Справа № Провадження №11-265/12 11/1090/966/12 Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія9Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

14 березня 2012 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - ЛІТВІНОВА Є.В.

суддів: ДИМАРЕЦЬКОГО В.М. та ДРИГИ А.М.

при секретарі ЗІНЧЕНКО С.В.

за участю прокурора СКРИПКИ І.М., засудженої ОСОБА_3, захисника - адвоката ОСОБА_4, розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2010 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2010 року засуджено

ОСОБА_3, 05. 01. ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку

м. Запоріжжя, громадянку України, заміжню, маючу на

отриманні малолітню дитину, не маючу судимості,

зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

АДРЕСА_1, проживаючу в ІНФОРМАЦІЯ_3,

АДРЕСА_2

за ч. 2 ст.149 КК України до 5 (пяти) років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 393 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_3 призначено покарання у виді 5 (пяти) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки і покладено на неї обовязок, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, за ч. 2 ст. 149 КК України до 5 (пяти) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки і покладено на неї обовязок, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирок щодо ОСОБА_5 в апеляційному порядку не переглядається у звязку з призупиненням апеляційного провадження щодо ОСОБА_5 та розшуком останьої відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області від 14.03.2012 року.

Вироком суду цивільні позови, заявлені потерпілими: ОСОБА_6 на загальну суму 399288,46 грн., ОСОБА_7 на загальну суму 540623 грн., КОЛОТОВКІНОЮ О.Є. на загальну суму 34258 грн., ОСОБА_8 на загальну суму 80 000 грн., ОСОБА_1 на загальну суму 45198 грн. про стягнення матеріальних та моральних збитків задоволено. Вказані суми стягнуто із засуджених солідарно відповідно до уточнення вироку, в порядку ст. 411 КПК України, постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 7 липня 2011 року.

Також судом вирішено питання щодо речових доказів по справі.

За вироком суду ОСОБА_3 та ОСОБА_5 визнано винними та засуджено за те, що вони у період часу з початку травня 2010 року по 2 липня 2010 року, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою та невстановленою досудовим слідством особою на імя Сем, вчинили злочин, пов"язаний з торгівлею людьми, з метою сексуальної експлуатації, з використанням обману.

Так, діючи по розробленому плану, ОСОБА_3, використовуючи персональний компютер в мережі Інтернет, шляхом обману, під виглядом сприяння у працевлаштуванні, завербувала ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та прийняла участь в організації їх виїзду у м. Джакарта Республіка Індонезія з метою подальшої сексуальної експлуатації та залучення у боргову кабалу. Поряд з цим ОСОБА_5, діючи з аналогічною метою, завербувала ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 При цьому, ОСОБА_3 під будь-яким приводом не мала пояснювати дівчатам, чим дійсно вони вимушені будуть займатись в Індонезії. ОСОБА_5 зустрічала дівчат в аеропорту, розяснювала їм умови роботи, контролювала їх поведінку та спілкування між собою, з метою запобігання ухилення від надання оплатних сексуальних послуг, а також здійснювала самостійний пошук дівчат в мережі Інтернет, їх вербування для подальшої сексуальної експлуатації. Невстановлена слідством особа на імя Сем організував сексуальну експлуатацію дівчат на території м. Джакарта Республіки Індонезія, а також регулярно виплачував грошові кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за виконання ними своїх обовязків. Грошові кошти, зароблені шляхом сексуальної експлуатації ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_20, невстановлена досудовим слідством особа на імя СЕМ залишав собі, при цьому частково виконуючи умови досягнутої з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 злочинної домовленності, а саме: за продаж громадянок України перераховував системою ,,Вестерн Юніон гроші в сумі 3 000 доларів США на імя матері ОСОБА_3 - ОСОБА_21, та 6500 доларів США заплатив ОСОБА_5 Крім того, ОСОБА_3, будучи обізнаною про обрання щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою ухилитись від слідства та перешкодити встановлення істини у кримінальній справі, будучи конвойованою до Київської обласної клінічної лікарні для проведення флюрографічного обстеження, вистрибнула з вікна приміщення рентген кабінету, розташованого на першому поверсі, однак була затримана співробітниками міліції з числа конвою, чим вчинила замах на втечу з-під варти.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи доведеності вини засуджених та кваліфікації їх дій, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у звязку з призначенням їм покарання, яке не відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого злочину та особам винних через його мякість. Апелянт вважає, що суд, постановляючи вирок щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_3 не врахував суспільну небезпеку вчиненого останніми, а саме те, що вони ігноруючи конституційні права громадян на свободу та особисту недоторканість, на повагу до їх гідності, передбачені Конституцією України, протягом травня 2010 року, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з використанням обману, з метою сексуальної експлуатації вчинили злочин, повязаний з торгівлею людьми і призначив занадто мяке покарання, звільнивши останніх від реального відбування покарання. Також судом під час винесення вироку не враховано тяжкість та характер завданої потерпілим від злочину моральної шкоди, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, часу й зусиль необхідних для відновлення їх попереднього стану. Крім того, під час досудового слідства ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вину у вчинених злочинах визнавали частково, не сприяли розкриттю злочину та вводили досудове слідство в оману, а остання в свою чергу з метою уникнення від кримінальної віповідальності намагалась вчинити втечу з-під варти. А тому апелянт просить вирок щодо обох засуджених скасувати та постановити вирок апеляційного суду Київської області, яким засудити: ОСОБА_5 за ст. 149, ч. 2 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_3 за ст. 149, ч. 2 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ст. ст. 15, ч. 2, 393 , ч. 1 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з кофіскацією майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: прокурора, яка підтримала апеляцію, захисника та засуджену, які заперечували проти апеляції, провівши часткове судове слідство, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду щодо вчинення злочинів за обставин наведених у вироку та кваліфікації дій засудженої ОСОБА_3, які судом першої інстанції у відповідності до ч. 3 ст. 299 КПК України за згодою учасників процесу не досліджувались, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 365 КПК України не перевірялись.

