справа № 462/1225/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 березня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000154 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 та проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, зокрема, 28.10.2008 року Шевченківським районним судом м.Львова за ч.2 ст.186, ч.1 ст.162 КК України на 4 роки позбавлення волі та штрафу у розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, 02.10.2014 року Галицьким районним судом м.Львова за ч.1 ст.162 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,

встановив:
ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.186 КК України, 21.01.2014 року близько 16.15 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, шляхом зламу навісного замка проник у підвальне приміщення кв. АДРЕСА_3 , звідки намагався викрасти два мідних фрагменти газової колонки опалювання, вартістю 728 грн., однак свого злочинного умислу до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки був викритий потерпілим ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаному з проникненням у сховище, вчиненому повторно, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, вчиненим умисно, з корисливих мотивів; особу винного, який раніше неодноразово судимий (матеріали кримінального провадження, арк.103-104, 114-140, 142), неодружений, непрацюючий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває (матеріали кримінального провадження, арк.110, 112), згідно наданої характеристики за місцем проживання характеризується позитивно (матеріали кримінального провадження, арк.107), а також бере до уваги, що ОСОБА_6 батька не має, проживає з одинокою матір`ю, є її єдиним сином.

Виходячи з наведеного, враховуючи думку потерпілого, який зазначив, що матеріальну шкоду, завдану злочином відшкодовано в повному обсязі, а тому претензій до обвинуваченого не має, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, та, беручи до уваги вищенаведені обставини, застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання. При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.
Згідно з ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
З матеріалів провадження убачається, ОСОБА_6 засуджений 02.10.2014 року Галицьким районним судом м.Львова за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді штрафу. Між тим, під час даного судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 винний в іншому злочині, вчиненому ним 21.01.2014 року, тобто до постановлення вказаного попереднього вироку.
При цьому, з врахуванням вимог ч.3 ст.72 КК України, згідно якої основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно, вирокГалицького районного суду м.Львова від 02.10.2014 року,яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн., слід виконувати самостійно.
На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатисядо набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

З огляду на те, що прокурор не звертався з клопотанням про продовження обраного обвинуваченому до 23.03.2015 року запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, враховуючи, що ОСОБА_6 належно виконував свої процесуальні обов`язки щодо явки в судове засідання, прибував за викликом суду, тому підстав, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд
засудив:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю два роки.

Зобов`язати ОСОБА_6 , відповідно до ст.76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

На підставі ч.4 ст.70, ч.3 ст.72 КК України вирокГалицького районного суду м.Львова від 02.10.2014 року,яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн., - виконувати самостійно.
Речові докази:

- два металеві фрагменти газової колонки нагрівання, які передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області (матеріали кримінального провадження, арк.82-83), - повернути потерпілому ОСОБА_4 , як власнику;

- металеву стамеску та металеву фомку, матерчаті рукавиці чорного кольору, які передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області (матеріали кримінального провадження, арк. 85-86, 88-89), - знищити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1