У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Кравченка К.Т.,

суддів
за участю прокурора

Кривенди
О.В., Лавренюка М.Ю.,
Колесниченка О.В.,

розглянула в судовому засіданні у
м. Києві 15 листопада 2007 року кримінальну справу за касаційним поданням
прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на судові рішення щодо нього.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада
2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше неодноразово судимого, востаннє:
9 серпня 2006 року за ч. 2 ст. 309 КК України на два роки шість місяців
позбавлення волі,

засуджено:

- за ч. 3 ст. 185
КК України на шість років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України на
п'ять років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 263 КК України на два
роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 309 КК України на три
роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового
складання призначених покарань, ОСОБА_1 визначено покарання - сім років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення покарання,
призначеного за попереднім вироком, покаранням, призначеним за цим вироком,
ОСОБА_1 визначено остаточне покарання - сім років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 500 гривень на
відшкодування матеріальної шкоди, а на користь ОСОБА_3 - 1 383 гривні.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 6 лютого 2007 року вирок
місцевого суду залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні, за обставин, викладених у вироку, таких
злочинів.

У грудні 2005 року та протягом лютого, травня, червня 2006 року ОСОБА_1
вчинив 6 епізодів відкритого викрадення чужого майна, в тому числі і за попередньою змовою з
невстановленими слідством особами та поєднаних з насильством, яке не є
небезпечним для життя чи здоров'я потерпілих.

Протягом періоду з лютого по липень 2006 року ОСОБА_1 вчинив 8 епізодів
крадіжок, в тому числі 3 епізоди, поєднані з проникненням у житло.

8 червня 2006 року ОСОБА_1 незаконно придбав без мети збуту у
невстановленої слідством особи наркотичний засіб - подрібнену макову соломку,
яку незаконно зберігав при собі, а потім
перевіз до своєї знайомої ОСОБА_4.

Крім того, восени 2005 року ОСОБА_1, знаходячись на території колишньої
військової частини, знайшов картонну коробку з патронами та циліндричним
вибуховим пакетом, які переніс до місця свого мешкання та зберігав на горищі
свого будинку. 12 вересня 2006 року ці патрони та циліндричний вибуховий пакет
було вилучено в нього під час обшуку.

У касаційному поданні прокурор
посилається на неправильне застосування судом першої інстанції та апеляційним
судом кримінального закону в частині призначення ОСОБА_1 покарання. Зокрема,
прокурор вважає, що покарання засудженому мало бути призначене із застосуванням
як ст. 70 так і ст. 71 КК України, оскільки, на його думку, злочин,
передбачений ч.1 ст. 263 КК України, є продовжуваним. Просить постановлені в
справі судові рішення скасувати, а справу - направити на новий судовий розгляд.

Засуджений ОСОБА_1 у своїй касаційній скарзі посилається на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність та неповноту
досудового і судового слідства, істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону. Просить судові рішення щодо нього скасувати,
а справу - направити на нове розслідування або новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, міркування прокурора,
який підтримав касаційне подання та заперечував проти задоволення касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
доводи подання та скарги, колегія суддів вважає, що вони не підлягають
задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про винуватість
ОСОБА_1 у вчиненні зазначених у вироку злочинів ґрунтується на доказах,
зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні,
належно оцінених судом, і є обґрунтованим. Цей висновок, зокрема, ґрунтується на
фактичних даних, встановлених показаннями засудженого ОСОБА_1, який як на
досудовому слідстві так і в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованих
йому злочинів визнав повністю. Його показання узгоджуються з протоколами
відтворення обстановки та обставин події, при проведенні яких засуджений
детально розповів про обставини вчинених злочинів; висновками судово-медичних
експертиз щодо заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень; висновком експерта №
572 від 12 липня 2006 року, відповідно до якого висушена подрібнена речовина
рослинного походження, вилучена у ОСОБА_5, є особливо небезпечним наркотичним
засобом; висновками експертиз № 40 від 19 вересня 2006 року та № 281 від 25
вересня 2006 року, згідно з якими у засудженого булли вилучені бойові припаси
та вибуховий пристрій.

Дії ОСОБА_1 правильно
кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309
КК України.

У процесі досудового слідства та при
розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з'ясування
яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, тому колегія
суддів вважає, що доводи скарги засудженого ОСОБА_1
про однобічність та неповноту досудового і судового слідства, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи, є
необґрунтованими.

При перевірці справи в касаційному порядку не виявлено даних, які могли б
свідчити про застосування до ОСОБА_1 незаконних методів досудового слідства,
про що засуджений зазначає у скарзі, а тому
доводи касаційної скарги в цій частині колегія суддів також вважає
безпідставними.

Не може погодитися колегія суддів і з доводами, викладеними у касаційному
поданні прокурора.

Передбачений ч.1 ст. 263 КК України злочин, за який, крім іншого, засуджено
ОСОБА_1, є не продовжуваним, про що зазначає прокурор, а - триваючим, оскільки
характеризується тривалим виконанням злочинного наміру на стадії закінченого
злочину. Цей злочин є закінченим не в момент припинення злочинного стану винної
особи, а з настанням факту реалізації злочинного наміру, а він, як видно з
вироку, був реалізований восени 2005 року.

Отже, покарання ОСОБА_1 призначено у
відповідності з вимогами ст. 70 КК України , а тому підстав для задоволення
касаційного подання колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.
395, 396 КПК України, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України, -

у х в а л и л а :

касаційне подання прокурора та
касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Луцького
міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області від 6 лютого 2007 року щодо ОСОБА_1 - без
зміни.

судді:

Кравченко К.Т. Кривенда О.В. Лавренюк М.Ю.