У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Коротких О.А., Кліменко М.Р.,

за участю прокурора

Парусова А.М.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 9 вересня 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Миколаївської області на вирок
Центрального районного суду м. Миколаєва від 6 вересня 2007 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження,

такого, що не має судимості,

засуджено
за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк чотири роки, за ч. 2
ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до позбавлення волі на
строк п'ять років без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів ОСОБА_1. визначено
остаточне покарання - позбавлення волі на строк п'ять років без конфіскації
майна.

На
підставі ст. ст. 75, 76 КК України засудженого звільнено від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки з покладенням обов'язків
періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи,
повідомляти ці органи про зміну місця проживання;

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,

такого, що не
має судимості,

засуджено
за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк чотири роки, за ч. 2
ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до позбавлення волі на
строк п'ять років без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів ОСОБА_2 визначено
остаточне покарання - позбавлення волі на строк п'ять років без конфіскації
майна.

На
підставі ст. ст. 75, 76 КК України засудженого звільнено від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки з покладенням обов'язків
періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи,
повідомляти ці органи про зміну місця проживання.

В
апеляційному порядку справа не розглядалася.

ОСОБА_1
та ОСОБА_2 визнано винними у вчинені злочинів за таких обставин.

ОСОБА_1
та ОСОБА_2 у грудні 2006 року у вечірній час, перебуваючи на території парку
Ленінського Комсомолу Ленінського району м. Миколаєва та будучи у стані
алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою між собою та особою, справа щодо
якої виділена в окреме провадження, із застосуванням насильства, яке не було
небезпечним для життя та здоров'я потерпілого ОСОБА_3, відкрито викрали його
майно на загальну суму 700 грн.

15
лютого 2007 року близько 23 год. 20 хв., засуджені разом з невстановленою
особою за попередньою змовою між собою, перебуваючи на території парку, що в
районі вулиць Садової та Адміральської в м. Миколаєві, із застосуванням
насильства, яке не було небезпечним для життя та здоров'я потерпілого ОСОБА_4,
відкрито викрали його майно на загальну суму 1 500 грн.

26 лютого 2007 року близько опівночі, вони за
попередньою змовою з невстановленою особою, перебуваючи біля буд. АДРЕСА_1, із
застосуванням насильства, яке було небезпечним для життя та здоров'я
потерпілих, вчинили напад на ОСОБА_5, ОСОБА_6та ОСОБА_7, заподіявши ОСОБА_8 і
ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, та
заволоділи майном ОСОБА_9. на загальну суму 729 грн.

У касаційному поданні прокурор, не оспорюючи
доведеність вини та кваліфікації дій засуджених, порушує питання про скасування
вироку з направленням справи на новий судовий розгляд у зв'язку з
невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочинів та особі засуджених
внаслідок невиправданої м'якості. Крім того, прокурор зазначає, що суд у
порушення ст. 67 КК України не визнав обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_2,
- вчинення злочину щодо потерпілого ОСОБА_10у стані алкогольного сп'яніння.
Також у вироку відсутні мотиви призначення засудженим покарання із
застосуванням ст. 69 КК України та мотиви щодо можливості звільнення засуджених
від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду
України, думку прокурора Парусова А.М., який підтримав касаційне подання,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія
суддів вважає, що воно підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно
ст. 398 КПК України підставами для скасування вироку є невідповідність
призначеного покарання тяжкості скоєного та особі засудженого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при
призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують й обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє
для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_2 та ОСОБА_1., суд послався
на те, що вони раніше не судимі, визнали свою вину, щиро розкаялися у
вчиненому, позитивно характеризуються за місцем проживання, відшкодували
потерпілим завдану шкоду, ОСОБА_1 страждає хронічним гастритом, а у ОСОБА_2
переніс черепно-мозкову травму.

Разом
з тим, визначаючи покарання, суд в достатній мірі не врахував, що злочини,
передбачені ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 187 КК України відповідно до ст. 12 КК
України відноситься до тяжких. Крім того, засуджені протягом короткого проміжку
часу вчинили три епізоди заволодіння майном громадян із застосуванням
насильства. Також, судом не враховано, що ОСОБА_2 вчинив відкрите викрадення
майна ОСОБА_10, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння. При врахуванні
даних про особу ОСОБА_2 судом залишено поза увагою те, що постановою
Центрального районного суду м. Миколаєва
від 16 серпня 2005 року він звільнявся від кримінальної відповідальності
на підставі Закону України “Про амністію” від 31 травня 2005 року.

Згідно зі ст. 69 КК України, призначення основного покарання, нижчого від
найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого,
більш м'якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності
декількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь
тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Призначаючи покарання ОСОБА_1. та ОСОБА_2 із
застосуванням ст. 69 КК України, судом не наведено підстав прийняття ним такого
рішення, а лише зазначено про те, що суд враховує особи підсудних та вчинені
ними злочини. Щодо застосування ст. 75 КК України у вироку взагалі відсутні
мотиви, на підставі яких суд дійшов висновку про можливість виправлення
засуджених без відбування призначеного покарання з випробуванням.

У зв'язку з цим, висновок суду про
можливість виправлення засуджених без відбування призначеного покарання є
необґрунтованим.

За таких обставин вирок підлягає
скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд. Під час нового
розгляду суду необхідно врахувати вищенаведене і, якщо суд дійде висновку щодо
доведеності вини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у злочинах, за які їх притягнуто до
кримінальної відповідальності, то призначене їм за вироком суду від 6 вересня
2007 року покарання слід вважати невиправдано м'яким.

Керуючись ст. ст. 395, 396 КПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

касаційне подання заступника прокурора
Миколаївської області задовольнити.

Вирок Центрального районного суду м.
Миколаєва від 6 вересня 2007 року щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 скасувати у зв'язку
м'якістю призначеного покарання, а справу направити на новий судовий розгляд у
той же суд.

С
у д д і :

Паневін В.О. Коротких О.А. Кліменко М.Р.