УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №279/4414/13-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.186 ч.2,187 ч.3,342 ч.2,345ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_7
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 громадянина України, з середньо освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:
· 11.04.2003 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст.ст.185 ч.3, 15 ч.2, 185 ч.3, 15 ч.3, 185 ч.3, 104, 75, 76 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;
· 18.03.2010 року Богунським районним судом м. Житомира за ст.ст.187 ч.2, 296 ч.4, 70, 71 КК України до 8 років позбавлення волі;
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених
ст.15 ч.2, ст.186 ч.2, ст.187 ч.3, ст.342 ч.2, ст.345 ч.2 КК України та призначено покарання:
· за ст.15 ч.2, ст.186 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки;
· за ст.187 ч.3 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років із конфіскацією ? частини майна, що є його особистою власністю;
· за ст.342 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;
· за ст.345 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років із конфіскацією ? частини майна, що є його особистою власністю.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання обчислено з 14.05.2013 року та зараховано як відбутий строк покарання час затримання з 22.03.2013 року по 25.03.2013 року.
Вирішено питання по речових доказах.
В результаті застосування фізичної сили у ході розбійного нападу ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ст.187 ч.3 КК України.
Крім цього, 14.11.2012 року у вечірній час, ОСОБА_7 вступив з двома невстановленими слідством особами у змову з метою заволодіння чужим майном. ОСОБА_7 та дві невстановлені слідством особи цього ж дня близько 22 год. 30 хв. на автомобілі марки INFINITI G20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибули на вул.Театральна в м. Житомирі, де вибрали об`єкт посягання - автомобіль марки «Susuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який було припарковано поблизу будинку № 3 по вул. Театральна в м. Житомирі. Відповідно до спільної домовленості, перша невстановлена слідством особа залишилась у припаркованому автомобілі INFINITI G20 спостерігати за навколишньою обстановкою. А ОСОБА_7 підійшов до автомобіля марки «Susuki Grand Vitara» з боку водійських дверей та звернувся до власника зазначеного автомобіля ОСОБА_11 зі стороннім питанням, відволікаючи таким чином увагу останнього на себе, від дій інших учасників вчинення злочину.
Працівники патрульної служби УМВС України в Житомирській області - старший сержант міліції ОСОБА_12 та прапорщик міліції ОСОБА_13 , які відповідно до розстановки сил і засобів батальйону патрульної служби міліції при УМВС України в Житомирській області та результатів роботи нарядів на 14.11.2012 року, перебуваючи у форменному одязі, заступили на чергування в піший патрульний маршрут № 11, щодо охорони громадського порядку та у вказаний час знаходились на вул.Театральній м.Житомира, де виявили злочинні дії ОСОБА_7 та двох невстановлених слідством осіб, направлені на таємне викрадення майна ОСОБА_11 , а саме дій першої невстановленої слідством особи, яка відчинила дверцята автомобіля марки «Susuki Grand Vitara» та намагалася викрасти з його салону майно, що належить ОСОБА_11 . Після цього, працівники міліціїї ОСОБА_12 та ОСОБА_13 висунули законну вимогу першій невстановленій слідством особі, яка перебувала у злочинній змові з ОСОБА_7 та другою невстановленою слідством особою, щодо необхідності зупинення та припинення вчинення кримінального правопорушення, однак останні вчинили опір працівникам правоохоронного органу, який виразився у застосуванні першою та другою невстановленою слідством особою фізичного опору шляхом непокори законним вимогам працівникам міліції зупинитися та припинити вчинення кримінального правопорушення та вириванні від фізичного затримання. У цей час ОСОБА_7 застосував відносно працівників міліції пристрій для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії марки Форт 17 Р, серія та номер НОМЕР_3 , здійснивши вісім пострілів у працівників міліції. У результаті вказаних злочинних дій ОСОБА_7 та двох невстановлених слідством осіб, прапорщику міліції ОСОБА_13 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді садна в лівій поперековій ділянці, які згідно висновку експерта № 983 від 10.05.2013 року відносяться до легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я, що були отримані у зв`язку з виконанням ОСОБА_13 службових обов`язків.
Після здійснення опору працівникам міліції та застосування щодо них насильства, ОСОБА_7 та невстановленим слідством особам вдалось уникнути затримання та зникнути з місця вчинення кримінальних правопорушень на автомобілі марки INFINITI G20.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ст.ст.15 ч.2, 186 ч.2, 342 ч.2, 345 ч.2КК України.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати і направити кримінальне провадження в суд першої інстанції для повторного судового слідства.
В обґрунтування апеляції зазначила, що на досудовому розслідуванні, при пред`явленні їй фотокарточок для впізнання, помилково вказала на ОСОБА_7 , як на особу, яка вчинила злочин відносно неї. Проте, побачивши ОСОБА_7 у судовому засіданні, зазначила суду, що це не та людина, яка здійснила на неї напад, однак суд цього до уваги не взяв.
Апелянт вважає, що висновки суду, які викладені у вироку щодо нападу на неї не відповідають фактичним обставинам події і не підтверджені дослідженими у суді доказами.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та закрити щодо нього кримінальне провадження, звільнивши його з - під варти з залу суду.
В обгрунтування скарги обвинувачений зазначає, що в процесі судового розгляду не були викликані та допитані безпосередні свідки події та потерпілі по справі, незважаючи на заявлені ним клопотання щодо їх виклику. Також йому було відмовлено в клопотанні про призначення експертизи аудіо файлів та відмовлено в ознайомленні з усіма матеріалами справи.
Крім того, обвинувачений вказав, що потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні заявила про його повну непричетність до скоєння відносно неї розбійного нападу, проте судом цього не взято до уваги.
13.05.2015 року обвинувачений ОСОБА_7 подав доповнення до апеляційної скарги, в якій просить вирок щодо нього скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Зазначив, що вирок місцевого суду підлягає скасуванню у зв`язку з суттєвими порушеннями норм КПК України, як на стадії підготовчого судового засідання, так і під час судового розгляду справи.
При цьому апелянт зазначає, що підготовче судове засідання у справі було проведено у відсутності обвинуваченого та захисника, чим порушено вимоги ч.2 ст.314 КПК України, що відповідно до п.п.3,4 ч.2 ст. 412 КПК України є підставою для скасування вироку.
Обвинувачений вважає, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки у його відсутність відбулася заміна захисника ОСОБА_14 на захисника ОСОБА_15 , тобто порушені вимоги ч.2 ст. 54 КПК України.
Також обвинувачений зазначає, що державне обвинувачення по справі підтримувалося не уповноваженою на те особою, оскільки прокурор ОСОБА_16 не входить у групу прокурорів у даному кримінальному провадженні.
Крім цього, апелянт вказав, що в порушення вимог закону, місцевий суд розглянув справу у скороченому порядку, незважаючи на те, що він у суді заперечував фактичні обставини кримінального провадження, встановлені в ході досудового розслідування. Основні свідки обвинувачення та потерпілі не були допитані у судовому засіданні.
Апелянт також звертає увагу, що судові провадження, які відбувалися 07.10.,06.11. 2014 року не фіксувалися на технічному носії інформації, у зв`язку з виходом з ладу технічного пристрою, що також є підставою відповідно до положення п.1ч.1 ст. 415 КПК України для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти апеляцій, пояснення обвинуваченого та його захисника, перевіривши вирок суду в межах, передбачених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, при обставинах, викладених у вироку, доводяться сукупністю розглянутих у судовому засіданні доказів.
Так, по епізоду обвинувачення за ч.3 ст. 187 КК України вина ОСОБА_7 підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами провадження, а саме: протоколом усної заяви про злочин потерпілої ОСОБА_6 від 18.10.2012 року (а.с.72, т.2); даними протоколу огляду місця події від 18.10.2012 року, згідно яких, при огляді квартири потерпілої, з дверей було вилучено відбитки пальців рук, а також вилучено частину скотчу із слідами відбитків пальців рук (а.с.74 т.2); даними висновків за №№ 1/1094, 1/475 дактилоскопічної експертизи про те, що сліди пальців рук з дверей у квартирі потерпілої та на мотку скотчу належать ОСОБА_7 (а.с.91,132,160 т.2). Крім того, 05.03.2013 року, потерпіла, в присутності понятих, серед пред`явлених їй для впізнання осіб за фотознімками, впізнала і вказала на особу, яка вчинила на неї розбійний напад і такою особою виявився ОСОБА_7 (а.с.133 т.2).
Показанням потерпілої ОСОБА_6 , які вона давала у судовому засіданні, а саме те, що злочин відносно неї вчинила інша особа, а не обвинувачений і вона останнього помилково оговорила на досудовому слідстві, дана належна оцінка судом першої інстанції, з якою погоджується і колегія суддів.
З огляду на викладене, твердження потерпілої ОСОБА_17 в апеляційній скарзі про невинуватість засудженого ОСОБА_7 не заслуговує на увагу.
По епізоду обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2ст.15,ч.2ст.186, ч.2 ст.342, ч.2ст.345 КК України винуватість його також підтверджується даними протоколу усної заяви про злочин ОСОБА_11 (а.с.227 т.2); рапортом інспектора ДПС ОСОБА_13 (а.с.233 т.2); протоколами огляду місця події від 15.11.2012 року та від 14.11.2012 року, під час проведення даних процесуальних дій був оглянути автомобіль потерпілого ОСОБА_18 , було вилучено майно останнього, яке намагався викрасти обвинувачений із невстановленими особами, вісім металевих гільз, пістолет «Форт» з магазином (а.с.227,235 т.2); даними висновку експерта № 42 судово молекулярно-генетичної експертизи, згідно якої генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_7 збігаються з генетичними ознаками клітин на вилученому пістолеті, а саме на затворі та спусковому гачку (а.с.184 т.3); даними протоколу проведення оперативно-технічних засобів № 2 зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем по мобільних телефонах, а саме з мобільного телефону, яким користувався обвинувачений і який у телефонній розмові від 27.02.2013 року із невідомою особою розповідав про обставини вчинення злочину 14.11.2012 року із застосуванням вогнепальної зброї (а.с.245 т.3). Також вина ОСОБА_7 по даному епізоду підтверджується і іншими доказами, які зазначені судом у вироку.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд розглянув справу без допиту основних свідків обвинувачення та потерпілих, незважаючи на його клопотання про їх виклик, не відповідають дійсності.
Як видно з матеріалів справи, а саме, із журналу судового засідання від 02.12.2014 року (а.с.160 т.4) та згідно технічної фіксації судового провадження, обвинувачений такого клопотання не заявляв. Останнім було заявлено лише клопотання про виклик свідка ОСОБА_19 та про призначення експертизи голосу. В задоволенні даного клопотання судом було відмовлено за безпідставністю.
При апеляційному розгляді даного провадження обвинувачений і його захисник ніяких клопотань про допит свідків або потерпілих не заявляли.
Крім того, в матеріалах справи є заяви потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_20 про слухання справи у їх відсутність (а.с. 54,82 т.1).
Безпідставним також є твердження в апеляції обвинуваченого про те, що судом першої інстанції йому було відмовлено в ознайомленні з матеріалами справи, оскільки в праві є його заява від 12.11.2014 року, що з матеріалами справи він ознайомлений в повному обсязі (а.с.68 т.2).
Що стосується проведення підготовчого судового засідання в даному провадженні, то дійсно судом першої інстанції воно було проведене з порушенням вимог ч.2 ст.314 КПК України, бо проводилось у відсутності обвинуваченого, захисника та інших учасників, хоча вони викликалися до суду в порядку ч.1 ст. 135 КПК України.
Однак, колегія суддів вважає, що дані порушення вимог кримінального процесуального закону не є істотними, оскільки, в подальшому, судове провадження проводилося за участю захисника та обвинуваченого, тобто право на захист останнього не було порушено. Зазначені порушення закону не перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Як видно з матеріалів провадження, на стадії досудового розслідування, для участі в даному кримінальному провадженні в якості захисника підозрюваного ОСОБА_7 , слідчим 15.05.2013 року був залучений захисник ОСОБА_21 ( а.с.219,220 т.2). Також згідно договору від 10.09.2013 року, ОСОБА_22 , інтересах сина ОСОБА_7 , заключив договір з адвокатом ОСОБА_23 про надання правової допомоги обвинуваченому (а.с.86 т.1). У зв`язку з цим, в судовому засіданні 11.09.2013 року, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, приймав участь його захисник ОСОБА_23 .
З огляду на викладене, посилання в апеляції ОСОБА_7 про порушення судом вимог ч.2 ст. 54 КПК України, а саме заміна судом захисника у відсутності обвинуваченого, є безпідставними.
Також є безпідставними твердження апелянта про те, що державне обвинувачення по справі підтримувалося не уповноваженою на те особою.
Як видно з матеріалів провадження в справі брав участь прокурор ОСОБА_24 , який згідно розпорядження прокуратури Житомирської області визначений в групу прокурорів, які здійснюватимуть підтримання державного обвинувачення у суді у в даному кримінальному провадженні (а.с.78-79 т.1).
Що стосується відсутності технічної фіксації судових засідань за 07.10.2014р. та за 06.11.2014 року, у зв`язку з неполадкою технічного пристрою, то колегія суддів не вважає це істотним порушенням кримінального процесуального закону в розумінні положення ст.412 КПК України, оскільки під час проведення даних судових засідань не досліджувалися будь-які докази по справі.
Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих йому злочинів доведена, а висновки суду з цього приводу об`єктивно ґрунтуються на сукупності безпосередньо розглянутих ним доказів, тому посилання авторів апеляцій на протилежне є безпідставним.
Покарання ОСОБА_7 , призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, даних про його особу, а також усіх обставин справи і є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404,405, 407 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах,-
постановила:
апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 3 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: