АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11 кп/790/42/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 414/1214/14-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2015 р. колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- за участю прокурора ОСОБА_6
- обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 на вирок Кремінського районного суду Луганської області від 28 липня 2014 року, матеріали кримінального провадження № 11 кп/790/42/15 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кремінна Луганської області, громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, одружений, не працюючий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засуджений,
засуджений за ч.1 ст.286 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі три тисячі чотириста грн.
Звільнено ОСОБА_9 від покарання на підставі п «г» ст.1 Закону України « Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 в частині стягнення матеріальної шкоди відмовлено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 (п`ять) тисяч грн.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 2085грн. процесуальних витрат за проведення судових експертиз.
В цей час назустріч йому по вул. Куйбишева в напрямку вул. Полнова м. Кремінна рухався мопед «Delta» під керуванням ОСОБА_8 .
В результаті зіткнення водій мопеда ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді рентгенологічно підтвердженого верхнього вивиху лівого стегна, осколкового перелому вертлюжної западини зі зміщенням кісткових відламків, забійної рани лівої бровної дуги, які відносять до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, дослідити докази по справі - оригінали чеків та квитанцій, що були додані у копіях до позовної заяви, та наполягає на розгляді його апеляції без його участі.
Також, в своїй апеляції потерпілий ОСОБА_10 посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам складення висновку №260/18 від 25.03.2013 року судової автотехнічної експертизи Луганського відділення Донецького НДІСЕ, на підставі якої було винесено незаконну постанову слідчого СВ Кремінського РВ ГУМВС України в Луганській області про закриття кримінального провадження, яка була скасована.
Апелянт також вказує, що на підставі завідомо неправдивих свідчень ОСОБА_9 про обставини події був складений висновок експерта від 25.03.2013 року, на підставі якого було прийнято рішення про закриття кримінального провадження.
Він же в апеляційній скарзі зазначає, що в матеріалах кримінального провадження містяться прямі докази того, що ОСОБА_9 ухилявся від настання кримінальної відповідальності шляхом надання органом досудового розслідування неправдивих свідчень, яким суд незаконно не надав належної правової оцінки у вироку та при призначенні покарання.
На думку апелянта покарання, призначене ОСОБА_9 , є зам`яким, як і застосування амністії до нього.
Потерпілий зазначає, що у вироку на ст.2 аб.2 вказано: «Призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_11 у відповідності ст. 65 КК України…», але він, ОСОБА_12 , відношення до справи не має.
Апелянт вказує, що судом у вироку зазначено про наявність розписки його, потерпілого від 20.02.2013 року про відсутність у нього матеріальних претензій до обвинуваченого, на підставі якої суд дійшов висновку про повне відшкодування потерпілим матеріальної шкоди.
Однак, апелянт вказує, що такої розписки в матеріалах справи немає.
Крім того, як вказує потерпілий, висновок суду про повне відшкодування шкоди суперечить висновку суду (абз.3 ст.2 вироку) щодо часткового відшкодування заподіяної шкоди потерпілому.
Також потерпілий зазначає, що судом у вироку вказано, що ОСОБА_9 частково відшкодував заподіяну матеріальну шкоду добровільно, проте суд по суті розглядати цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди не став.
Апелянт також вказує, що в результаті суспільно-небезпечних дій обвинуваченого йому були завдані немайнові втрати, спричинені моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки ДТП, негативні переживання, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксування уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникнути контактів, почуття образи, обурення, приниження гідності, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.
Потерпілий вказує, що він був вимушений проходити стаціонарне лікування з оперативним втручанням, терпіти болісні лікувальні та діагностичні процедури, отримувати неприємне лікування, потребував допомоги з боку близьких.
Він же вказує, що наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін.
Впродовж певного періоду лікування він був непрацездатним, дотепер залишається обмеження трудової продуктивності, у нього були порушені актуальні життєві плани, і дотепер продовжуються проблеми зі здоров`ям, наслідки події потягли за собою нераціональне витрачення його життєвого часу.
Захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_13 подано заперечення на апеляційну скаргу потерпілого.