Що стосується призначеного ОСОБА_3 судом покарання, яке ставиться під сумнів апелянтом, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Визначаючи покарання ОСОБА_3 судом першої інстанції в якості помякшуючих покарання обставин визнано: повне визнання вини, щире каяття, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, часткове відшкодування заподіяних збитків, відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02 червня 2011 року апеляція прокурора була залишена без задоволення, а вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2010 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2011 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 02 червня 2011 року скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд. При цьому в ухвалі зазначено, що судом другої інстанції передчасно прийнято рішення про можливість звільнення засуджених від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, а також те, що при новому апеляційному розгляді суду слід врахувати зазначене в ухвалі, ретельно перевірити доводи скарги прокурора та прийняти законне та обґрунтоване рішення. За умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення призначити ОСОБА_5 та ОСОБА_3 покарання згідно закону, а звільнення від його відбування з випробуванням на підставі вимог ст. 75 КК України, слід вважати не припустимим.

Враховуючи наведене, а також керуючись ст. 399 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_3, в частині застосування до неї ст. 75 КК України, підлягає зміні, а саме: виключення із вироку щодо ОСОБА_3 зазначеної статті КК.

Разом з тим, колегія суддів, обговорюючи питання необхідності, достатності та справедливості покарання щодо ОСОБА_3, переконана та вважає, що зазначені у вироку суду першої інстанції помякшуючи покарання обставини, а саме: повне визнання вини, щире каяття, наявність на утриманні малолітньої дитини, часткове відшкодування заподіяних збитків, відсутність обтяжуючих покарання обставин та встановлені також під час часткового судового слідства та перевірки матеріалів справи апеляційним судом обставини та дані про особу ОСОБА_3, а також її незначну роль у вчиненому серед інших співучасників злочину, поведінка після вчинення злочину, під час судового розгляду справи в суді першої інстанції та під час розгляду даної справи в апеляційному порядку, а саме те, що засуджена повністю визнала себе винною у вчиненому та щиро кається, після притягнення її до кримінальної відповідальності і до цього часу ніяких правопорушень не вчиняла, займається суспільно-корисною працею та характеризується тільки з позитивного боку, має на утриманні та виховує малолітню дитину, частково відшкодувала заподіяну шкоду, страждає на ряд хронічних захворювань свідчить, в супереч ствердженням апелянта, про істотне зниження ступеня тяжкості вчинених нею злочинів та про можливість її виправлення без ізоляції від суспільства, тобто із застосуванням до неї ст. 79 КК України.

Що ж до доводу апелянта про те, що суд, постановляючи вирок, не врахував те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 протягом травня 2010 року, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з використанням обману, з метою сексуальної експлуатації вчинили злочин, повязаний з торгівлею людьми, то він є надуманим, оскільки зазначене фактично є складовою злочину, за яким було кваліфіковано дії вказаних осіб, а саме за ч. 2 ст. 149 КК України та засуджено їх судом.

Необгрунтованим та безпідставним є також довід апелянта про те, що судом під час винесення вироку не враховано тяжкість та характер завданої потерпілим від злочину моральної шкоди, оскільки судом першої інстанції позовні вимоги потерпілих, у тому числі і щодо завданої моральної шкоди задоволені у повному обсязі відповідно до сум, які були зазначені в їх позовних заявах.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора задовольнити частково.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2010 року щодо ОСОБА_3 змінити.

Виключити із вироку щодо ОСОБА_3 посилання суду на застосування до ОСОБА_3 ст. 75 КК України.

Вважати ОСОБА_3 засудженою за ч. 2 ст.149 КК України до 5 (пяти) років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 393 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_3 засудженою до покарання у виді 5 (пяти) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 79 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

В інший частині вирок щодо ОСОБА_3 залишити без зміни.

З оригіналом згідно,

Суддя Апеляційного суду

Київської області

ОСОБА_2