У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.,

суддів за участю прокурора

Кузьменко О.Т., Мороза М.А. Опанасюка О.В.

захисника

ОСОБА_1

розглянула
у судовому засіданні у м. Києві 6 листопада 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої
та апеляційної інстанцій на постанову Жовтневого районного суду м. Луганськ від
15 лютого 2008 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 21
березня 2008 року,

у с т а н о в и л а:

постановою старшого слідчого прокуратури Жовтневого району м. Луганськ від 23 жовтня 2007
року порушено кримінальну справу за фактом вчинення службовими особами ТОВ
«Будівельна компанія «Сіверс» злочинів, передбачених ст.ст.364, 366 КК України.

Постановою цього ж слідчого від 12 грудня 2007 року порушено кримінальну
справу щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за фактом умисного ухилення від сплати податків
у особливо великих розмірах (ч.3 ст.212 КК України).

Постановою цього ж слідчого від 15
січня 2008 року порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_4, за фактом
ухилення від сплати податків у особливо великих розмірах (ч.3 ст.212 КК
України).

Не погодившись із вказаними постановами, ОСОБА_2 оскаржив їх до Жовтневого
районного суду м. Луганськ. Постановою цього суду від 15 лютого 2008 року
скаргу ОСОБА_2 задоволено. Постанови старшого слідчого прокуратури Жовтневого
району м. Луганськ від 23 жовтня 2007 року,
12 грудня 2007 року та 15 січня 2008 року скасовано, у порушенні кримінальної
справи щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3, щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за фактом вчинення
злочинів, передбачених ч.3 ст.212 КК України, та щодо посадових осіб ТОВ «БК
«Сіверс» за фактом вчинення злочинів, передбачених ст.ст.364, 366 КК України,
відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської
області від 21 березня 2008 року апеляції прокурора та адвоката ОСОБА_1
залишені без задоволення, а постанова Жовтневого районного суду м. Луганськ
від 15 лютого 2008 року -
без зміни.

У касаційному поданні прокурор просить судові рішення скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд у зв'язку із істотним порушенням
кримінально-процесуального закону.

Прокурор вважає, що суд, вдавшись до оцінки доказів, зібраних слідчим та
зробивши висновок про відсутність у діях ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порушень
податкового законодавства, а також, що у діях посадових осіб ТОВ «БК «Сіверс»
відсутній склад злочинів, передбачених ст.ст.364, 366 КК України, заздалегідь
вирішив та розглянув ті питання, що вирішуються судом при розгляді справи по
суті.

Крім того, прокурор зазначає, що суд, на порушення ст.2367 КПК
України, скасував постанови про порушення кримінальних справ щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
за відсутності скарг останніх.

Заслухавши
доповідача, захисника ОСОБА_1 міркування прокурора, підтримавшого подання,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи прокурора, викладені у
поданні, колегія суддів вважає, що касаційне подання підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 2368
КПК України, суд, розглядаючи скаргу на постанову про порушення кримінальної
справи, повинен перевірити чи були у слідчого приводи і підстави для винесення
зазначеної постанови, законність джерел отримання даних, що послугували
підставою для прийняття рішення про порушення кримінальної справи, додержуючись
при цьому вимог ст. ст. 94, 97, 98 КПК України.

Одночасно цей закон забороняє суду
розглядати і заздалегідь вирішувати ті
питання, що мають вирішуватися судом при розгляді справи по суті.

Як убачається зі справи, місцевий суд
навів у постанові зазначені положення закону, але не дотримався їх.

Так, зокрема, суд у постанові визнав, що підставою для порушення слідчим
прокуратури кримінальної справи щодо посадових осіб ТОВ «БК Сіверс» (постанова
від 23 жовтня 2007 р.), послугували матеріали перевірки управління податкової
міліції ДПА в Луганській області про те, що посадові особи товариства вносили у
податкові звіти завідомо неправдиві дані і таким чином ухилення від сплати
податків. Крім того, долучені до справи матеріали Державного комітету
фінансового моніторингу України містили дані про фіктивну фінансову діяльність
«БК «Сіверс» і участь у незаконній конвертації грошових коштів.

Проте, суд, вдавшись до аналізу зібраних матеріалів, зробив висновок, що
слідчий, порушуючи кримінальну справу не мав будь-яких фактичних даних про
наявність ознак злочинів, передбачених ст.ст. 364, 366 КК України.

Проаналізувавши зібрані дані, суд також дійшов висновку, що у постанові не
конкретизовано зловживання посадових осіб, не вказано місце, час і спосіб
вчинення злочинів. Не підтверджено розмір заподіяної державі шкоди, не зібрані
дані, що вказують на фіктивність суб'єктів підприємницької діяльності. Суд констатував,
що у постанові відсутні дані на підтвердження злочинного умислу посадових осіб
товариства. Тобто, суд фактично дослідивши зібрані докази, провів судове
слідства, чого на цій стадії процесу не мав права робити.

