Провадження №1-кп/748/117/15
Єдиний унікальний № 748/1339/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2015 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 березня 2015 року за № 0000044 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 ,
у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.407 КК України, за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовця за контрактом старшого солдата ОСОБА_3 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) № 140, зараховано до списків особового складу військовослужбовців за контрактом та призначено на посаду механік-водій 3 танкового взводу 8 танкової роти 3 танкового батальйону та на всі види забезпечення.

Відповідно до п.п. 1,2 ст.1, п. 4 ст. 2 Закону України Про військовий обовязок і військову службу захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обовязком громадян України, військовий обовязок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включає в себе військову службу за контрактом.

Однак, військовослужбовець за контрактом старший солдат ОСОБА_3 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобовязаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обовязки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обовязок, в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України Про військовий обовязок і військову службу, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, направленим на залишення військової частини та місця служби, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та 18.02.2015 року з особистих мотивів самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), в яку повернувся 03.03.2015 року та приступив до виконання службових обов`язків, тобто тривалістю більше десяти діб, але не більше місяця.

З 18.02 по 03.03.2015 старший солдат ОСОБА_3 перебував за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ), де проводив час на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_3 був відсутній у розташуванні військової частини НОМЕР_1 ( польова пошта В НОМЕР_3 ) з 18 лютого по 03 березня 2015 року.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав повністю, пояснивши, що дійсно самовільно залишав військову частину та перебував за місцем свого проживання у період з 18 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року та в подальшому повернувся до військової частини. У вчиненому щиро розкаявся.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_3 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем за контрактом старшим солдатом ОСОБА_3 військової частини тривалістю більше десяти діб, але не більше місяця.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд вважає за необхідне визнати щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, дані, що характеризують його особу, майновий стан, і вважає, що йому має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, - в межах санкції інкримінованої йому статті особливої частини Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі.

Враховуючи особу ОСОБА_3 , те що він у вчиненому щиро розкаявся, є раніше не судимим, а також обставини даної справи, суд вважає, що обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, оскільки він як особа не становить небезпеки, а отже його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства протягом іспитового строку.

Цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання за даний злочин у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, поклавши обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтись для реєстрації.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцять днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1