Справа № 359/29/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/127/15 Доповідач у 2 інстанції Колокольникова
Категорія 41 04.02.2015

УХВАЛА
Іменем України
04 лютого 2015 колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі :

Головуючого-судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 при секретарі - ОСОБА_5 - з участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2014 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ревне Бориспільського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, - - засудженого за ч. 2 ст. 368 КК України - 2 роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій представника державної влади та охороною інтересів держави- 3 роки; - за ч. 1 ст. 364 КК України -2 роки обмеження волі з позбавленням права займати посади та займатись діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій представника державної влади та охороною інтересів держави - 3 роки, зі сплатою штрафу - 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.; - за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, яке належить останньому на праві приватної власності, з позбавленням права займати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій представника державної влади та охороною інтересів держави 3 роки. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, зі встановленням іспитового строку - 3 роки та покладено на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави за проведення судової експертизи 1174 гривні 80 копійок.

Згідно вироку, 13.09.2013 року, близько 07.30 год., ОСОБА_7 , будучи посадовою особою правоохоронного органу, на зупинці громадського транспорту поблизу будинку АДРЕСА_3 погодився на злочинну пропозицію раніше знайомого співробітника молодшого інспектора відділу охорони БВК №119 ОСОБА_8 про одержання для себе неправомірної вигоди в сумі 500 гривень за вчинення в інтересах ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_9 дій з використанням наданої ОСОБА_7 влади. Згідно їх домовленості, ОСОБА_7 погодився за неправомірну вигоду одержати від ОСОБА_8 наркотичний засіб, який шляхом незаконного зберігання та перевезення з метою збуту, з використанням наданої йому влади зобов`язався незаконно пронести на територію охоронюваної зони БВК №119 за адресою: АДРЕСА_4 , де збути цей наркотичний засіб шляхом передачі засудженому ОСОБА_9 17.09.2013 року, близько 07.00 год. за тією ж адресою в м. Бориспіль Київської області ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди, отримав від ОСОБА_8 несправжній (імітаційний) наркотичний засіб метадон (фенадон). При цьому ОСОБА_7 був переконаний, що йому наданий для зберігання і перевезення з метою збуту та незаконної передачі у БВК №119 для збуту засудженому ОСОБА_9 справжній наркотичний засіб метадон (фенадон). За виконання таких дій, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вчинення яких можливе лише з використанням наданої влади, ОСОБА_7 одержав для себе від ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 500 гривень. На виконання взятих зобов`язань, за які він отримав неправомірну вигоду в сумі 500 гривень, 17.09.2013 року ОСОБА_7 незаконно зберігав, перевіз з метою збуту та з використанням наданої йому влади незаконно проніс на територію охоронюваної зони БВК №119 наркотичний засіб метадон (фенадон), не усвідомлюючи, що він є несправжнім (імітаційним), де 18.09.2013 року, близько 00 години 40 хвилин збув цей наркотичний засіб шляхом передачі засудженому ОСОБА_9 . Крім того, 13.09.2013 року, близько 07 години 30 хвилин на зупинці громадського транспорту поблизу будинку №77 по вулиці Київський Шлях в місті Бориспіль Київської області молодший інспектор відділу охорони БВК №119 ОСОБА_7 вступив у попередню змову з раніше знайомим співробітником ОСОБА_8 з метою незаконного зберігання та перевезення з метою збуту, а також незаконного збуту та передачі наркотичних засобів у місце позбавлення волі БВК №119. Згідно їх попередньої змови ОСОБА_7 погодився за неправомірну вигоду одержати від ОСОБА_8 наркотичний засіб, який шляхом незаконного зберігання та перевезення з метою збуту, з використанням наданої йому влади зобов`язався незаконно пронести на територію охоронюваної зони БВК №119 за адресою: АДРЕСА_4 , де збути цей наркотичний засіб шляхом передачі засудженому ОСОБА_9 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою, 