Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/398/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.04.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0000273 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19.02.2015 року, яким,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України,з середньою освітою, не одруженого, не працює, проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

-04.02.2011 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ст.ст.186 ч.2, 190 ч.2, 289 ч.2, 70, 75 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;

-19.11.2014 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ст.ст.190 ч.2, 71 КК України на 5 років 3 місяці позбавлення волі,

засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 років. На підставі ст.70 ч.4 КК України, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

Вироком суду ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 шляхом вільного доступу, проникли на територію ФГ «Хлібороб Р», яке розташоване за адресою: Кіровоградська область та район, с. Черняхівка, провул. Кавказький, 14-а, звідки таємно викрали мінеральне добриво- селітру, а саме: 03.02.2014 р. о 16 годині у кількості 3 тони, вартістю 10650 грн., 05.02.2014 р. о 16 годині у кількості 6 тон, вартістю 21300 грн., 07.02.2014 р. о 16 годині у кількості 8 тон, вартістю 28400 грн., 09.02.2014 р. о 16 год. у кількості 8 тон, вартістю 28400 грн., 11.02.2014 р. о 16 годині у кількості 6 тон, вартістю 21300 грн. з місця скоєння злочину зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд, чим заподіяли ФГ «Хлібороб-Р», матеріальну шкоду на загальну суму 110050 грн.

В апеляції захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого просить вирок районного суду щодо ОСОБА_7 скасувати, кримінальне провадження закрити. Мотивуючи тим, що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України. Так, обвинувачений вину у вчиненні таємного викрадення майна, як на досудовому слідстві так і в суді першої інстанції не визнав. Оскільки, ОСОБА_7 купував мінеральне добриво селітру у ОСОБА_9 , при цьому розраховувався за неї. Крім того, зазначає, що органами досудового слідства ата в судовому засіданні не встановлено та не підтверджено достатньою кількістю доказів факт вчинення крадіжки за попередньої домовленістю ОСОБА_9 та обвинуваченого. Більше того, органами досудового слідства неправильно кваліфіковані дії обвинуваченого щодо повторності дій, оскільки неодноразове вилучення чужого майна чи заволодіння ним, що складається із тотожних діянь, які мають загальну мету та із самого початку охоплюються єдиним злочинним наміром на заволодіння конкретним майном слід розглядати як один продовжуючий злочин.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, про залишення вироку районного суду без зміни, а апеляційну скаргу захисника-адвоката в інтересах обвинуваченого без задоволення, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_6 в його інтересах, які підтримали свої апеляційні вимоги і просили їх задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах поданих апеляцій, встановлено, що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказах, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами стороною захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав обвинуваченого винним у вчиненні злочину, передбаченим ч.2 ст.185 КК України, кваліфікувавши його дії, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Так, в основу вироку за фактом таємного викрадення чужого майна (крадіжки) вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб, суд першої інстанції обґрунтовано поклав дані, встановлені з показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , аналізу сукупності зібраних у ході досудового слідства письмових доказів, у тому числі протоколів огляду місця події, актами зважування та інших детально наведених у вироку доказах.

Висновки суду щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам КПК України.

Апеляційні доводи сторони захисту є аналогічними тим, які обвинувачений та його захисник заявляли у судовому засіданні суду першої інстанції, котрий їх ретельно перевірив та дав правильну оцінку щодо необґрунтованості і надуманості з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене діяння. На кожен із доводів суд у вироку навів відповідну мотивацію щодо їх безпідставності пославшись на сукупність зібраних досудовим слідством і перевірених в судовому засіданні доказів, і колегія суддів повністю погоджується з такими висновками.

Так, як вбачається з матеріалів провадження допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєнні інкримінуємого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України не визнав та пояснював, що у лютому 2014 року він приїздив на територію ФГ «Хлібороб-Р», там він познайомився із охоронцем ОСОБА_9 , у якого він запитав чи не має він два мішки селітри, на що останній повідомив, що у разі потреби він може забезпечити селітру в потрібній кількості. Потім він неодноразово разом іншими найнятими вантажниками у денний та нічний час приїздив на територію господарства, де ОСОБА_9 йому продавав згадане мінеральне добриво. Розраховувався за селітру приблизно 5000 грн. кількість якої відповідає кількості вказаній в обвинувальному акті.

Незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим, суд першої інстанції правильно зазначив у вироку, що вина обвинуваченого повністю доведена дослідженими в суді доказами. Висновок суду першої інстанції ґрунтується на об`єктивному, повному і всебічному досліджені доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та правильно оцінених судом. І колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Так, свідок ОСОБА_9 , за під час розгляду провадження судом першої інстанції зазначив, що він працюючи охоронцем згаданого ФГ познайомився з обвинуваченим, який запропонував йому заробити шляхом викрадення та продажу селітри. Обвинувачений п`ять разів приїздив на автомобілі із вантажниками, які вантажили селітру, приблизно вони викрали 30 тон селітри. За це він отримав гроші в сумі 1500 грн. (т.1 а.к.п. 132- 136).

З показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_7 декілька разів пропонував їм придбати селітру.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 зазначили суду першої інстанції, що за пропозицією ОСОБА_7 допомогли та завантажили селітру на території, розташованій в с.Черняхівка Кіровоградської області та району. При цьому зазначали, що ворота їм відчиняв охоронець і вони спокійно заїжджали на територію підприємства.

Таким чином, враховуючи зібрані у кримінальному провадженні вищевикладені докази в їх сукупності, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, є обґрунтованим та його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.185 КК України.

При цьому колегія суддів не погоджується з доводами захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 щодо неправильної кваліфікації органами досудового слідства дії обвинуваченого за ознакою повторності.

Відповідно до розділу VI КК України у статті 185, 186 та 189-191 КК України повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями. Оскільки обвинувачений раніше був засуджений вироками суду за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України, кваліфікація його дій у даному кримінальному провадженні за ознакою повторності є правильною.

Доводи сторони захисту щодо відсутності в діях обвинуваченого складу інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, перевірені судом першої та спростовуються, зокрема, показами свідка ОСОБА_9 , за попередньою змовою з яким обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінувалося вчинення злочину. Свідок в суді підтвердив, що саме ОСОБА_7 запропонував йому заробити шляхом викрадення та продажу селітри, на що він погодився, та п`ять разів пускав обвинуваченого з вантажниками на автомобілі на територію підприємства, та отримав за це гроші.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо того, що селітру він купував у ОСОБА_9 не підтверджуються жодними доказами.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29.04.2014 року засуджений за ч.2 ст.185, ст.ст.75, 76 КК України за вчинення того ж самого кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченому, за ознакою попередньої змови групою осіб з ОСОБА_7 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження. При цьому обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав свою вину в інкримінованому злочині.

Вирок районного суду не оскаржувався і 25.05.2014 року набрав законної сили.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий за злочини проти власності, за місцем проживання характеризується добре, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та обґрунтовано дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства і призначив покарання, в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.

Вказане покарання, на переконання колегії суддів є виваженим, підстави для застосування ст..69, 75 КК України відсутні.

Враховуючи викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19.02.2015 року, стосовно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підпис)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2 .