В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.2013 Справа №607/17990/13-к
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Базана Л.Т.

при секретарі Яцині О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0003033 про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Ігровиця Тернопільського району Тернопільської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, на утриманні 1 малолітня дитина, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1, раніше судимого 04 вересня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.1 ст.185 КК України до 1 000 грн. штрафу в доход держави, який сплатив 06 вересня 2013 року;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю: прокурора - Гавіловського Ю.В., обвинуваченого - ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Так, 19 липня 2013 року близько 21 год. в обвинуваченого ОСОБА_1, який перебував неподалік гаражного приміщення АДРЕСА_2, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізовуючи який він, тоді ж і в тому ж місці, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає і, що його дії не будуть помічені сторонніми особами, пошкодивши вентиляційний отвір, проник у вищевказане гаражне приміщення, звідки з корисливих мотивів повторно таємно викрав електрозварювальний пристрій «Дніпро М-250», вартістю 1 350 грн. та перфоратор «Темп», вартістю 700 грн., з якими з місця скоєння даного кримінального правопорушення втік, спричинивши потерпілому ОСОБА_2 матеріальну шкоду на загальну суму 2 050 грн.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та в судовому засіданні пояснив, що він неофіційно працював у ОСОБА_2 в належному останньому гаражному приміщенні АДРЕСА_2, де виробляли вироби із граніту. Так, після 15 липня 2013 року він, обвинувачений, просив ОСОБА_2, щоб останній йому заплатив аванс за виконану роботу, оскільки у нього, ОСОБА_1, були хворі батьки, які потребували матеріальної допомоги, на що ОСОБА_2 йому відмовив. Після цього, він, ОСОБА_1, залишившись у безвихідній ситуації, 19 липня 2013 року близько 21 год., перебуваючи неподалік гаражного приміщення АДРЕСА_2, вирішив таємно викрасти належні ОСОБА_2 речі з метою здати їх у заклад, а у подальшому, після надання йому, обвинуваченому, ОСОБА_2 грошових коштів, викупити їх та повернути власнику. З метою реалізації свого плану він, ОСОБА_1, тоді ж і в тому ж місці, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає і, що його дії не будуть помічені сторонніми особами, пошкодив вентиляційний отвір гаражного приміщення ОСОБА_2, через який проник у вищевказане приміщення, звідки таємно викрав належні вказаному потерпілому електрозварювальний пристрій «Дніпро М-250» та перфоратор «Темп», з якими з місця скоєння даного кримінального правопорушення втік. На наступний день він, ОСОБА_1, здав викрадені речі у заклад своєму знайомому за грошові кошти в сумі 500 грн., які одразу ж передав своїм хворим батькам. Так, 23 липня 2013 року він, обвинувачений, прийшовши на роботу у вищевказаний ГК, повідомив ОСОБА_2 про те, що він взяв його, потерпілого, речі та пообіцяв віддати їх найближчим часом, на що ОСОБА_2 погодився, проте наступного дня звільнив його, обвинуваченого, з місця неофіційної роботи. При вчинене він, обвинувачений, на даний час шкодує, пояснивши, що вчинив необдумано дане кримінальне правопорушення, оскільки у нього тоді склалась безвихідна ситуація.

Обвинувачений ОСОБА_1, визнавши свою винність у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з'ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з'ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз'яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.3 ст.185 КК України, тобто, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане із проникненням у приміщення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_1, суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до тяжких злочинів, особу винного, який раніше судимий, проте за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, а також обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом'якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину та повне добровільне відшкодування заподіяної злочином шкоди.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_1 слід призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді мінімального терміну позбавлення волі на певний строк, що передбачений санкцією статті обвинувачення.

Водночас, суд, з урахуванням пом'якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_1 обставин, відсутність обтяжуючих його обставин, позитивних даних про особу обвинуваченого, вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії на нього слід покласти передбачені п.п. 2-4 ст.76 КК України обов'язки, що буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження нових злочинів.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно п.п. 2-4 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_1 наступні обов'язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяЛ. Т. Базан