АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/857/15-к Номер провадження 11-кп/786/376/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 9 квітня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання начальника Божковської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області №16 про визначення порядку застосування покарання при наявності декількох вироків щодо ОСОБА_7 .

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що з даного питання раніше було прийняте рішення суду, яке набрало законної сили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та визначити порядок застосування покарання з огляду на те, що він відбуває покарання у виді позбавлення волі за двома вироками.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який вважав рішення суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема, про застосування покарання за наявності кількох вироків.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2012 року ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.122, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70, ст.75 КК України на 2 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Ухвалою цього ж суду від 7 серпня 2013 року ОСОБА_7 направлений в місця позбавлення волі для відбування покарання за вищевказаним вироком суду.

Вироком Оратівського районного суду Вінницької області від 24 березня 2014 року, з урахуванням змін, внесених ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 3 червня 2014 року, ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України постановлено вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2012 року виконувати самостійно.

ОСОБА_7 був направлений для відбування покарання до Божковської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області №16, після чого начальник колонії звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з клопотанням про визначення порядку виконання цих двох вироків. Ухвалою від 27 серпня 2014 року суд відмовив в його задоволенні.

Мотивуючи своє рішення, суд зазначив про те, що апеляційному суду Вінницької області при постановленні рішення від 3 червня 2014 року було відомо про вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2012 року щодо ОСОБА_7 і цей вирок апеляційним судом постановлено виконувати самостійно, а тому відсутні правові підстави для визначення порядку застосування покарання.

В подальшому, начальник колонії декілька разів звертався до суду з аналогічним клопотанням, проте суд, в тому числі і в оскаржуваній ухвалі, відмовляв в його задоволенні, з огляду на те, що з даного питання є рішення суду.

Проте з такими висновками місцевого суду неможливо погодитися.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали апеляційного суду Вінницької області від 3 червня 2014 року щодо ОСОБА_7 , суд, з огляду на приписи п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував, що ОСОБА_7 , до якого було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинив до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який він засуджується до покарання, що належить відбувати реально. За таких обставин апеляційний суд вказав про виконання кожного вироку самостійно.
Разом з тим, ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 7 серпня 2013 року ОСОБА_7 направлений в місця позбавлення волі для відбування покарання у виді 2 років позбавлення волі за вироком цього ж суду від 17 квітня 2012 року.

Наведене спростовує висновки місцевого суду про відсутність правових підстав для визначення порядку застосування покарання за вказаними вироками, оскільки ОСОБА_7 одночасно відбуває покарання у виді позбавлення волі за двома вироками суду, що суперечить приписам статей 70 та 71 КК України і порушує права засудженого.

Отже, оскаржувана ухвала підлягає до скасування.

Оскільки судом не приймалось рішення по суті клопотання начальника колонії, апеляційний суд позбавлений можливості постановити своє рішення з цього питання, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а клопотання направленню на новий судовий розгляд по суті.

Керуючись ст.404, ст.407 та ст.418 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 9 квітня 2015 року, а клопотання начальника Божковської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області №16 про визначення порядку застосування покарання при наявності декількох вироків щодо ОСОБА_7 направити до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4