Ухвала іменем україни 05 березня 2015 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2014 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Красне Рожнятівського району Івано-Франківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

який визнаний винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8,

в с т а н о в и в:

у касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, стверджує про неправильне застосування судом апеляційної інстанції ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_1 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України і відсутності обставин, які б пом'якшували покарання засудженого. Зазначає про м'якість призначеного ОСОБА_1 покарання. Висуває вимогу про скасування ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2014 року щодо ОСОБА_1 із призначенням нового апеляційного розгляду.

Вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2014 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2014 року вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2014 року щодо ОСОБА_1 змінено із застосуванням ст.69 КК України пом'якшено засудженому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі. Відповідно до ст. 72 КК України ОСОБА_1 зараховано у строк відбування ним покарання строк тримання його під вартою з 14 червня 2014 року у співвідношенні один день позбавлення волі - два дні обмеження волі. У решті вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Місцевим судом ухвалено визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні злочину за таких обставин.

03 січня 2014 року близько 05:00 год. ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись у будинку № 50, у якому він проживав по АДРЕСА_1, в ході суперечки з ОСОБА_2, з яким вони спільно розпивали спиртні напої, будучи розлюченим на останнього, ножем умисно завдав потерпілому один удар в ділянку грудної клітини, спричинивши тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до ст.433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Прокурором не оскаржуються правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 121 КК України.

Разом з тим, апеляційним судом не враховано, що призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог закону України про кримінальну відповідальність й зобов'язані відповідно до вимог ст. 65 КК України враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути належним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Цих вимог закону судом апеляційної інстанції не дотримано.

Як убачається з вироку, при призначенні ОСОБА_1 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 121 КК України, місцевий суд урахував обставини вчинення кримінального правопорушення, обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння та пом'якшуючі покарання обставини, якими суд визнав: визнання вини, щире каяття у вчиненому, наявність на утриманні неповнолітньої дитини.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції вирок місцевого суду у частині призначення ОСОБА_1 покарання змінено та пом'якшено призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м'якого виду покарання, не зазначеного санкцією ч.1 ст.121 КК України.

Змінюючи вирок щодо ОСОБА_3 та постановляючи рішення про пом'якшення призначеного йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, апеляційний суд урахував те, що обвинувачений виключно позитивно характеризувався за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину-інваліда та хвору матір, вперше притягується до кримінальної відповідальності, неодноразово навідувався до потерпілого в лікарню та приносив йому продукти харчування, відшкодував збитки на відшкодування витрат на лікування потерпілого та намагався відшкодувати потерпілому шкоду, проте останній заперечував проти цього, не погоджуючись із запропонованою йому сумою. Також апеляційний суд урахував пом'якшуючі покарання обставини - повне визнання ОСОБА_1 вини, щире каяття у вчиненому, сприяння у розкритті злочину та обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння.

Разом з тим, з матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_1 формально позитивно характеризувався за місцем проживання, перебуває на обліку у лікаря-нарколога (а. п. 126, 131). У матеріалах провадження відсутні дані про те, що ОСОБА_1 намагався відшкодувати шкоду потерпілому, який наполягав на призначенні покарання в межах санкції ч.1 ст.121 КК України. Також у провадженні немає доказів того, що ОСОБА_1, який не працевлаштований, утримує дитину-інваліда. Також сумнівним є те, що ОСОБА_1 утримує матір, яка у період з 20 по 31 січня 2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні.

Ті обставини, які апеляційний суд урахував як пом'якшуючі, були враховані місцевим судом при призначенні ОСОБА_1 мінімального покарання в межах санкції ч.1 ст.121 КК України.

При цьому поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися конкретні обставини вчинення злочину, який був вчинений ОСОБА_1 в стані алкогольного сп'яніння.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів погоджується з твердженнями прокурора про те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано вимоги ст. 69 КК України, а при визначені виду та розміру покарання, призначеного ОСОБА_1, не були враховані всі обставини у сукупності внаслідок чого йому було призначене м'яке покарання.

Тобто, ухвала Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2014 року щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню з призначенням нового апеляційного розгляду.

При новому апеляційному розгляді справи суду належить перевірити доводи апеляції, дати їм та висновкам суду першої інстанції належну оцінку та з урахуванням усіх обставин визначитись щодо правильності призначення судом покарання, та прийняти законне й обґрунтоване рішення, виклавши його у процесуальному документі згідно з вимогами закону. Якщо при новому апеляційному розгляді не буде встановлено пом'якшуючих покарання обставин, які б істотно знижували тяжкість вчиненого злочину, призначене ОСОБА_1 із застосуванням ст. 69 КК України більш м'якого виду покарання, не зазначеного санкцією ч.1 ст.121 КК України, слід вважати м'яким.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Скасувати ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2014 року щодо ОСОБА_1 та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ ________________ __________________

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6