У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого-судді

Міщенка С.М.

суддів

Вус С.М., Кліменко М.Р.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 17 липня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30 жовтня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської
області від 30 січня 2007 року.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2006 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, громадянина України, раніше не судимого, -

засуджено
за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки 6
місяців позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржено.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2006 року
вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за те, що 13 травня 2006 року у
вечірній час, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою
із засудженими у цій же справі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
вчинив розбійний напад на ОСОБА_7 та ОСОБА_8, поєднаний із насильством, небезпечним
для життя і здоров'я потерпілих за обставин, викладених у вироку.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, за її змістом, просить судові
рішення скасувати, а справу направити на додаткове розслідування, посилаючись
на порушення його права на захист під час досудового слідства та судового
розгляду справи, а також те, що при призначенні
покарання не врахована його особа та ступінь вини у вчиненому, внаслідок
чого судом призначене надто суворе покарання.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що висновки суду про винність
засудженого ОСОБА_1 у вчиненні розбійних
нападів на потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8, вчинених ним за попередньою змовою із засудженими у цій же справі ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджуються зібраними органами досудового
слідства та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну
оцінку у вироку, а його дії правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 187 КК України.

Безпідставні також доводи засудженого про порушення його права на захист.

Як вбачається із матеріалів справи, 13 вересня 2006 року ОСОБА_1 було
допитано як підозрюваного, але пред цим допитом йому було роз'яснено право на
захист відповідно до вимог статей 43-1 та 44 КПК України. Проте від участі
захисника у справі він добровільно відмовився (а.с. 140, 141).

16 вересня 2006 року ОСОБА_1 було пред'явлено обвинувачення у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та роз'яснені права, у тому
числі право мати захисника, про участь якого він також клопотань органам
досудового слідства не заявив, а органи досудового слідства захисником його не
забезпечували, оскільки під дію ст. 45 КПК України, за якою участь захисника є
обов'язковою, він не підпадав (а.с. 168-172).

Про участь захисника у справі ОСОБА_1 не заявив клопотання і при
ознайомленні з матеріалам справи (а.с. 269).

Крім того, як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1було укладено угоду про
участь захисника ОСОБА_8 у розгляді справи судом (а.с 297). Проте після початку
розгляду справи та роз'яснення йому прав, передбачених ст. 63 Конституції
України та ст. 263 КПК України, ОСОБА_1 заявив письмове клопотання про відмову
від послуг захисника ОСОБА_8 та інших захисників, взявши функцію захисту від
обвинувачення на себе. При цьому засуджений зазначив, що відмова від захисника
не пов'язана із його матеріальним становищем. У зв'язку з цим судом було
обгрунтовано задоволено його клопотання про відмову від захисника (а.с. 313, 323).

Оскільки ОСОБА_1 добровільно відмовився від участі захисника під час
досудового слідства та у судовому засіданні, участь якого щодо нього,
відповідно до ст. 45 КПК України, не є обов'язковою, то доводи касаційної
скарги про порушення його права на захист колегія суддів вважає безпідставними,
тим більш, що в апеляційному суді його захист здійснював захисник ОСОБА_9 (а.с.
384, 405-407).

Враховуючи, що порушень кримінально-процесуального закону, які б тягнули
безумовне скасування постановлених щодо засудженого ОСОБА_1 судових рішень
органами досудового слідства, судами першої та апеляційної інстанції у справі
не допущено, то підстав для їх скасування та направлення справи на додаткове
розслідування за доводами касаційної скарги засудженого, передбачених п. 1 ч. 1
ст. 398 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Покарання засудженому ОСОБА_1 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК
України, із застосуванням ст. 69 КК України. Тому доводи засудженого про
невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та його особі внаслідок суворості, колегія
суддів вважає такими, що суперечать матеріалам справи.

На підставі наведеного, керуючись ст. 394 КК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 відмовити.

СУДДІ:

Міщенко С.М. Вус
С.М. Кліменко
М.Р.