У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Верщак В.М.,

суддів

Жука В.Г. і
Гошовської Т.В.

розглянула в судовому засіданні 4
грудня 2008 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою захисника
ОСОБА_1 на вирок Мостиського
районного суду Львівської області від 2
березня 2007 року, яким

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимого,

засуджено:

за ст. 15 і ч. 5 ст. 186 КК України
із застосуванням ст. 69 КК України до позбавлення волі на строк 5 років з
конфіскацією всього майна;

за ч. 5 ст. 186 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України до
позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна;

за ч. 4 ст. 187 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України до
позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна;

за ст. 304 КК України до обмеження
волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_2 остаточно
призначено 6 років з конфіскацією всього майна.

Цим же вироком засуджено також ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_5, вирок щодо яких у касаційному порядку не оскаржено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2007 року вирок
в частині засудження ОСОБА_2 за ст. 304 КК України скасовано, а справу в цій
частині закрито. Дії ОСОБА_2 в частині
засудження по епізоду відкритого заволодіння майном ОСОБА_6 23 січня 2006 року
перекваліфіковано з ч. 4 ст. 187 КК України
на ч. 5 ст. 186 КК України. Виключено з мотивувальної частини вироку по
епізоду розбійного нападу на ОСОБА_7 26 січня 2006 року кваліфікуючу ознаку -
повторність. ОСОБА_2вавжається засудженим на 6 років позбавлення волі з
конфіскацією майна.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнано винними у вчиненні злочинів
за таких обставин.

23.01.2006 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 згідно розробленого
плану з метою розбійного нападу прибули
на територію мікрорайону “Лісневичі” в м. Пустомити Львівської області, де в безлюдному місці
зустрівши ОСОБА_6, напали на неї. ОСОБА_3 схопив потерпілу лівою рукою за
горло, а правою приставив до її голови пневматичний пістолет з вимогами
передати гроші. ОСОБА_4 в цей час витягнув з кишені гаманець з грошима в сумі
40 грн., а ОСОБА_2, за наказом ОСОБА_3, вирвав з її рук сумочку, ОСОБА_5
спостерігав за обстановкою. Заволодівши майном потерпілої на загальну суму 168
грн., останні втекли з місця злочину.

26.01.2006 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з метою заволодіння
чужим майном прибули в м. Миколаєві Львівської області, де на вул.
Верхньодорожній підійшли до неповнолітнього ОСОБА_7ОСОБА_5, погрожуючи ножем, а
ОСОБА_3 пневматичним пістолетом, які ОСОБА_7 сприйняв як реальну загрозу для
свого життя і здоров'я, відкрито заволоділи його майном - телефоном
“Соні-Еріксон”, сімкарткою грошима на загальну суму 539 грн.. ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 в цей час спостерігали за обстановкою.

Того ж вечора, з метою пограбування ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5
прибули до залізничного вокзалу с. Розвадів Миколаївського району, де в
безлюдному місці підійшли до ОСОБА_8. ОСОБА_5 завдав удару по ногах
потерпілого, від чого той впав на землю, після чого наніс ще два удари кулаком
по спині. Водночас ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 нанесли йому декілька ударів по
тулубу, що завдало йому фізичного болю, та відкрито викрали у нього зарядний
пристрій до мобільного телефону “Нокія” вартістю 20 грн..

Того ж дня ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в с. Розвадів на одній з
безлюдних вулиць підійшли до неповнолітнього ОСОБА_9. ОСОБА_4 схопив його за
руки і вивернув їх за спину, а ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 нанесли йому по
кілька ударів раками і ногами по тілу, спричинивши фізичний біль. Після цього
ОСОБА_2 ударив ОСОБА_9 по ногах, від чого той упав на землю. Із застосуванням
насильства, що не є небезпечним для життя та здоров'я вони заволоділи його майном на суму 30 грн..

Того ж дня ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в с. Розвадів
Миколаївського району біля церкви “Воскресіння Господнього” підійшли до ОСОБА_10.
За вказівкою ОСОБА_5 ОСОБА_4 наніс потерпілому удар рукою в обличчя, від чого
той впав на землю. Після цього всі учасники групи, притримуючи потерпілого
обшукали його кишені, але не знайшовши у нього мобільного телефону і грошей не
довели свій умисел до кінця з незалежних від них причин і з місця події зникли.

27.01.2006 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 прибули до м.
Мостиська, де на вул. Я. Мудрого зустрілиОСОБА_13. ОСОБА_3 ззаду ударив його по
ногах, від чого той впав на землю. і вони почали наносити удари ногами по тілу,
спричинивши фізичний біль. Однак, через опір потерпілого засуджені не змогли
довести свій злочинний намір до кінця.

Того ж дня ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у м. Мостиську на вул. Я.
Мудрого в безлюдному місці зустріли ОСОБА_11. ОСОБА_3 збив його на землю і
наніс удар ногою в голову. За вказівкою останнього ОСОБА_4 трамав потерпілого,
а інші учасники групи обшукували кишені його одягу і відкрито викрали майно на
загальну суму 475,1 грн., після чого з викраденим зникли.

У цей же день ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у м. Мостиську на вул.
Я. Мудрого в безлюдному місці зустріли ОСОБА_12 З метою заволодіння її майом,
із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров'я, ОСОБА_3 вирвав з рук ОСОБА_12 сумочку з майном на загальну суму 305,25
грн.. Від удару ОСОБА_3 потерпіла упала на землю, а ОСОБА_2 та ОСОБА_4
притиснули її до землі та почали обшукувати її кишені і, погрожуючи вбивством,
вимагали віддати мобільний телефон та інші цінні речі. ОСОБА_5 в цей час
спостерігав за обстановкою.

У касаційній скарзі захисникОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 порушує
питання про зміну судових рішень у зв'язку з неправильною кваліфікацією дій
засудженого ОСОБА_2 за ст. 15 і ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК
України. Посилається на неповноту та однобічність у дослідженні обставин
справи. Зазначає, що в діях ОСОБА_2
відсутня така кваліфікуюча ознака як скоєння злочину організованою групою,
оскільки не доведено існування організованої групи. Просить перекваліфікувати
його дії на ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Як видно з матеріалів справи, висновки суду про доведеність винності
ОСОБА_2 у вчинених злочинах грунтуються на зібраних та ретельно перевірених в
судовому засіданні доказах.

Так, із показань потерпілих ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10,ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_12 убачається, що ОСОБА_2 в групі з ОСОБА_3
ОСОБА_5 та ООСОБА_4 заволоділи їх майном із застосуванням насильства.

Засуджені ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заперечували, що вчинили
відкрите заволодіння майном зазначених потерпілих як із застосуванням
насильства, що є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого в момент
застосування, так і насильства, що не є небезпечним для життя та здоров'я
потерпілого.

Доводи у касаційній скарзі захисника ОСОБА_1 про недоведеність вчинення
засудженим ОСОБА_2 інкримінованих йому злочинів, зокрема, що не доведено
існування організованої групи, а злочини були вчинені за попередньою змовою
групою осіб, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Судові
інстанції дійшли правильного висновку про те, що вчинення злочинів
організованою групою повністю знайшло своє підтвердження. Про наявність такої
групи свідчить стійкість об'єднання, кількісний склад - 4 особи, наявність
заздалегідь розробленого плану з розподілом функцій між членами групи, після
вчинення першого злочину вони вчиняли
інші злочини та продовжили спільну злочинну діяльність. Свої напади засуджені
заздалегідь спільно планували і обговорювали, про дії кожного із учасників
групи були обізнані та всі були об'єднані єдиним умислом - викраденням чужого
майна з метою наживи, для чого у визначені ними дні виїжджали у заздалегідь
сплановані населені пункти, де у вечірній час в безлюдних місцях з метою
реалізації планів і намірів нападали на громадян та відкрито викрадали їхнє
майно. Про єдність дій засуджених і розподіл функцій говорять узгодженість їх
дій, спрямованих на досягнення запланованого результату, взаємна підтримка і
виконання кожним під час нападу певної ролі у групі з іншими для досягнення
поставленої мети.

Всебічно
і об'єктивно дослідивши та належно оцінивши докази, судові інстанції правильно
кваліфікували дії ОСОБА_2 за 15 і ч. 5 ст. 186,
ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України.

Доводи
у касаційній скарзі захисника про неправильність кваліфікації є безпідставними
і не ґрунтуються на матеріалах справи.

Призначене покарання відповідає вимогам кримінального закону і є
справедливим.

Підстав для призначення справи до касаційного розгляду з повідомленням
зазначених у ст. 384 КПК України осіб не вбачається.

Керуючись
ст. 394 КПК України, колегія суддів

Керуючись
ст.ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну
скаргу захисника ОСОБА_1в інтересах засудженого ОСОБА_2. залишити без
задоволення.

Судді:

В.М. Верещак
В.Г. Жук Т.В. Гошовська