Скасовуючи постанову слідчого прокуратури від 12 грудня 2007 року щодо
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про порушення щодо них кримінальної справи за ознаками
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, суд визнав, що підставою для
порушення кримінальної справи були: безпосереднє виявлення слідчим ознак
вказаного злочину; матеріали, що містили результати перевірки дотримання вимог
податкового законодавства ТОВ «БК «Сіверс» за жовтень 2006 року та березень і
квітень 2007 року.

Проте, замість перевірки доводів та підстав, суд проаналізував положення
Закону України № 3181 від 21 грудня 2000 року і зробив висновок, що загальна
сума збитків, згідно із актом перевірки податкової інспекції, на яку послався
слідчий, є необґрунтованою, а тому немає ознак злочину.

Суд у постанові, вказав, що підставою для порушення кримінальної справи
щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 212 КК України (постанова від 15 січня 2008
року), послугували дані отримані слідчим під час розслідування кримінальної
справи, порушеної щодо посадових осіб ТОВ «БК «Сіверс». Законність джерел
отримання даних у суда сумнівів не викликала.

При цьому, всупереч вимогам закону, проаналізувавши зібрані слідчим
матеріали, суд визнав, що на час порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 не було встановлено факту ненадходження коштів до державного бюджету.
Суд витлумачив цю обставину у такий спосіб. Якщо немає збитків, то у діях
вказаних посадовців немає складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК
України.

Крім того, суд зробив висновок, що отримані слідчим дані не містять
доказів, котрі вказували б на те, що заподіяння державі матеріальної шкоди,
охоплювалося спільним умислом ОСОБА_2 та ОСОБА_4

У своєму рішенні суд також визнав, що слідчий не вказав у постанові у чому
саме полягають громадська небезпечність та протиправність діянь.

Скасовуючи зазначені постанови слідчого місцевий суд також зробив висновок,
що кримінальні справи були порушені без достатніх даних, що вказують на
наявність ознак злочинів.

Колегія суддів вважає, що постановлене місцевим судом рішення є передчасним
і таким, що не ґрунтується на законі.

Даючи оцінку зібраним доказам та посилаючись на те, що в діях ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутній склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 212 КК
України, а в діях посадових осіб ТОВ «БК «Сіверс» немає складу злочинів,
передбачених ст.ст. 364 та 366 КК України, суд вдався до перевірки тих питань,
що мають бути розглянуті і вирішені при розгляді справи по суті.

Замість перевірки наявності приводів і підстав для порушення кримінальних
справ, суд вдався до оцінки дій та обставин у згаданих справах, що підлягають
з'ясуванню лише після порушення кримінальних справ і на стадії досудового
слідства.

Посилання місцевого суду на необхідність з'ясування і встановлення низки
обставин та проведення певних дій не ґрунтуються на законі, оскільки їх
встановлення можливо лише при провадженні досудового слідства за умов,
визначених кримінально-процесуальним законом.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 236-7, 236-8 КПК України, рішення про
скасування постанови про порушення кримінальної справи суд приймає за
результатами розгляду скарги особи, щодо якої порушено справу, її захисника чи
законного представника.

Як убачається зі справи, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх захисники, постанови про
порушення кримінальних справ не оскаржували. Тому згадане рішення місцевого
суду щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можна визнати законним.

Крім того, при прийнятті рішення про скасування постанов про порушення
кримінальних справ, суд виносить постанову про відмову у порушенні кримінальної
справи.

Натомість, на порушення вимог закону, і зокрема, п. 2 ч. 16 ст. 236-8 КПК
України, місцевий суд відмовив у порушенні кримінальних справ та визнав, що у
діях службових осіб ТОВ «БК «Сіверс», ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, взагалі
відсутній склад злочину.

Апеляційний суд при розгляді апеляції прокурора, фактично продублював
висновки місцевого суду, залишивши поза увагою допущені ним помилки.

З огляду на наведене, зазначені судові рішення не можна визнати законними,
тому вони підлягають скасуванню, з направленням справи на новий судовий
розгляд.

Під час нового розгляду має бути ураховано наведене у даній ухвалі, а також
належним чином, відповідно до вимог закону перевірені, як скарга захисника, так
і доводи апеляції прокурора. У залежності від встановленого повинно бути
прийняте законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 395, 396 КПК України,
колегія суддів Верховного Суду України

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, яка брала
участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій, задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Луганськ від 15 лютого 2008 року та
ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 21 березня 2008 року щодо
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та службових осіб ТОВ «Будівельна компанія «Сіверс»
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

С у д д і:

Кравченко К.Т. Кузьменко О.Т. Мороз М.А.