Номер провадження: 11-кп/785/337/15
Номер справи місцевого суду: 517/316/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.07.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Фрунзівка, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

розглянувши апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на вирок Фрунзівського районного суду Одеської області, від 14 березня 2014 року, у відношенні ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 122 ч. 1, 296 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:
оскарженим вироком ОСОБА_10 визнаний невинуватим і виправданий за ст.ст.122 ч.1, 296 ч.2 КК України, в зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаних злочинів.

В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 відмовлено.

Також зазначеним вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_10 обвинувачувався в тому, що він, 22.07.2012 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, з хуліганських мотивів, причинив потерпілому ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, після чого, продовжуючи свої дії, в той же час і в тому ж місці, в ході сварки, причинив потерпілому ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_12 були кваліфіковані органом слідства відповідно за ст.296 ч.2 КК України та за ст.122 ч.1 КК України.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_10 невинуватим і виправдав його в зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначених злочинів.

В апеляційній скарзі прокурор стверджує, що вирок підлягає скасуванню і зазначає для цього такі підстави.

Прокурор вважає, що суд допустив неповноту судового розгляду, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, істотно порушені вимоги кримінально-процесуального закону, неправильно застосований закон про кримінальну відповідальність.

Зокрема апеляційна скарга прокурора, в якості підстав для скасування вироку, містить такі твердження.

1.Прокурор зазначив, що суд у вироку необґрунтовано поставив під сумнів можливість, вчинення двох злочинів двома особами в одному місці і в один час стосовно однієї особи.

2.Прокурор стверджує, що суд першої інстанції однобічно підійшов до оцінки показань свідків, необґрунтовано виправдав обвинуваченого на підставі показань одних свідків, не прийнявши до уваги показання інших свідків і не надавши їм належної оцінки.

3.Прокурор заявляє про порушення судом положень ст.412 ч.1 КПК України, стверджуючи, що суд першої інстанції вибірково дослідив висновок судово-медичної експертизи, не з`ясувавши для себе незрозумілі обставини шляхом допиту експерта, що мав право зробити шляхом допиту експерта за власною ініціативою, керуючись положеннями ст.ст. 321 ч.1; 337 ч.1; 356 ч.1 КПК України.

4.Прокурор зазначає, що суд першої інстанції, всупереч вимогам процесуального закону зокрема положенням ст.ст. 317; 337 КПК України, в даному кримінальному проваджені дослідив обвинувальний акт з іншого кримінального провадження, стосовно іншого обвинуваченого. Прокурор стверджує, що і посилання на зазначений обвинувальний акт, як на доказ невинуватості ОСОБА_10 є порушенням норм кримінального процесуального закону.

5.Прокурор стверджує, що суд першої інстанції, через упередженість, необґрунтовано послався на ті обставини, що органом досудового слідства не був розслідуваний факт спричинення потерпілому тілесного ушкодження у вигляді рваної рани проміжності, оскільки за цією обставиною матеріали виділені в окреме провадження і знаходяться в стадії досудового розслідування. При цьому, як зазначає прокурор, вказані обставини не спростовують висновків досудового слідства стосовно спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

6.Прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що в порушення вимог ст.23 ч.2 КПК України, суд першої інстанції не дослідив речові докази по справі, не з`ясував, які рішення стосовно них прийняті, вирішивши повернути їх власникам, хоча таке рішення вже було прийнято. Крім того, в цій частині апеляційної скарги прокурор звертає увагу апеляційного суду на те, що всупереч вимогам ст. 374 ч.3 п.1) КПК України, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку не навів мотивів прийнятого рішення, щодо речових доказів.

7.Прокурор стверджує, що суд першої інстанції, допустив суперечність, яка є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність: - зокрема, встановивши факт колективної бійки, безпідставно виправдав обвинуваченого за ст.296 КК України.

На підставі викладеного прокурор в апеляційній скарзі просить апеляційний суд скасувати вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 , а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Тому що для ухвалення вироку апеляційним судом прокурор не забезпечить допиту свідків і потерпілого, які мешкають поза межами м.Одеси.

Захисник ОСОБА_9 надав заперечення проти апеляційні скарги, в яких зазначив, що вона є необґрунтованою і просив залишити її без задоволення.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу, обвинувачений та його захисник заперечували проти її задоволення.