В запереченні захисник зазначає, що посилання апелянта на скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 20.02.2013 року є неконкретним та безпідставним, оскільки вона не була предметом розгляду в судовому засіданні, та не покладалась в обґрунтування вироку.
Окрім того, як вказує адвокат, посилання апелянта на те, що свідчення ОСОБА_9 є завідома неправдивими, ґрунтуються тільки на його особистій точці зору, необґрунтоване на законі, не відповідає обставинам справи та є необ`єктивним.
Адвокат також вказує, що потерпілий не оспорював пояснення обвинуваченого щодо обставин справи, тому, на його думку, апелянт намагається ввести суд в оману, роблячи акцент про пояснення ОСОБА_9 на досудовому слідстві, ухиляючись від того факту, що він повністю визнав свою провину.
Захисник зазначає, що в судовому засіданні потерпілий не заперечував проти застосування амністії до ОСОБА_9 , та не прохав для нього ні позбавлення волі, ні жорсткого покарання, про що сам заявив на засіданні суду.
Адвокат вказує, що апелянт зазначає, що суд взагалі не бажав його слухати, але технічний запис вказує на протилежне.
На думку адвоката, посилання потерпілого на порушення судом вимог закону при розгляді питання про стягнення майнової шкоди також є необґрунтованими та не переконливими, оскільки суд неодноразово намагався отримати від потерпілого оригінали письмових доказів розміру майнової шкоди, однак дана вимога про надання оригіналів чеків та квитанцій та належним чином оформленого медичного висновку щодо точного найменування, об`єму, вартості витрачених ліків потерпілим не буда виповнена.
Але ОСОБА_10 не зміг пояснити суду походження частини чеків та квитків, та обґрунтувати їх відношення до справи.
Крім того, захисник в запереченні, розглядаючи претензії потерпілого щодо задоволення позову в частині моральної шкоди вказує, що в матеріалах справи є два висновки судової автотехнічної експертизи, де у відповідях на питання 2,3 взагалі вказано, що ОСОБА_9 не винний у вчиненні ДТП.
Адвокат зазначає, що весь час після ДТП, на протязі досудового та судового слідства ОСОБА_9 щиро каявся, намагався максимально повно компенсувати шкоду, заподіяну потерпілому, і припинив надавати ОСОБА_10 гроші після тільки того, як той став вимагати кошти не на лікування, а на побутові потреби своєї родини.
На думку захисника, на висновок суду про розмір компенсації моральної шкоди мав вплинути той факт, що потерпілий під час ДТП знаходився в стані алкогольного сп`яніння.
Захисник також зазначає, що обґрунтування розміру моральної шкоди у цивільному позові та апеляційній скарзі різняться, але взагалі нічим не доведена.
Він же вказує, що апеляційна скарга потерпілого не має підпису.
Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, провівши судові дебати, обговоривши доводи осіб, які приймали участь у судовому засіданні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому підтверджується сукупністю доказів, зібраних по кримінальному провадженню, перевірених у судовому засіданні в установленому кримінальним процесуальним законодавстві порядку, та яким дана належна правова оцінка.
Так, як вбачається із матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав свою провину у скоєному, та признав, що дійсно він є винуватцем в ДТП, де потерпілим визнано ОСОБА_8 .
Юридичне кваліфікування дій ОСОБА_9 відповідає тому, що він фактично скоїв, та є правильним.
Покарання ОСОБА_9 призначене відповідно зі ст.65 КК України та в межах санкції статті 286 ч.1 КК України у відповідності ступені тяжкості скоєного злочину, особи винного, та обставин, що пом`якшують покарання.
Крім того, суд першої інстанції, керуючись принципами гуманізму, відповідно до ст.92 Конституції України, законно та обґрунтовано застосував до ОСОБА_9 дію Закону України «Про амністію у 2014 році», звільнивши його від відбування основного покарання у вигляді штрафу.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 зазначив, що суд першої інстанції при постанові вироку не дав належної оцінки обставинам складення вироку експерта №260/18 від 25.03.2013 року, на підставі якого було винесено незаконну постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
Колегія суддів вважає, що ці доводи апелянта є не обгрунтованими, оскільки ця постанова слідчого від 29.03.2013 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_9 була скасована ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 21.10.2013 року, і у подальшому ОСОБА_9 був, згідно з проведеними додатковими слідчими діями, вироком Кремінського районного суду Луганської області визнаний винним у скоєному ним ДТП, де потерпілим був ОСОБА_10 .
