№ 5-4090ск15
Ухвала

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_5.,

суддів - ОСОБА_6, ОСОБА_7.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_8. на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2015 року та на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 23 квітня 2015 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1,

В С Т АН О В И Л А:

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2015 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця села Руське Поле Тячівського району Закарпатської області, який проживає АДРЕСА_1 раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено, за вказаною нормою кримінального закону, покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вироком вирішено питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого, процесуальні витрати і речові докази.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

23 листопада 2014 року, близько 16 години, ОСОБА_1, будучи у стані алкогольного сп'яніння, за місцем свого проживання у АДРЕСА_2 вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 На їх прохання припинити таку поведінку засуджений не відреагував, а умисно наніс ОСОБА_4 один удар обухом сокири по голові, спричинивши тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпечності для життя у момент заподіяння.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 23 квітня 2015 року вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_8., посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою необґрунтовану суворість призначеного покарання, просить змінити судові рішення, та, на підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов'язків, передбачених п. п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України. На думку захисника, суд не дав належної оцінки тим обставинам, що засуджений за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерних наркологічному і психіатричному обліках не перебуває, має міцні соціальні зв'язки, сім'ю, на утриманні неповнолітню дитину, до кримінальної відповідальності притягується вперше, у вчиненому повністю визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та попросив вибачення у потерпілого. Автор скарги вважає, що наведені обставини у своїй сукупності свідчать про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши додані до скарги судові рішення та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

При перевірці вироку та ухвали обставин, які б давали підстави для сумнівів у законності й обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів не знаходить.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 121 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Вирішення судом питання про призначення засудженому покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Як вбачається з вирок, суд урахував ступінь тяжкості, конкретні обставини вчиненого злочину, особу ОСОБА_1, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно.

Як обставини, що пом'якшують покарання, враховано щире каяття й активне сприяння розкриттю злочину, а як обставину, що його обтяжує, - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння.

Таким чином, суд урахував обставини і дані про особу ОСОБА_1, на які захисник посилається у касаційній скарзі, та призначив покарання у мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

Призначене засудженому покарання колегія суддів вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Погоджується колегія суддів з і висновками суду про відсутність підстав для застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбаченого ст. 75 КК України. Такі висновки ґрунтуються на вимогах кримінального закону і є правильними.

Міцні соціальні зв'язки ОСОБА_1, наявність у нього сім'ї, зокрема неповнолітньої дитини, на що посилається захисник у скарзі, не свідчать з достатньою переконливістю про можливість його виправлення без відбування покарання. Як убачається з судових рішень, засуджений не працює, що викликає сумнів у його можливості утримувати родину, систематично вживає спиртні напої та схильний до насильства в сім'ї. У стані алкогольного сп'яніння, у результаті спровокованого ним самим конфлікту, ОСОБА_1 вчинив тяжкий злочин, поставивши під загрозу життя людини, яке відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю.

Узяв суд до уваги і позицію потерпілого, який просив призначити засудженому покарання відповідно до закону та прохання про звільнення його від відбування покарання не висловлював.

З висновками суду першої інстанції обґрунтовано погодився і апеляційний суд, який переглянув вирок суду щодо ОСОБА_1 і виніс мотивовану ухвалу, що відповідає вимогам ст. 419 КПК України, з наведенням достатніх підстав, через які доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, аналогічні викладеним у касаційній скарзі, визнано необґрунтованими.

Враховуючи викладене, підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_8. колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_8. на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 23 квітня 2015 року щодо ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_5. ОСОБА_6 ОСОБА_7