17.09.2013 року, близько 07 години 00 хвилин за тією ж адресою у м. Бориспіль Київської області ОСОБА_7 одержав від ОСОБА_8 несправжній (імітаційний) наркотичний засіб метадон (фенадон), вагою 1,015 г. При цьому, ОСОБА_7 був переконаний, що йому наданий для зберігання і перевезення з метою збуту та незаконної передачі у БВК №119 для збуту засудженому ОСОБА_9 справжній наркотичний засіб метадон (фенадон), вагою 1,015 г. За виконання таких дій, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, ОСОБА_7 одержав для себе від ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 500 гривень, а також номер мобільного телефону засудженого ОСОБА_9 , який згідно їх злочинного плану мав отримати наркотичний засіб у місці позбавлення волі, тобто, на території БВК №119. 17.09.2013 року ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , здійснив зберігання, перевезення з метою збуту громадським транспортом отриманого від останнього наркотичного засобу з м. Борисполя до БВК №119, розташованої за адресою: вул. Бориспільська, 1, с. Мартусівка Бориспільського району Київської області, де, о 09 годині 00 хвилин таємно доставив несправжній (імітаційний) наркотичний засіб метадон (фенадон) у місця позбавлення волі, зберігаючи його у своєму одязі та приступив до виконання своїх службових обов`язків з охорони території місця позбавлення волі. Несправжній (імітаційний) наркотичний засіб метадон (фенадон) був поміщений ОСОБА_7 з метою приховування вчинення злочину до пачки з-під цигарок, оскільки він був переконаний, що здійснює зберігання, перевезення з метою збуту справжнього наркотичного засобу. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 під час виконання безпосередніх обов`язків чатового, зберігаючи при собі несправжній (імітаційний) наркотичний засіб метадон (фенадон), на виконання попередньої злочинної домовленості з ОСОБА_8 , зв`язався 17.09.2013 року о 19 годині 22 хвилини за допомогою власного мобільного телефону, отримавши вхідний телефонний дзвінок з засудженим ОСОБА_9 , який перебував на території БВК №119 та домовився з ним про час та місце збуту шляхом передачі наркотичного засобу, що знаходилося біля посту №4, на якому він виконував завдання щодо охорони території кримінально-виконавчої установи. Перебуваючи 18.09.2013 року близько 00 години 40 хвилин на посту №4 з охорони режиму БВК №119, ОСОБА_7 збув шляхом передачі засудженому ОСОБА_9 , за попередньою злочинною домовленістю з ОСОБА_8 , перекинувши на внутрішню територію БВК №119 несправжній (імітаційний) наркотичний засіб метадон (фенадон), вагою 1,015 г, будучи переконаним, що це є справжній наркотичний засіб метадон (фенадон). ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення до кінця незаконного зберігання, перевезення з метою збуту та незаконного збуту та передачі наркотичних речовин у місце позбавлення волі, однак, злочин не закінчив з причин, що не залежали від його волі, оскільки не знав, що предметом злочину є несправжній (імітаційний) наркотичний засіб метадон (фенадон). Метадон (фенадон), згідно «Списку №1 Наркотичних засобів, обіг яких обмежено» в «Таблиці №2» «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Мінітрів України від 06.05.2000 №770, - є наркотичним засобом. Крім того, вчинивши злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, ОСОБА_7 скоїв зловживання владою за наступних обставин. Так, відповідно до наказу №18 о/с від 13.03.2009 року, виданого начальником БВК №119, ОСОБА_7 призначено на посаду молодшого інспектора відділу охорони цієї установи. 19.09.2013 року наказом начальника БВК №119 №77 ОСОБА_7 , який проходив службу на посаді молодшого інспектора відділу охорони, присвоєно спеціальне звання старшини внутрішньої служби. Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» органи і установи виконання покарань віднесено до правоохоронних органів, ч.2 цієї статті передбачає, що працівники таких органів і установ є працівниками правоохоронного органу. 13.09.2013 року, близько 09.30 год. на зупинці громадського транспорту поблизу будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_7 з корисливих мотивів вступив у попередню змову з раніше знайомим співробітником ОСОБА_8 з метою незаконного зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконного збуту та передачі з використанням наданої влади наркотичних засобів у місце позбавлення волі БВК №119 і одержання за це неправомірної вигоди. Діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, ОСОБА_7 погодився за неправомірну вигоду одержати від ОСОБА_8 наркотичний засіб, який, шляхом незаконного зберігання та перевезення з метою збуту, зловживаючи наданою йому владою, зобов`язався незаконно пронести на територію охоронюваної зони БВК №119 за адресою: АДРЕСА_4 , де збути цей наркотичний засіб шляхом передачі засудженому ОСОБА_9 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, 17.09.2013 року, близько 07 години 00 хвилин за тією ж адресою: у м. Бориспіль Київської області ОСОБА_7 одержав від ОСОБА_8 несправжній (імітаційний) наркотичний засіб метадон (фенадон), вагою 1,015 г. При цьому, ОСОБА_7 був переконаний, що йому наданий для зберігання і перевезення з метою збуту, та незаконної передачі у БВК №119 для збуту засудженому ОСОБА_9 справжній наркотичний засіб метадон (фенадон), вагою 1,015 г. За виконання таких дій, вчинених з корисливих мотивів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, ОСОБА_7 одержав для себе від ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 500 гривень, а також номер мобільного телефону засудженого ОСОБА_9 , який згідно їх злочинного плану мав отримати наркотичний засіб у місці позбавлення волі, тобто, на території БВК №119. 17.09.2013 року ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, здійснив зберігання, перевезення з метою збуту громадським транспортом отриманого від останнього наркотичного засобу з м. Борисполя до БВК №119, де, о 09 годині 00 хвилин таємно доставив несправжній (імітаційний) наркотичний засіб метадон (фенадон) у місце позбавлення волі, зберігаючи його у своєму одязі, та приступив до виконання своїх службових обов`язків з охорони території місця позбавлення волі. Несправжній (імітаційний) наркотичний засіб метадон (фена дон) був поміщений ОСОБА_7 з метою приховування вчинення злочину до пачки з-під цигарок, оскільки він був переконаний, що здійснює зберігання, перевезення з метою збуту справжнього наркотичного засобу. При цьому, ОСОБА_7 достовірно знав, що своїми умисними, корисливими діяннями, спрямованими на вчинення злочину, він діє всупереч інтересам державної служби, порушуючи вимоги ст.102 Кримінально-виконавчого кодексу України, ст.18 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України», п.101 Інструкції та п.29 Правил, згідно яких службова особа відділу охорони БВК №119 зобов`язана не допускати та припиняти вчинення кримінальних правопорушень на території установи виконання покарань, не приймати та не передавати на територію установи виконання покарання будь-яких речей, у тому числі наркотичних засобів. Продовжуючи свої умисні злочинні дії, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, ОСОБА_7 під час виконання безпосередніх обов`язків чатового, зберігаючи при собі несправжній (імітаційний) наркотичний засіб метадон (фенадон), зв`язався 17.09.2013 року о 19 годині 22 хвилини за допомогою власного мобільного телефону, отримавши вхідний телефонний дзвінок, з засудженим ОСОБА_9 , який перебував на території БВК №119 та домовився з ним про час та місце збуту шляхом передачі наркотичного засобу, що знаходилося біля посту №4, на якому він виконував завдання щодо охорони території кримінально-виконавчої установи. Перебуваючи 18.09.2013 року близько 00 годин 40 хвилин на посту №4 з охорони режиму БВК №119, діючи умисно, за отриману неправомірну вигоду для самого себе, всупереч інтересам служби, ОСОБА_7 збув шляхом передачі засудженому ОСОБА_9 , перекинувши на внутрішню територію БВК №119 несправжній (імітаційний) наркотичний засіб метадон (фенадон), вагою 1,015 г, будучи переконаним, що це є справжній наркотичний засіб метадон (фенадон). Своїми умисними діями, які виразилися у використанні своїх владних повноважень всупереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди для самого себе, в інтересах ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , будучи службовою особою органу державної влади, спричинив істотну шкоду державним інтересам, підірвав авторитет та престиж центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань в особі БВК №119, який є органом державної влади, створив обстановку й умови, що утруднюють виконання державною установою своїх функцій і завдань.

ОСОБА_7 як службова особа органу державної влади, достовірно знав завдання та принципи діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, у складі якої проходив службу, вимоги ст.102 Кримінально-виконавчого кодексу України, ст.18 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України», п. 101 Інструкції та п.29 Правил, згідно яких службова особа відділу охорони БВК №119 зобов`язана не допускати та припиняти вчинення кримінальних правопорушень на території установи виконання покарань, не приймати та не передавати на територію установи виконання покарань будь-яких речей, у тому числі наркотичних засобів, нехтуючи обов`язковими щодо виконання приписів зазначених нормативних актів, вчинив злочини, передбачені ч.2 ст.368, ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України. Вчинення ОСОБА_7 зазначених злочинів унеможливлює виконання центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань в особі БВК №119, покладених на нього завдань, дискредитує його діяльність, спонукає засуджених до вчинення нових кримінальних правопорушень, перешкоджає виправленню засуджених, а тому, є істотною шкодою, спричиненою державним інтересам.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції в апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильності кваліфікації його дій, вважає вирок суду незаконним та просить його скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.368 КК України у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій представника державної влади та охороною інтересів держави строком на 3 роки, за ч. 1 ст.364 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій представника державної влади та охороною інтересів держави строком на 3 роки, зі сплатою штрафу 8500 гривень, за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, з урахуванням ч.2 ст.68 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить ОСОБА_7 на праві приватної власності, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання - 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій представника державної влади та охороною інтересів держави строком на 3 роки, зі сплатою штрафу у розмірі 8500 гривень та з конфіскацією майна, що належить ОСОБА_7 на праві приватної власності. На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що в порушення вимог п.2 ст.65 КК України, п.п.1,2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 занадто м`яке покарання, що не пов`язане з його реальним відбуванням у місцях позбавлення волі, врахувавши лише щире каяття обвинуваченого та його позитивні характеристики. Також, вказує, що злочинна діяльність ОСОБА_7 пов`язана з незаконним обігом наркотичних речовин, отже, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 злочину, визначається тим, що незаконні операції з наркотичними засобами та їх неконтрольований обіг спричиняють велику шкоду життю, благополуччю та здоров`ю населення. Звертає увагу, що ОСОБА_7 , замість точного і вчасного виконання покладених на нього обов`язків щодо запобігання вчинення кримінальних правопорушень та дисциплінарних проступків у виправній установі, виявлення та попередження кримінальних правопорушень, навпаки вчинив умисні тяжкі злочини як у сфері службової діяльності так і у сфері обігу наркотичних засобів та, як встановлено вироком суду, свої владні повноваження умисно використав для отримання неправомірної вигоди. Тому вважає, що призначене судом покарання ОСОБА_7 не є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор вказує на те, що суд, при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 307 КК України безпідставно застосував вимоги ст. 69 КК України, мотивувавши своє рішення наявністю лише позитивних характеристик обвинуваченого та його щирого каяття. При цьому судом не враховано те, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування відмовлявся давати покази, вину свою не визнавав, а отже, і не розкаювався у вчиненому. Також, вказує на те, що судом безпідставно призначено ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України та без конфіскації майна, оскільки обвинувачений вчинив кілька кримінальних правопорушень, які є тяжким, невеликої та середньої тяжкості, на момент вчинення злочинів був працівником правоохоронного органу та в його діях наявний прямий умисел та корисливий мотив, а тому призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.. 69 та ст.. 75 КК України та без конфіскації майна є недостатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу з доповненнями, обвинуваченого, який просив апеляційну скаргу прокурора з доповненнями залишити без задоволення, вирок суду без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Виходячи з вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і вправі вийти за його межі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Рішення суду про доведеність вини ОСОБА_7 в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду та в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади; закінченому замаху на незаконне зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут та передачу наркотичних засобів у місце позбавлення волі, вчиненому за попередньою змовою групою осіб; зловживанні владою, тобто умисному, з корисливих мотивів, в своїх інтересах використанні службовою особою влади всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам, вчиненому працівником правоохоронного органу відповідає фактичним обставинам справи й обґрунтовані наведеними у вироку доказами в їх сукупності Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 368, ч.2 ст.15, ч.2 ст. 307 та ч.1 ст.364 КК України є вірною, що не оскаржується апелянтом.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд належним чином врахував суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, його особу, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, відношення ОСОБА_7 до скоєного. Суд вірно визнав обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та визнання вини обвинуваченим. Обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого суд не встановив. Крім того, суд врахував, що тяжких наслідків від скоєного не настало, а саме: не завдана матеріальна шкода державним інтересам чи інтересам окремих громадян. Обвинувачений, на момент розгляду справи в суді, з місця своєї служби в Бориспільській виправній колонії звільнений, що суттєво зменшує ступінь його суспільної небезпечності, і робить не можливим скоєння ним нових злочинів в цій сфері. Раніше обвинувачений до кримінальної відповідальності не притягався, наркотичні засоби не вживав, протиправних дій з їх використанням не вчинював. Крім того, судом встановлено, що злочин вчинено ОСОБА_7 із-за скрутного матеріального становища та необхідності сплати отриманого кредиту. При призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15 ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, суд належним чинов врахував, що тяжких наслідків від скоєного не настало, матеріальна шкода державним інтересам чи інтересам окремих громадян не завдана, обвинувачений на момент розгляду справи в суді вину свою визнав у повному обсязі, в скоєному щиро розкаявся, з місця своєї служби в Бориспільській виправній колонії був звільнений, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, злочин вчинив у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем. Суд першої інстанції вірно визнав пом`якшуючі обставини покарання і такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому, з урахуванням особи обвинуваченого та обставин скоєння злочину, суд прийшов до обгрунтованого висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 вимог ст. 69 КК України, призначивши основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України та без призначення конфіскації майна. Доводи апеляційної скарги прокурора в частині щодо неправомірного застосування судом вимог ст. 69 КК України є безпідставними.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, а також, враховуючи щире каяття обвинуваченого, що полягає у критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, що характеризується щирим осудом цієї поведінки, повним визнанням своєї вини, висловленні шкоди з приводу вчиненого та готовності нести покарання за вчинене, відсутність судимостей, наявність працевлаштування, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України належним чином мотивоване, оскільки суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, та мотивовано звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк та поклавши на нього певні обов`язки.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що призначення покарання та звільнення від покарання та його відбування різні за змістом інститути кримінального права. Виходячи зі змісту ст. 420 КПК України, необхідність застосування більш суворого покарання / п.2 ч. 1/ та неправильне звільнення від відбування покарання / п. 4 ч. 1 / - дві самостійні, непов`язані між собою підстави для скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення судом апеляційної інстанції свого вироку. В апеляційній скарзі прокурором питання неправильного звільнення від відбування покарання з випробуванням не підіймалось і доводів на неправильність такого звільнення, які б свідчили про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання не наводилось.

Разом з тим, беручи до уваги суперечності мотивувальної та резолютивної частини вироку при призначенні строку додаткового покарання за ст. 368 ч. 2 КК України, апеляційний суд, відповідно до ст. 404 п. 2 КПК України, пом`якшує ОСОБА_7 призначене додаткове покарання за цією статтею.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора щодо м`якості призначеного покарання обвинуваченому є необґрунтованими та безпідставними. Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2014 року щодо ОСОБА_7 , в порядку ст. 404 п. 2 КПК України- змінити, вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 368 ч. 2 КК України до покарання - 2 роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій представника державної влади та охороною інтересів держави- 2 роки. В решті вирок суду залишити без змін.

Головуючий

Судді