У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1,
суддів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю прокурора засудженого (в режимі відеоконференції)ОСОБА_4,ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 3 березня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 21 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 10 вересня 2013 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше судимого 25.10.2010 року за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки обмеження волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, -

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі статей 71 та 72 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_5 остаточно призначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 10 вересня 2013 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 визнано винним у тому, що 29 липня 2012 року, приблизно о 17 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись біля будинку № 5 по вул. Ларіонова у селі Виноградово Цюрупинського району Херсонської області, він, діючи повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілого ОСОБА_6, відкрито заволодів його мобільним телефоном «Нокіа-1200» з сім-картою, авдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 255 грн.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_5 просить судові рішення щодо нього скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, посилаючись на однобічність і неповноту досудового та судового слідства, а також те, що інкримінованого йому злочину він не вчиняв. При цьому засуджений вказує на те, що вирок обґрунтовано лише показаннями потерпілого та суперечливими показаннями свідка ОСОБА_7, які його обмовили. Написання явки з повинною та визнання своєї вини засуджений заперечує, посилаючись на те, що і в цій частині матеріали справи сфальсифіковані слідством. В доповненнях до касаційної скарги від 19.05 та 26.06.2014 року ОСОБА_5 просить про застосування амністії.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого, який підтримав свою касаційну скаргу та доповнення до неї, думку прокурора про залишення касаційної скарги засудженого без задоволення, а судових рішень без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, висновки суду першої інстанції про винність засудженого ОСОБА_5 у відкритому заволодінні майном потерпілого ОСОБА_6 за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, обгрунтовані доказами, які є в матеріалах справи, були досліджені у судовому засіданні та отримали об'єктивну оцінку.

Крім того, відповідно до вимог ст. 398 КПК України 1960 року, до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, визначення яких дано у статтях 368 та 369 КПК України щодо однобічності і неповноти досудового та судового слідства і невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, які фактично оскаржуються у касаційній скарзі засудженого. У зв'язку з наведеним, доводи скарги засудженого в цій частині в касаційному порядку перегляду не підлягають, а крім того суперечать матеріалам справи та висновкам суду, зокрема показанням потерпілого ОСОБА_6, свідка ОСОБА_7, даним протоколів впізнання ОСОБА_5 потерпілим ОСОБА_6, огляду мобільного телефону як речового доказу та огляду місця події, яким суд дав всебічну, повну та об'єктивну оцінку у їх сукупності.

Крім того, відповідно до ст. 67 КПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок. Перевіркою матеріалів справи касаційним судом встановлено, що судом першої інстанції вимоги зазначеного закону повністю дотримані, а доводи ОСОБА_5 про те, що потерпілий і свідок ОСОБА_7 його обмовили, суперечать показанням цих осіб під час досудового та судового слідства. Не ґрунтуються на матеріалах справи й доводи засудженого про те, що органами досудового слідства було сфальсифіковано його явку з повинною, оскільки аналогічні показання він давав під час допитів як підозрюваний 23 серпня 2012 року та обвинувачений 26 серпня 2012 року, власноручно зазначивши в останньому протоколі про повне визнання своєї вини та «чистосердечне» каяття у вчиненому. Апеляційним судом були перевірені доводи засудженого щодо фальсифікації матеріалів справи і на їх спростування в ухвалі наведені мотиви, які грунтуються на матеріалах справи.

З урахуванням зібраних органами досудового слідства та досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності, злочинні дії засудженого ОСОБА_5 судом вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна - грабіж, вчинений повторно.

Касаційним судом не встановлено порушень кримінально-процесуального закону при дослідженні і оцінці наведених у вироку доказів, які б ставили під сумнів законність і обгрунтованість висновків суду щодо винності ОСОБА_5 та правильності кваліфікації його злочинних дій судом першої інстанції. Не допущено таких порушень і апеляційним судом.

Покарання засудженому ОСОБА_5 судом призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, його особи, обставин, що обтяжують покарання та того, що злочин ним вчинено під час іспитового строку за попереднім вироком, у зв'язку з чим остаточне покарання йому правильно призначено і за сукупність вироків на підставі ст. 71 КК України.

Що ж стосується клопотання засудженого про застосування щодо нього акта амністії, то таке клопотання може бути подано до суду за місцем відбування ним покарання згідно з порядком, передбаченим п. «в» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році».

На підставі наведеного, керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 Розділу XI «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 21 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 10 вересня 2013 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3