Справа № 465/3425/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/91/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

скаржника ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 6 листопада 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 6 листопада 2014 року відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні її заяви про скасування постанови слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_8 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_6 звернулась до Франківського районного суду м. Львова із заявою, в якій ставила питання про скасування постанови слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_8 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивувала тим, що зазначений арешт на квартиру був накладений під час проведення досудового слідства у кримінальній справі щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.2 ст. 307 КК України, і вироком суду від 22.02.2008 року ОСОБА_9 було засуджено до покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. При цьому рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02.11.2007 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було визнано за нею і на даний час постанова про накладення арешту на квартиру не діє, але формально зафіксована в БТІ, а тому вона не може оформити на себе право власності на вказану квартиру.

Відмовляючи ОСОБА_6 у її заяві, суд першої інстанції зазначив, що питання, яке ставить ОСОБА_6 , а саме про знаття арешту з належного їй майна в зв`язку з тим, що постанова про накладення арешту не діє, а формально зафіксована в БТІ, не може бути вирішене в порядку ст. ст. 409, 411 КПК України 1960 року, тому що вона стосується суті вироку, а саме, призначеного ОСОБА_9 судом покарання щодо конфіскації майна та його виконання.

На дану ухвалу суду ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується із рішенням суду, вважає його незаконним та таким, що порушує її право власності. Вказує на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що зняття арешту з належного їй майна не може бути вирішене в порядку ст. ст. 409, 411 КПК України 1960 року. Покликається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 і на час проголошення вироку ОСОБА_9 , якому судом було призначене покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, вказана вище квартира належала саме їй, а відповідно не могла бути конфіскованою, а постанова, якою був накладений арешт, вже не могла діяти і не діяла. Просить дану ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою скасувати постанову слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_8 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, виступ прокурора, який вважав, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із-за істотних порушень судом вимог КПК України, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 9 Розділу ХІ « Перехідні положення» до КПК України в редакції закону 2012 року запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Як встановлено, суд першої інстанції розглянув справу за заявою ОСОБА_6 з посиланням на вказаний вище розділ «Перехідних положень» до КПК та керуючись вимогами ст. ст. 409, 411 КПК України 1960 року.

При цьому, відповідно до вимог ст. 411 КПК України 1960 року, питання, зв`язані з виконанням вироку, вирішуються судом у судовому засіданні з участю прокурора.

Проте, як видно із матеріалів справи, всупереч вищевказаним вимогам закону, слухання справи з розгляду заяви ОСОБА_6 відбулося без участі прокурора, що ставить під сумнів законність прийнятого судом рішення .

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України 1960 року основним засобом фіксації перебігу судового розгляду справи є протокол судового засідання.

Водночас, у матеріалах справи з розгляду заяви ОСОБА_6 є лише журнал судового засідання, в той час як протокол судового засідання, як того вимагає ст. 87 КПК України 1960 року, у матеріалах справи відсутній.

Відповідно до вимог п.10 ч.2 ст. 370 КПК України 1960 року судове рішення в усякому разі належить скасувати, якщо у справі відсутній протокол судового засідання.

Наведені обставини, згідно із п.3 ч.1 ст. 367 КПК України 1960 року є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду, внаслідок істотного порушення кримінально-процесуального закону, та направлення справи на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 362, 366, 367, 370 КПК України 1960 року, колегія суддів

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 6 листопада 2014 року, якою відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні її заяви про скасування постанови слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_8 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , скасувати а матеріали справи направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції в іншому складі суду.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4