Засулухавши прокурора, захисника та обвинуваченого, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

1. Щодо тверджень прокурора про необгрунтованість сумнівів суду відносно можливості, вчинення двох різних злочинів двома різним особами в одному місці і в один час, стосовно одного потерпілого, апеляційний суд вважає, що ці доводи суперечать матеріалам кримінального провадження з огляду на таке.

Стосовно зазначених доводів, прокурор в апеляційній скарзі стверджує, що суд недостатньо вивчив та дослідив матеріали кримінального провадження, але не зазначає які саме матеріали, і не наполягає на додатковому дослідженні цих матеріалів апеляційним судом. Також прокурор посилається в апеляційній скарзі на обставини, встановлені на підставі показань свідків, але не вказує про які обставини і про яких саме свідків йде мова. Крім того, прокурор заявляє про неналежне проведення судового розгляду, неналежне вивчення письмових доказів, не зазначаючи в чому саме воно полягає, і про які докази йдеться.

По суті тверджень прокурора в цій частині, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, на підставі дослідження наданих сторонами доказів, дійшов до висновку про те, що існує певна суперечність, якої припустилась сторона обвинувачення, і яка не можу бути усунута в ході судового провадження. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Вказана суперечність полягає в тому, що, як зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_10 , приблизно о 02 години 00 хвилин, біля буд. АДРЕСА_2 вчинив хуліганські дії, в процесі яких причинив ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження, а далі, продовжуючи свої злочинні дії, також приблизно о 02 години 00 хвилин, біля буд. АДРЕСА_2 спричинив в ході сварки ОСОБА_11 тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Тобто, за версією обвинувачення, ОСОБА_10 , в один і той же час, в одному й тому ж самому місці, спричинив потерпілому ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження з хуліганських мотивів, що кваліфіковано за ст.296 ч.2 КК України, а також тілесні ушкодження середньої тяжкості не в процесі хуліганства, а умисно, в ході сварки (без зазначення мотиву)

Крім того, захисником ОСОБА_9 суду була надана копія обвинувального акту, згідно з яким потерпілому ОСОБА_11 в той же час - приблизно о 02 години 00 хвилин, в тому ж місці - біля буд.№37 по вул.Леніна в с.Йосипівка Фрунзівського району Одеської області, обвинуваченим ОСОБА_13 були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, в результаті наїзду на потерпілого автомобілем.

В апеляційній скарзі прокурор стверджує, що суперечність відсутня, оскільки час вчинення злочинів зазначений приблизно.

Однак, апеляційний суд не може погодитись з таким твердженнями прокурора, оскільки час вчинення всіх злочинів (в яких обвинувачувався ОСОБА_10 і в якому обвинувачувався ОСОБА_13 ) в обвинувальних актах зазначений точно о 02 години 00 хвилин, а вказівка «приблизно» в такому контексті застосована бути не може.

Відтак апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обгрунтовано послався на зазначені суперечності, які позбавляють суд можливості дійти до однозначного і беззаперечного висновку щодо обставин вчинення ОСОБА_10 злочинів у відношенні ОСОБА_11 .

2. Прокурор стверджує, що суд першої інстанції однобічно підійшов до оцінки показань свідків, необґрунтовано виправдав обвинуваченого на підставі показань одних свідків, не прийнявши до уваги показання інших свідків і не надавши їм належної оцінки.

Такі твердження прокурора не відповідають матеріалам кримінального провадження.

По-перше, прокурор в апеляційній скарзі не послався на показання жодного свідка, які, на його думку спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскарженому вироку.

По-друге, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції ретельно допитав всіх свідків, показанням яких дав належну оцінку і дійшов до обгрунтованого висновку про те, що показання свідків суперечливі і не послідовні.

Аналіз показань свідків, зроблений судом першої інстанції, свідчить про таке.

Частина показань свідків взагалі не містить відомостей щодо бійки, її причин та дій ОСОБА_10 , тобто є неналежними доказами, зокрема це показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 бачили або чули бійку між хлопцями, але не знають хто з ким і за що бився.

Свідок ОСОБА_25 пояснив, що бачив побитого потерпілого ОСОБА_11 , але не бачив, хто йому наносив удари.

Свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , пояснили, що бачили, як ОСОБА_10 бився, але не з потерпілим ОСОБА_11 , а з іншим хлопцем.

З показань свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , вбачається, що потерпілого ОСОБА_11 бив не ОСОБА_10 , а інший хлопець.

При цьому свідок ОСОБА_32 пояснив, що ОСОБА_11 бив ОСОБА_33 .

Доводи прокурора стосовно того, що показання свідка ОСОБА_34 викладені судом у вироку не вірно, що ОСОБА_35 пояснював в судовому засіданні, що ОСОБА_11 бив ОСОБА_10 , є обгрунтованими в чому переконався апеляційний суд, прослухавши показання ОСОБА_36 в судовому засідані, однак зазначена обставина не спростовує висновків суду першої інстанції.

Про побиття обвинуваченим ОСОБА_10 потерпілого ОСОБА_11 безпосередньо пояснили лише сам потерпілий ОСОБА_11 , а також свідки ОСОБА_37 , ОСОБА_35 і ОСОБА_13 .

Однак, враховуючи показання інших свідків, за умови наявності таких суперечностей, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про наявність сумнівів у причетності ОСОБА_10 до побиття ОСОБА_11 , які мають бути розтлумачені на користь обвинуваченого.

Крім того, за таких обставин показань вказаних осіб: ОСОБА_11 , ОСОБА_38 , ОСОБА_34 і ОСОБА_13 недостатньо для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_10 .

Також слід зазначити, що, як встановлено судом, події відбувались вночі, ОСОБА_11 перебував в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_10 він не знав, прізвище обвинуваченого йому сказали друзі, впізнання не проводилось, вперше після подій ОСОБА_11 побачив ОСОБА_10 у слідчого. Викладені обставини викликають сумнів в об`єктивності встановлення особи, яка спричинила потерпілому тілесні ушкодження.

З тих самих підстав не можуть бути прийняті судом в якості доказів вини ОСОБА_10 показання свідка ОСОБА_34 , який також не був знайомий з ОСОБА_10 , впізнання обвинуваченого не проводилось, а вперше після подій він побачив ОСОБА_10 в якості обвинуваченого в суді.

Що стосується показань свідка ОСОБА_38 , в яких він викриває ОСОБА_10 в побитті ОСОБА_11 , достовірність вказаних показань викликає сумніви з тих підстав, що згідно з показаннями свідка ОСОБА_30 , саме ОСОБА_37 наносив удари ОСОБА_11 .

Викладені обставини свідчать про те, що суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про те, що на підставі показань свідків і потерпілого не можливо ухвалити обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_10 .

3. Прокурор в апеляційній скарзі заявляє про порушення судом положень ст.412 ч.1 КПК України, стверджуючи, що суд першої інстанції вибірково дослідив висновок судово-медичної експертизи, не з`ясувавши для себе незрозумілі обставини шляхом допиту експерта, що мав право зробити шляхом допиту експерта за власною ініціативою, керуючись положеннями ст.ст. 321 ч.1; 337 ч.1; 356 ч.1 КПК України.

При цьому прокурор не зазначає, в чому саме полягає вибірковість дослідження судом висновку експерта, не просить апеляційний суд дослідити вказаний висновок експерта та дати йому відповідну оцінку.

З цього приводу слід зауважити, що суд першої інстанції обгрунтовано звернув увагу на існуючу суперечність, яка полягає втому, що згідно вказаного висновку експерта тілесні ушкодження були спричинені ОСОБА_11 21.07.2012 року, а обвинувачення, всупереч висновку експерта, стверджує, що тілесні ушкодження потерпілому заподіяні 22.07.2012 року о 02 годині 00 хвилин.

Зазначені суперечності були виявлені судом першої інстанції, який дійшов до обгрунтованого висновку про неможливість доведення винуватості обвинуваченого в заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому 22.07.2012 року, посиланням на висновок експерта, в якому встановлено, що тілесні ушкодження потерпілому заподіяні 21.07.2012 року.

Крім того суд першої інстанції звернув увагу на встановлення експертом наявності в потерпілого інших тілесних ушкоджень (рваної рани проміжності), в заподіянні яких ніхто не підозрюється і не обвинувачується, і механізм, обставини їх спричинення та особа (особи) що їх спричинили, не встановлені.

Вказані обставини свідчать про те, що не виключена можливість того, що тілесні ушкодження, спричинені потерпілому ОСОБА_11 , щодо яких обвинувачення стверджує, що вони заподіяні обвинуваченим ОСОБА_10 , могли бути заподіяні іншою особою (особами) яка спричинила ОСОБА_11 рвану рану проміжності.

4. Твердження прокурора про те, що дослідження судом першої інстанції в цьому кримінальному провадженні обвинувального акту з іншого кримінального провадження суперечить положенням ст.ст. 317; 337 КПК України, апеляційний суд не приймає до уваги з таких підстав.

Зазначений обвинувальний акт (копія) з іншого кримінального провадження і стосується спричинення ОСОБА_11 обвинуваченим ОСОБА_13 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, в результаті наїзду на потерпілого автомобілем.

Посилання прокурора на порушення судом процесуальних норм є необґрунтованим, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції не розглядав вказаний обвинувальний акт по суті, а дослідив його копію, встановивши завдяки цьому, що дві особи ( ОСОБА_10 і ОСОБА_13 ) обвинувачуються органом досудового розслідування у вчиненні в один і той же час, в одному й тому ж місці, стосовно одного потерпілого ОСОБА_11 трьох різних злочинів, що викликає обгрунтовані сумніви стосовно достовірності встановлення часу, місця вчинення злочинів та осіб, які їх вчинили.

5. Твердження прокурора стосовно того, що суд першої інстанції, через упередженість, необґрунтовано послався на ті обставини, що органом досудового слідства не був розслідуваний факт спричинення потерпілому тілесного ушкодження у вигляді рваної рани проміжності, на думку апеляційного суду, не грунтується на вимогах закону.

Прокурор не навів жодної підстави, яка б викликала сумніви в неупередженості суду першої інстанції, а ухвалення виправдувального вироку не свідчить про упереджене ставлення суду до кримінального провадження, яке ним розглянуто.

Суд першої інстанції обгрунтовано звернув увагу на те, що органом досудового розслідування не встановлені час та обставини спричинення потерпілому рваної рани проміжності, а також особа (особи) яка їх заподіяла, оскільки у висновку експерта зазначено, що всі тілесні ушкодження спричинені ОСОБА_11 21.07.2012 року, тому не виключна причетність до вчинення злочинів інших осіб, а це безпосередньо стосується кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10

Виділення в окреме провадження матеріалів за цією обставиною не має в даному випадку правового значення, оскільки за цими обставинами ніхто не засуджений, ніхто не обвинувачений, і навіть нікому не повідомлено про підозру.

Як зазначив прокурор, вказані обставини не спростовують висновків досудового слідства стосовно спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Натомість апеляційний суд приходить до висновку, що вказані обставини свідчать про наявність обгрунтованих сумнівів стосовно причетності ОСОБА_10 до вчинення інкримінованих йому злочинів, які мають бути розтлумачені на користь обвинуваченого.

6. В апеляційній скарзі прокурор зазначив, що в порушення вимог ст.23 ч.2 КПК України, суд першої інстанції не дослідив речові докази по справі, не з`ясував, які рішення стосовно них прийняті, вирішивши повернути їх власникам, хоча таке рішення вже було прийнято. При цьому апеляційний суд зауважує, що прокурор не послався в апеляційній скарзі на конкретні докази, не вказав яке доказове значення вони мають і які обставини доводять, не зазначив про які рішення йдеться. В судовому засіданні прокурор також не уточнив вказаних обставин, тому апеляційний суд позбавлений можливості дійти до висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині.

7. Посилання апеляційної скарги на те, що всупереч вимогам ст. 374 ч.3 п.1) КПК України, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку не навів мотивів прийнятого рішення, щодо речових доказів, апеляційний суд приймає до уваги, однак враховуючи відсутність апеляційних скарг зацікавлених осіб з цього приводу, не вбачає в цьому підстав для скасування або зміни оскарженого вироку.

8. Твердження прокурора стосовно того що суд першої інстанції, допустив суперечність, яка є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і полягає в тому, що, встановивши факт колективної бійки, суд безпідставно виправдав обвинуваченого за ст.296 КК України, апеляційний суд вважає такими, що не грунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Щодо суперечності, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції не допустив суперечності, оскільки факт колективної бійки знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. Однак зазначена обставина не свідчить про встановлення факту участі в цій бійці ОСОБА_10 , не розкриває його ролі і ступеню участі в ній, а також не визначає наслідків від його дій.

Більш того, обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ст.296 ч.2 КК України, не грунтується на вимогах закону, тому ОСОБА_10 цілком об`єктивно і обгрунтовано був виправданий судом першої інстанції також і в цій частині обвинувачення.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_10 вчинив хуліганські дії, які кваліфіковані за ч.2 ст.296 КК України.

При цьому в якості кваліфікуючої ознаки в обвинувальному акті зазначено вчинення ОСОБА_10 злочину за попередньою змовою з невстановленими слідством особами.

При цьому кримінальна відповідальність за ч.2 ст.296 КК України передбачена за вчинення хуліганських дій групою осіб, незалежно від наявності чи відсутності попередньої домовленості між ними.

Тобто досудове слідство, згідно з обвинувальним актом, не стверджує, що злочин був вчинений ОСОБА_10 в групі осіб, що є кваліфікуючою ознакою ст.296 ч.2 КК України.

Навпаки, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_10 вчинив хуліганські дії за попередньою змовою з невстановленими особами, що не має правового значення і не є кваліфікуючою ознакою ч.2 ст.296 КК України.

Також слід зазначити, що органом досудового розслідування допущена суперечність, яка не може бути усунута в ході содового розгляду і полягає в твердженні, зазначеному в обвинувальному акті, згідно з яким легкі тілесні ушкодження були спричинені ОСОБА_11 . ОСОБА_10 в процесі хуліганських дій, а тілесні ушкодження середньої тяжкості в тому ж місці, в той же час, але умисно в ході сварки.

Крім того, кваліфікуючи колективну бійку за ст.296 ч.2 КК України, орган слідства, крім ОСОБА_10 , не встановив жодного учасника цієї бійки і не встановив суб`єктивну сторону вказаного злочину.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_10 діяв з хуліганських мотивів, однак фактично обвинувачення не надало суду жодного доказу того, що в діях ОСОБА_10 був хуліганський мотив.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування в даному випадку взагалі не з`ясував питання щодо мотиву вчинення злочину, в той час як усвідомлення вчинення діяння з мотиву явної неповаги до суспільства є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.296 КК України.

За таких обставин твердження апеляційної скарги про необгрунтване виправдання обвинуваченого за ст.296 КК України є безпідставним.

Вимагаючи скасування вироку стосовно ОСОБА_10 , прокурор наполягав на призначенні нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Такі вимоги апеляційної скарги не грунтуються на положеннях кримінального процесуального законодавства, в зв`язку з чим не можуть бути задоволені апеляційним судом.

По-перше, новий судовий розгляд може бути призначений лише за умови скасування судового рішення, а апеляційний суд дійшов до висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого вироку.

По-друге, призначення нового судового розгляду передбачено ст.415 КПК України, в якій зазначені підстави для його призначення.

Оскільки в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 підстави, передбачені ст.415 КПК України, відсутні, вимоги апеляційні скарги в цій частині не підлягають задоволенню.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, що також може бути визнано підставою для виправдання обвинуваченого.

Зокрема з обвинувального акту вбачається, що, всупереч вимогам ч.1 ст.291 КПК України, підпис прокурора, який його затвердив, не скріплений печаткою, що свідчить про неналежне затвердження обвинувального акту.

Також всупереч вимогам ст. 291 ч.2 КПК України, в обвинувальному акті викладені фактичні обставини вчинення злочину, визнані прокурором доведеними, та міститься кваліфікація дій обвинуваченого. При цьому в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення ОСОБА_10 , з чого можливо дійти до висновку про те, що ОСОБА_10 не обвинувачується органом досудового розслідування у вчинені будь-яких злочинів.

Викладені обставини також підтверджують обгрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення щодо виправдання ОСОБА_10 і свідчать про безпідставність вимог апеляційні скарги прокурора.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 .

Вирок Фрунзівського районного суду Одеської області, від 14 березня 2014 року, у відношенні ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 122 ч. 1, 296 ч. 2 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді апеляційного суду
Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підпис) (підпис) (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2 .