Справа № 11-253 Головуючий у І інстанції Орел А.С.,
Категорія 42 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2011 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Миколюка О.В.,

суддів Дриги А.М., Полосенка В.С.,

з участю прокурора Стаховської Н.О.,

засудженого ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією адвоката ОСОБА_3 на вирок Славутицького міського суду Київської області від 12 листопада 2010 року, яким засуджено

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого,

за ч.1 ст.286 КК України і призначено покарання у виді виправних робіт на строк два (два) роки з відрахуванням в доход держави двадцяти відсотків заробітку, з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на 3 (три) роки.

Судом вирішено питання судових витрат, речових доказів та цивільного позову, який було задоволено частково та стягнено з засудженого на користь потерпілої ОСОБА_4 2 327 гривень 10 копійок на відшкодування матеріальної та 10 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Згідно вироку, 13.07.2010 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керуючи власним автомобілем НОМЕР_1, рухався по проспекту Героїв Чорнобиля м. Славутича Київської області. Наближаючись до перехрестя з вулицею 77 Гвардійської дивізії на відстані 115, 6 метрів перед собою ОСОБА_2 побачив, як на пішохідний перехід вийшла ОСОБА_4, яка почала переходити проїжджу частину дороги справа наліво на дозволений зелений сигнал світлофора, а коли ввімкнувся заборонений, червоний сигнал світлофора, то без зупинки продовжувала свій рух через проїжджу частину дороги. Продовжуючи рух на зазначеному автомобілі, водій ОСОБА_2, не виконав всіх необхідних дій для забезпечення безпеки дорожнього руху і, не зменшуючи швидкості руху, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4, зачепивши її лівим боковим дзеркалом заднього виду, від чого остання впала на проїжджу частину дороги та отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Грубе порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п.2.9 «а», 12.3, 16.5 та 18.2 ПДР України знаходиться в прямому причинному звязку з заподіянням потерпілій ушкоджень, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

В апеляції адвокат ОСОБА_3, не оскаржуючи вірності висновків суду стосовно фактичних обставин справи, доведеності вини підзахисного у скоєнні злочину, а також правильності кваліфікації його дій за ст. 286 ч.1 КК України, просить вирок змінити, внаслідок його надмірної суворості, невідповідності призначеного покарання тяжкості скоєного злочину, особі засудженого, та обрати ОСОБА_2 міру покарання у вигляді мінімального штрафу, передбаченого санкцією ст. 286 ч.1 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами та зменшити розмір стягнення моральної шкоди на користь потерпілої, з 10 000 гривень до 2 327 гривень 10 копійок, тобто до розміру суми матеріальної шкоди, зазначає, що суд недостатньо врахував наявність грубого порушення вимог ПДР України з боку потерпілої, крім того, призначаючи ОСОБА_2 покарання у вигляді виправних робіт та позбавляючи його права керування транспортними засобами, зовсім не врахував, що засуджений працює водієм швидкої допомоги, що є єдиним джерелом прибутку для його самого та членів його сімї, до адміністративної відповідальності раніше не притягувався, повністю визнав свою вину, сприяв слідству та суду у ході досудового та судового слідства, щиро розкаявся, виключно позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.

В запереченні на апеляцію адвоката ОСОБА_3, потерпіла ОСОБА_4, просить апеляцію адвоката залишити без задоволення, а вирок без зміни, вказує, що під час переходу по пішохідному переході вона ніяких правил не порушувала, почала йти на зелений колір світлофору, а коли загорівся червоний, продовжила свій шлях до узбіччя дороги. При обранні міри покарання засудженому суд цілком обґрунтовано визнав за обтяжуючу обставину вчинення злочину в стані алкогольного спяніння, звертає увагу, що під час ДТП вона отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, які тягнуть за собою тривалий розлад здоровя, більше трьох тижнів пережила фізичний біль і моральні страждання, під час лікування тривалий час було порушено її нормальні життєві і виробничі стосунки, змушена була звертатися за психічною допомогою до лікувальних закладів.

Заслухавши прокурора, яка просила залишити вирок суду без зміни, захисника та засудженого, які підтримали апеляцію, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція захисника підлягає частковому задоволенню.

Оскільки доведеність вини і правильність кваліфікації дій засудженого ОСОБА_2 апеляцією не оспорюються, то ці обставини апеляційним судом не перевірялись.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, повністю визнав свою вину, сприяв слідству і суду у ході розслідування та судового розгляду справи, щиро розкаявся, робота на автомобілі є єдиним джерелом доходу засудженого, він виключно позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, тому на думку колегії суддів, його виправлення і перевиховання можливе без призначення додаткового покарання.

Щодо доводів апеляції про зменшення розміру стягнення на користь потерпілої моральної шкоди з 10 000 гривень до 2 327 гривень то вони є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію захисника адвоката ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Славутицького міського суду Київської області від 12.07.2010 року щодо ОСОБА_2 змінити, помякшити йому покарання.

Вважати ОСОБА_2 засудженим за ч.1 ст. 286 КК України до виправних робіт на 2 (два) роки з відрахуванням в доход держави двадцяти відсотків його заробітку.

В решті вирок щодо ОСОБА_2 залишити без зміни.

Головуючий:

Судді: