Справа № 166/837/14-к Провадження №11-кп/773/7/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 342 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2015 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні на вирок Ратнівського районного суду від 28 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Івано-Франківська, житель АДРЕСА_1 , з повною вищою освітою, одружений, не працює, в порядку ст. 89 КК України несудимий,

засуджений за:

ч.2 ст. 342 КК України до покарання у виді 2 роки обмеження волі;

ч.1 ст. 343 КК України до покарання у виді 600 гривень штрафу;

ч.1 ст. 345 КК України до покарання у виді 1 рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, остаточно, шляхом часткового складання покарань за ч.2 ст. 342, ч.1 ст. 345 КК України, призначено покарання у виді 2 років 2 місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, обвинуваченого звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вироком визначено, що призначене за ч.1 ст. 343 КК України покарання у виді штрафу виконується самостійно.

Цим вироком також вирішено долю речових доказів.

Переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, апеляційний суд,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за вплив на працівників правоохоронного органу з метою добитися прийняття незаконного рішення, опору працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків, погрози насильством, у зв`язку із виконанням працівниками правоохоронного органу службових обов`язків за таких обставин.

Так, ОСОБА_7 22 травня 2014 року близько 13 години 30 хвилин в приміщенні Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області, що в смт. Ратне на вул. Каштанова, 15 разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які засуджені вироком Ратнівського районного суду Волинської області 22 липня 2014 року, у стані алкогольного сп`яніння, пред`явив спочатку працівникам чергової частини Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , а згодом начальнику цього відділу ОСОБА_16 незаконну вимогу про повернення ОСОБА_12 автомобіля марки Фольксваген-Пасат, який було визнано речовим доказом слідчим відділом Ковельського МВ УМВС України у Волинській області у кримінальному провадженні № 0000153 від 19.05.2014 року за повідомленням про викрадення людини, а в подальшому вилучено та поміщено на штраф майданчик Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області. Отримавши відмову у виконанні вимоги, і з метою незаконного отримання автомобіля, обвинувачений ОСОБА_7 погрожував працівникам міліції ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 фізичною розправою, у зв`язку з виконанням останніми своїх службових обов`язків.

В подальшому, вийшовши через декілька хвилин на вулицю з приміщення райвідділу, біля його входу, обвинувачений з метою перешкоджання затриманню працівниками Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_15 ОСОБА_13 , чинив працівникам правоохоронного органу опір під час виконання ними службових обов`язків. Хапаючи спочатку ОСОБА_8 , пізніше ОСОБА_9 і ОСОБА_15 руками за шию, відтягував їх від ОСОБА_13 .

В своїх апеляціях обвинувачений ОСОБА_7 оскаржує вирок суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального правопорушення, а прокурор з мотивів неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Обвинувачений ОСОБА_7 посилається на істотні порушення його прав судом. Вважає, що в його діях відсутні будь-які ознаки злочинів, йому інкримінованих, оскільки таких він не вчиняв. Просить вирок суду скасувати, виправдавши його у вчиненні злочинів, за які він обвинувачується, а провадження у справі закрити.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі вважає, що суд, при призначенні ОСОБА_7 покарання порушив правила його призначення. Звертає також увагу, що сума штрафу, визначеного йому за ч.1 ст. 343 КК України не є кратною неоподатковуваному мінімуму доходів громадян. Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити за ч.2 ст. 342 КК України 2 роки обмеження волі, за ч.1 ст. 343 КК України штраф у розмірі 35 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 595 гривень, за ч.1 ст. 345 КК України 1 рік обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України, остаточно, шляхом повного складання покарань, призначених за ч.2 ст. 342, ч.1 ст. 343, ч.1 ст. 345 КК України, призначити 3 роки обмеження волі та штраф у розмірі 35 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 595 гривень. Відповідно до ч.3 ст. 72 КК України, покарання за ч.1 ст. 343 КК України у виді штрафу виконувати самостійно.

Рішення суду в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком не оскаржує.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечили скаргу обвинуваченого, ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляцію та заперечив апеляцію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляції обвинуваченого і прокурора підлягають до часткового задоволення.

Встановлені судом фактичні обставини вчинених ОСОБА_7 злочинів опору та погрози насильством працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків, а також впливу на них з метою добитися прийняття незаконного рішення та їх кваліфікація за ч.2 ст. 342, ч.1 ст. 343, ч.1 ст. 345 КК України є обґрунтованими та правильними. Його винуватість у вчиненні цих злочинів повністю стверджується наданими і перевіреними у суді першої інстанції доказами.

З показань, даних працівниками Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , потерпілими у кримінальному провадженні та свідком ОСОБА_15 , в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_7 , прийшовши за вказаних у вироку обставин у райвідділ міліції разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , висловив начальнику цієї установи ОСОБА_16 незаконну вимогу щодо повернення вилученого у ОСОБА_12 автомобіля, і в разі невиконання цієї вимоги, погрожував йому, працівникам міліції ОСОБА_9 і ОСОБА_8 .

Про те, що ОСОБА_7 чинив опір працівникам міліції, а саме намагався перешкодити ОСОБА_9 та ОСОБА_8 затримати ОСОБА_13 підтвердили в судовому засіданні самі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , потерпілі ОСОБА_19 і ОСОБА_17 та свідок ОСОБА_20 .

Як вірно зазначив суд у своєму вироку, ці обставини підтверджує відеозапис із камери спостереження приміщення Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області, досліджений в судовому засіданні.

У своїх показаннях потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 і свідок ОСОБА_20 також чітко зазначили про агресивну поведінку обвинуваченого, як до, так і під час затримання, та висловлені ним погрози спалити приміщення райвідділу міліції і його працівників, а також про погрози застосування насильства до працівників міліції, у зв`язку з виконанням ними своїх службових обов`язків, якщо ті протягом двох годин не повернуть автомобіль.

Їх показання є конкретними, послідовими і такими, що відображають обставини подій.

Матеріалами кримінального провадження стверджено, що слідчим відділом Ковельського МВ УМВС України у Волинській області у кримінальному провадженні № 0000153 від 19.05.2014 року за повідомленням про викрадення людини автомобіль марки Фольксваген-Пасат було визнано речовим доказом.

Враховуючи, що вирішення питання про долю речових доказів, яким і є автомобіль ОСОБА_12 , належить виключно до компетенції посадової особи Ковельського МВ УМВС України у Волинській області, яка проводить розслідування даного кримінального провадження, що на час пред`явлення вимоги ОСОБА_7 та іншими було не закінчене, і не є компетенцією працівників Ратнівського МВ УМВС України у Волинській області, тому адресовані їм вимоги ОСОБА_7 повернути автомобіль, є незаконними.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 , що злочинів він не вчиняв і у коридорі ніяких погроз нікому не висловлював, суперечать показанням потерпілих і свідка ОСОБА_20 , оскільки надані стороною обвинувачення докази свідчать про протилежне. А тому суд підставно встановив у його діях ознаки злочинів, передбачених ч.2 ст. 342, ч.1 ст. 343, ч.1 ст. 345 КК України, навівши при цьому переконливі мотиви, чому він прийняв до уваги одні докази та відхилив інші.

Посилання ОСОБА_7 у своїй апеляції про те, що тілесних ушкоджень він нікому не наносив, не беруться апеляційним судом до уваги, адже таке обвинувачення йому не інкримінувалось органом досудового розслідування.

У своєму клопотанні про відвід головуючої судді ОСОБА_1 під час судового розгляду ОСОБА_7 не навів обставин, визначених ст. ст. 75, 76 КПК України, які могли б стати підставою для його задоволення, а тому судом прийнято законне рішення про відмову в задоволенні заявленого відводу, належним чином мотивувавши таке.

Судовий розгляд, в силу ст. 337 КПК України, проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Доводи обвинуваченого щодо безпідставного залишення без задоволення судом його клопотання про витребування копії постанови від 22 травня 2014 року, прийнятої стосовно належного ОСОБА_12 автомобіля є непереконливими. З`ясування таких питань виходить за межі доказування у даному кримінальному провадженні. Тому рішення суду про недоцільність задоволення клопотання відповідає вимогам глави 28 Кримінального процесуального Закону.

Умисні протиправні дії ОСОБА_7 , продемонстровані ним у відношенні до працівників правоохоронного органу, під час виконання ними своїх службових обов`язків, не виправдовують суспільного інтересу, навіть за обставин, коли було б дійсно встановлено неправомірність їх дій щодо вилученого у ОСОБА_21 автомобіля.

Його ж посилання у своїй апеляції щодо незадоволення судом клопотання про одночасний допит є безпідставними. Потерпілий ОСОБА_16 допитувався судом першої інстанції, а обвинувачений мав можливість ставити йому запитання. Як стверджується звукозаписом судового засідання, суд у реалізації такого права його не позбавляв.

Клопотання про виклик судового експерта під час судового розгляду обвинувачений не заявляв, тому доводи його апеляції про відмову судом в задоволенні такого його клопотання є надуманими.

Прохання обвинуваченого про його виправдання у вчиненні інкримінованих злочинів до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 53 КК України, розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК України не передбачено вищого розміру штрафу.

Призначене судом за ч.1 ст. 343 КК України ОСОБА_7 покарання у виді 600 гривень штрафу не виходить за межі санкції цього закону та, встановленої у ст. 53 КК України. І його призначення у твердій грошовій сумі, на думку апеляційного суду, не є безумовною підставою для скасування вказаного рішення суду.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 є інвалідом третьої групи (т.2. а. к.п. 176), за місцем проживання характеризується позитивно, має подяку за вагомі досягнення у професійній діяльності та сумлінну працю від міністра охорони здоров`я (т.2 а.к.п. 175). Суд ці обставини належним чином не врахував і прийняв рішення про призначення обвинуваченому остаточного покарання за принципом часткового складання.

Прийнявши до уваги вищезазначені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про застосування принципу поглинення, при визначенні ОСОБА_7 остаточного покарання за ч.2 ст. 342, ч.1 ст. 343, ч.1 ст. 345 КК України, а тому змінює вирок в цій частині.

Підстав для скасування вироку за обставин, викладених в апеляційних скаргах обвинуваченого і прокурора, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 в частині засудження за ч. 2 ст. 342 КК України на 2 (два) роки обмеження волі, за ч. 1 ст. 343 КК України у виді 600 гривень штрафу, за ч. 1 ст. 345 КК України на 1 (один) рік обмеження волі залишити без зміни.

Цей же вирок в частині призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України змінити: призначити ОСОБА_7 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Виключити з вироку вказівку про самостійне виконання покарання у виді штрафу.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційних скарг.

Головуючий
Судді