Крім того, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, це закриття провадження слідчим райвідділу міліції, та неправдиві, на думку потерпілого, свідчення ОСОБА_9 не були предметом розгляду у судовому засіданні від 28.07.2014 року.
Вказівка на сторінці 2 у вироку відносно ОСОБА_9 про те, що «Призначити покарання ОСОБА_11 у відповідності ст.65 КК України» колегія суддів визнає технічною помилкою, яка не впливає ні на кваліфікацію, ні на міру покарання відносно ОСОБА_9 .
Що ж стосується задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_8 , то, на думку колегії суддів, суд першої інстанції передчасно, без належного та глибокого вивчення всіх даних, не задовольнив цивільний позов потерпілого у достатньому обсязі, з врахуванням його реальних затрат на лікування та наданням всіх даних про призначення такого лікування, ліків, та зроблених потерпілим витрат на придбання цих ліків.
Так, колегією суддів вивчався технічний запис судового засідання від 28.07.2014 року, де у судовому засіданні був допитаний потерпілий ОСОБА_10 .
Із прослуховування цього аудіо запису вбачається взаємовиключні дії суду першої інстанції.
Технічний запис судового засідання свідчить поро те, що потерпілим у суді першої інстанції при розгляді кримінального провадження представлені тільки копії квитанцій на начебто придбані ОСОБА_10 ліки, і суд вказує на те, що у такому випадку представлення тільки копій квитанцій веде до можливості розгляду цивільного позову у порядку цивільного судочинства.
Тобто, суд першої інстанції визнав, що кошти потерпілим на придбання ліків були затрачені, але оригіналів документів на ці витрати потерпілий не представив.
У подальшому, як вбачається з аудиозапису судового засідання, судом першої інстанції було відзначено, такі недоліки в ненаданні в повному обсязі доказів матеріальних затрат потерпілим на лікування не перешкоджають йому у подальшому звернутися з цивільним позовом до обвинуваченого у цивільно правовому порядку.
У вироку ж суду від 28.07.2014 року прийнято рішення суду про повну відмову у задоволенні цивільного позову, що порушує його право на захист, та суперечить вимогам ч.6 ст.128 КПК України, та ст.6 Европейської конвенції з прав людини.
Таким чином, суд першої інстанції не переконався в наявності підстав та права потерпілого на відшкодування його позову у розмірах, доведених представленими документами, тому його апеляційні вимоги в частині відшкодування матеріальних збитків повинні бути розглянуті судом першої інстанції, і по ним повинно бути винесене законне та обґрунтоване рішення.
Це, у порядку ч.1 ст.412 КПК України, на думку колегії суддів, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України, і, в свою чергу, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині розгляду цивільного позову і призначення нового розгляду в цій частині у суді першої інстанції.
Що ж стосується стягнення з ОСОБА_9 на користь потерпілого суми завданої йому немайнової, моральної шкоди, то, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав про можливість стягнення саме тієї суми коштів, яка вказана у вироку суду, з урахуванням обставин справи, моральних страждань потерпілого, та наслідків цього ДТП.
Таким чином, враховуючи усі обставини, колегія суддів приходе до висновку про часткове задоволення апеляції потерпілого ОСОБА_10 і скасування вироку суду першої інстанції в частині повної відмови в задоволенні його позовних вимог, з призначенням нового судового розгляду справи в цій частині у суді першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 412, 415, 418, 419, ст.6 Европейської конвенції з прав людини, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Кремінського районного суду Луганської області від 28.07.2014 року відносно ОСОБА_7 , признаного винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України в частині стягнення матеріальної шкоди скасувати, і призначити новий судовий розгляд у цій частині у суді першої інстанції.
В іншій частині цей вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: