив до його горла предмет, холодний на дотик, в той час як
інший засуджений підійшов до нього і направив в його обличчя газовий балончик,
після чого його примусили вийти з машини, віддавши йому верхній одяг, з кишені
якого засуджений ОСОБА_1 забрав його мобільний телефон, після чого засуджені
поїхали, а він самостійно добрався до міста, де зателефонував на роботу і
повідомив про викрадення автомобіля; а також оголошеними у
судовому засіданні показами
потерпілого ОСОБА_4 згідно з якими він
15 січня 2006 року близько 23 години 00 хвилин автомобілем ВАЗ-2111 підвозив
засуджених з м. Херсона до м. Кіровограда, приїхавши у м. Кіровоград,
засуджений ОСОБА_1 вийшов із автомобіля і направився до під'їзду одного з
багатоповерхових будинків, після чого він повернувся, розстебнув куртку і
дістав із кишені пістолет, який направив на нього, наказавши йому віддати ключі
від автомобіля та мобільний телефон, після чого засуджені сіли в автомобіль, на
якому зникли у невідомому йому напрямку, а він дістався до автозаправної
станції, з якої зателефонував у міліцію і повідомив про заволодіння
транспортним засобом.

Засуджений ОСОБА_1 не визнав свою вину у незаконному
заволодінні транспортними засобами, у крадіжках чужого майна, розбійних нападах
на потерпілих ОСОБА_4 таОСОБА_6, однак його вина у скоєних злочинах
підтверджується зазначеними вище доказами, зокрема, показами засудженого
ОСОБА_3, а також потерпілих ОСОБА_4,ОСОБА_6, у яких, як свідчать матеріали
справи не було підстав для обмови засудженого у скоєнні ним злочинів.

Також, вина ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у скоєні злочинів, за які
їх засуджено, підтверджується показами; свідка ОСОБА_8., згідно з якими він
працює начальником служби безпеки ЧП „Сузір'я" і в його обов'язки входить
здійснення контролю за транспортними засобами. Так, 29 січня 2006 року близько
18 години 00 хвилин від потерпілогоОСОБА_6, за яким був закріплений автомобіль
ВАЗ-2107, належний ОСОБА_7., він дізнався, що зазначеним автомобілем незаконно
заволоділи двоє невідомих йому осіб, при цьому погрожували йому балончиком, а
також заволоділи його особистим майном; протоколами огляду місця події,
висновками дактилоскопічних експертиз, поясненнями самих засуджених, які
детально розповіли про обставини скоєних ними злочинів.

Суд першої
інстанції, дослідивши докази по справі в повному обсягу, правильно кваліфікував дії засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_3;

за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння
чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров'я
особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, будучи особою,
яка раніше вчинила розбій;

за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого
майна, вчинені повторно за попередньою змовою групою осіб;

за ч.3 ст.289 КК України як незаконне заволодіння
транспортним засобом, з погрозою застосування насильства небезпечного для життя
і здоров'я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, що
причинило потерпілому значну матеріальну шкоду, вчинене повторно.

Доводи засудженого ОСОБА_1 про те, що він не вчиняв
незаконного заволодіння транспортними засобами та розбійних нападів на
потерпілих, не був ініціатором вчинення злочинів, а лише виконував вказівки
засудженого ОСОБА_3, який погрожував йому ножем і примусив його до вчинення
протиправних дій, спростовані як під час досудового, так і судового слідства
показами засудженого ОСОБА_3, потерпілих ОСОБА_4,ОСОБА_6, які є незмінюваними,
послідовними та згодженими між собою і, які підтверджують активну роль
засудженого ОСОБА_1 у скоєнні злочинів, у зв'язку з чим колегія суддів визнає
зазначені доводи безпідставними та надуманими, виходячи з фактичних обставин
справи злочини скоєні засудженими за попередньою змовою групою осіб.

Також не можна погодитися із доводами адвоката ОСОБА_2.
та засудженого ОСОБА_1 про наявність у останнього душевних розладів, у зв'язку
з чим було порушено його право на захист, а також з доводами щодо неповноти та
однобічності як досудового, так і судового слідства, оскільки, як вбачається з
матеріалів справи, органами досудового слідства і судом дотримані вимоги ст.22
КПК України, і вина ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованих йому злочинів повністю
знайшла своє підтвердження зібраними по справі доказами, яким суд дав належну
оцінку і обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, при цьому захисник
приймав участь у справі, здійснюючи захист прав і законних інтересів
засудженого ОСОБА_1, згідно зі ст.ст.45, 47 КПК України.

Призначаючи
покарання ОСОБА_1 таОСОБА_3, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК
України в повній мірі врахував, що вони вчинили тяжкі і особливо тяжкі
злочини із застосуванням зброї, ОСОБА_1 раніше неодноразово судимий,
характеризується посередньо, на шлях виправлення не став; ОСОБА_3, раніше до
кримінальної відповідальності не притягувався, активно сприяв розкриттю
злочинів, за місцем проживання і навчання характеризується позитивно і з
слідчого ізолятора характеризується негативно, тому колегія суддів не знаходить
підстав для пом'якшення призначеного ОСОБА_1 таОСОБА_3 покарання.

На
підставі викладеного колегія суддів вважає що апеляції засуджених задоволенню
не підлягають.

Керуючись
ст.ст. 362, 365 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_2. в його інтересах -
залишити без задоволення.

Апеляцію
ОСОБА_3 та адвокатаОСОБА_4 в його інтересах - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 12 грудня 2006 року відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3
- залишити без зміни.

Судді: