Справа № 11-670 / 2007 року Головуючий в 1 інстанції Пґєнта І.В.
Категорія: 286 ч.2 КК України Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31
жовтня 2007 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Хмельницької області в складі:

Головуючого
- Кульбаби В.М.

Суддів: Дуфнік Л.М., Козачка С.В.

з участю
прокурора Крохмалюк Л.Б.

представника
потерпілих ОСОБА_6

представника
цивільного відповідача ОСОБА_7

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за
апеляціями в.о. прокурора Ізяславського
району, потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3. , цивільних відповідачів ОСОБА_4.,
ОСОБА_5. на вирок Ізяславського районного суду від 31 липня 2007 року.

Цим вироком ОСОБА_1,

народження
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця

АДРЕСА_1,

українця,
громадянина України, з середньою освітою,

одруженого,
на утриманні 4 малолітніх дітей,

судимого
20.01.05 р. за ст. 185 ч.3 КК України із застосуванням

ст. 75
КК на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком
2 роки,

засуджено за ст.
286 ч.2 КК України на чотири роки позбавлення волі з позбавленням права
керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 71 КК України до
призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і
остаточно визначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права
керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України
засудженого звільнено від відбування основного покарання з випробуванням,
встановлено іспитовий строк 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України на
ОСОБА_1. покладені обовґязки:

- не виїжджати
за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця проживання, роботи, навчання;

- періодично зґявлятись для реєстрації в
органи кримінально-виконавчої системи.

Перебуває
на підписці про невиїзд.

Постановелно
стягнути:

- з ОСОБА_5. на
користь ОСОБА_3. та ОСОБА_2 1651 грн. 17 коп. матеріальної та 14000 грн.
моральної шкоди;

- з ОСОБА_4.
на користь ОСОБА_3., ОСОБА_2 707 грн. 65 коп. матеріальної шкоди та 6000
грн. моральної шкоди;

- з ОСОБА_5. на користь Ізяславської
центральної районної лікарні 343 грн. 20 коп. витрат на лікування потерпілого,
на користь Львівського центрального військового клінічного госпіталю 8145 грн.
98 коп. витрат на лікування потерпілого, на користь в/ч А-2339 м. Хмельницький
1440 грн. 43 коп. витрат на лікування потерпілого;

- з ОСОБА_4 на користь Ізяславської
центральної районної лікарні 147 грн. 09
коп. витрат на лікування потерпілого, на користь Львівського центрального
військового клінічного госпіталю 3491 грн. 33 коп. витрат на лікування
потерпілого.

Доля речових доказів вирішена у порядку ст.
81 КПК України.

ОСОБА_1. засуджено за те, що він 22
квітня 2006 року біля 13 год. на
обґїздній дорозі Шепетівка- Камґянка у напрямку м. Ізяслава, на 2 км+420 м, в
районі лісового масиву „Бабина гора” керуючи автомобілем „Фольксваген ЛТ-35”,
державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_5., зґєднаним з автопричепом марки „причіп
іномарка” за реєстраційним номером НОМЕР_2, не вибрав безпечної швидкості руху
транспортного засобу, внаслідок чого причіп відґєднався від автомобіля і
некерованим виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив наїзд на велосипедиста
ОСОБА_2 , який велосипедом рухався зі сторони м. Ізяслава і на рамі перевозив
дружину ОСОБА_3. , в результаті чого потерпілі отримали тяжкі тілесні ушкодження.

В даній дорожній ситуації водій
ОСОБА_1. не виконав вимог п.п. 12.1.;
31.1.; 31.3.; 31.4.7 Правил дорожнього руху, що знаходиться в прямому
причинному звґязку з наслідками ДТП.

В апеляційній скарзі потерпілих
ставиться питання про зміну вироку та стягнення з відповідачів ОСОБА_5. і
ОСОБА_4. на їх користь моральної шкоди в
розмірі 200000 грн. На їх думку суд не в достатній мірі врахував обсяг
страждань ( фізичних, душевних, психічних), яких вони зазнали внаслідок
ДТП. Крім того, ОСОБА_4., який є
співвласником автомобіля і причепа, надав розпорядження ОСОБА_1. вивезти сміття
з території підприємства з використанням причіпа, а тому повинен відшкодовувати завдану їм шкоду нарівно із
ОСОБА_5.

В апеляції прокурор просить вирок
суду скасувати та постановити новий вирок, згідно якого призначити ОСОБА_1. покарання за ст. 286 ч.2
КК України 4 роки позбавлення волі з
позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки та відповідно до ст. 71 ч.2 КК України
остаточно призначити покарання 5 років
позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Обґрунтовує тим, що при призначенні
покарання судом незаконно вдруге звільнено ОСОБА_1. від відбування покарання з
випробуванням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4.
просить вирок Ізяславського районного суду в частині стягнення з нього
матеріальної і моральної шкоди скасувати та повернути на новий судовий розгляд.
Посилається на те, що суд , визнавши його цивільним відповідачем , невірно
встановив та оцінив докази, що стало підставою порушенням норм матеріального
права. Стверджує, що він не є власником
підприємства , вказівок ОСОБА_1 не давав, а лише попросив вивезти сміття, тому
застосування до нього ст. 1187 ЦПК
України необґрунтоване, а порушення вимог п.б. п.31.3 Правил дорожнього
руху України - це протиправна дія водія ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5. також
просить вирок в частині стягнення з нього матеріальної і моральної шкоди
скасувати та повернути справу на новий судовий розгляд. Посилається на те, що
ОСОБА_1. мав право на володіння, користування і розпорядження автомобілем,
трудові обовґязки виконувались ним тільки в робочий час, тому він повинен відшкодовувати завдану шкоду на загальних
підставах. Стверджує, що судом
необґрунтовано застосовано до нього ст.ст. 1172, 1187 ЦК України.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляцій, заслухавши прокурора,
потерпілих та їх представника, цивільних відповідачів та їх представника, які
підтримали свої апеляції, пояснення засудженого, який заперечив доводи апеляцій, колегія суддів знаходить, що
апеляція прокурора задоволенню не підлягає, апеляції потерпілих та цивільних
відповідачів підлягають частковому
задоволенню.

Висновок суду про винність ОСОБА_1 у
скоєнні злочину, за який його засуджено, підтверджується сукупністю доказів та
не оспорюється в апеляціях.

ОСОБА_1 визнав, що при керуванні ним
автомобілем з причепом останній відґєднався і травмував потерпілих.

За висновком автотехнічної
експертизи однією з причин відґєднання
причепа від автомобіля стала відсутність на замку страхувальних тросів,
відсутність на осях причепу амортизаторів.

(а.с.43)

Цим та іншим докам судом дана
належна оцінка і злочинні дії винного вірно кваліфіковано за ст. 286 ч.2 КК
України.

Прокурор ставить питання про
скасування вироку через мґякість призначеного покарання.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.
372 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого
визнається лише покарання, яке внаслідок мґякості чи суворості є явно несправедливим.

Особи, які постраждали від злочину,
погодились, що покарання є справедливим.

Злочин за формою вини є необережним.

ОСОБА_1 позитивно характеризується,
на його утриманні знаходиться четверо неповнолітніх дітей. Остання обставина в
сукупності з наведеним переважує доводи подання про мґякість покарання.

Належить врахувати, що попередній
злочин, на скоєння якого посилається прокурор, не може свідчити про значну
тяжкість - таємне викрадення громадського майна у розмірі 122 грн.50 коп.

Наведене підтверджує висновок суду,
що призначене ОСОБА_1 покарання не є явно несправедливим і відповідає вимогам ст. 69 КК України.

Вирок суду в частині вирішення
цивільних позовів підлягає скасуванню через істотні порушення вимог КПК
України.

На порушення ст. 297 КПК України на
початку судового слідства позовні заяви судом не оголошувались.

Оголошення позовних заяв перед
проведенням дебатів ( а.с. 285) не компенсувало цього порушення, оскільки
судове слідство було закрито і питання цивільного позову після оголошення заяв
не досліджувались.

На порушення вимог ч.3 ст. 28 КПК
України до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по суті
було предґявлено цивільні позови в процесі судового слідства. Передбачені ч.2
ст. 51 КПК України права їм не розґяснено, позовні заяви не оголошено.

(а.с.279)

Хоча всі цивільні позови були
предґявлені до ОСОБА_1, судження у вироку про його відповідальність, чи
відсутність такої, відсутні.

Відповідно до вимог ст.ст. 49,50 КПК
України, ст. 1167 ЦК України потерпілий має право на грошове відшкодування
заподіяної йому фізичної та моральної шкоди. При цьому конкретному потерпілому
відшкодовуються збитки, заподіяні саме його здоровґю та відшкодовуються втрати
немайнового характеру, отримані внаслідок його моральних чи фізичних страждань.

Права потерпілого на відшкодування
переходять до іншої особи лише в передбачених законом випадках ( ч.5 ст. 49 КПК
України).

Незважаючи на те, що потерпілим
особам злочином заподіяно різну фізичну та моральну шкоду, суд не уточнив їх
позовні вимоги і постановив стягнути грошове відшкодування на їх спільну
користь, а не кожному зокрема, що порушує вимоги закону.

З наведених підстав вирок суду в
частині розгляду усіх цивільних позовів підлягає скасуванню, а справа -
направленню на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 377 КПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А
:

Апеляційне подання прокурора
залишити без задоволення, апеляційні скарги задоволити частково.

Вирок Ізяславського районного суду
від 31 липня 2007 року в частині засудження ОСОБА_1 та вирішення питання
речових доказів залишити без зміни.

Цей же вирок в частині вирішення
усіх цивільних позовів скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в
порядку цивільного судочинства.

Головуючий
/підпис/

Судді: /підписи/

Вірно: суддя
апеляційного суду В.М.Кульбаба