Справа № 158/1875/14-к Провадження №11-кп/773/149/15 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 128 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

його захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

його законного представника - ОСОБА_10

представника - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №11-кп/773/149/15 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у його розгляді в суді першої інстанції, та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 лютого 2015 року яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше несудимий, -

засуджений за ст. 128 КК України на 1 рік 8 місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу ОСОБА_7 залишено попередню - особисте зобов`язання.

Вироком вирішено долю речових доказів.

В ході розгляду кримінального провадження, апеляційний суд,-

встановив:

ОСОБА_7 засуджений за необережне тяжке тілесне ушкодження. Даний злочин вчинений при таких обставинах.

Біля 20 год. 17 квітня 2014 року в будинку АДРЕСА_2 на грунті неприязні, що раптово виникла, ОСОБА_7 обхопив ОСОБА_9 руками за тулуб, відірвав його від підлоги та з докладенням зусиль і з прискоренням кинув того на ліжко. При падінні ОСОБА_9 вдарився потиличною частиною голови в дерев`яне бильце ліжка, отримавши при цьому тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя і здоров`я в момент їх спричинення у вигляді вентрального вивиху п`ятого шийного хребця, із заходженням суглобного відростка за нижній лежачий відросток, посттравматичну килу диску між п`ятим і шостим шийними хребцями справа, деформацію спинно-мозкового каналу з нижньою параплегіює та верхнім парапарезом, з порушенням функцій тазових органів.

В своїй апеляції прокурор в кримінальному провадженні, не оспорюючи доведеності вчиненого і кваліфікацію дій ОСОБА_7 судом, посилається на призначення тому надто м`якого покарання і безмотивне застосування ст. 75 КК України, без врахування наслідків від злочину, особи винного, його поведінки під час слідства. Просить вирок в частині покарання ОСОБА_7 скасувати, ухвалити новий, яким призначити даному обвинуваченому покарання у виді 2 років обмеження волі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в своїй апеляції та в заперечені на апеляцію прокурора посилається на відсутність вини його підзахисного у заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Вважає, що суд поверхово дослідив докази. Не взяв до уваги показань обвинуваченого, свідка ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_7 не кидав потерпілого на ліжко. Вказує про суперечливість в показаннях потерпілого щодо обставин отримання тілесних ушкоджень.

Вважає, що в даному випадку мав місце кримінальний казус. Тому просить вирок скасувати, кримінальне провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку і доводи апеляцій, прокурора, потерпілого, його представників, які підтримали апеляцію прокурора в процесі, заперечивши проти апеляції захисника обвинуваченого, ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляцію останнього та заперечили проти апеляції прокурора, апеляційний суд вважає, що апеляція захисника обвинуваченого не підлягає до задоволення, а апеляцію прокурора слід задовольнити частково.

Необережне заподіяння ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень стверджується зібраними по справі і ретельно дослідженими судом доказами.

Так, з показань потерпілого вбачається, що в його домі близько 20 год. 17.04.2014 року між ним і ОСОБА_7 виник спір, під час якого останній обхопив його руками за тулуб підняв та кинув з прискоренням на ліжко. При падінні він вдарився задньою поверхнею шиї об дерев`яне бильце ліжка. Від чого у нього одразу заніміли нижні кінцівки. При доставці в лікарню у нього виявлено закриту спинно-хребетну травму.

Дані показання ОСОБА_9 є послідовними і однаковими вподовж досудового і судового слідства. Вони підтверджуються іншими доказами.

Зокрема, отримання потерпілим вищевказаної травми саме в результаті удару об бильце ліжка від кидка ОСОБА_7 підтвердив свідок ОСОБА_13 , який був очевидцем події.

Згідно висновку судово-медичної експертизи тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_9 у вигляді вентрального вивиху тіла п`ятого шийного хребця, з заходженням суглобового відростка за нижній лежачий відросток, посттравматична кила диску між п`ятим і шостим шийними хребцями справа, деформація спинно-мозкового каналу на всьому рівні, нижня параплегія, верхній парапарез могли утворитися саме в результаті падіння з прискоренням на диван і ударом задньої поверхні шиї об ліжко.

Дана експертиза виключає отримання потерпілим вищевказаних тілесних ушкоджень в результаті його падіння з висоти власного росту, на що посилається в своїй апеляції захисник обвинуваченого.

Як випливає з її висновку, пояснень судово-медичного експерта ОСОБА_14 , наслідком отримання вищевказаної травми є оніміння ніг та не відчуття потерпілим нижньої частини тіла. Саме дані симптоми відмічалися у ОСОБА_9 одразу після його падіння на ліжко від дій ОСОБА_7 , про що ствердили як сам потерпілий, так і свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .

Цими доказами спростовується як показання свідка ОСОБА_12 про те, що обвинувачений не кидав, а обережно поклав потерпілого на ліжко, так і показання самого обвинуваченого про те, що він підхопив падаючого біля дверей потерпілого та поклав на ліжко.

Вищевказаними показаннями потерпілого, свідків, самого обвинуваченого про обставини отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, та про те, що до конфлікту між обвинуваченим і потерпілим міг вільно пересуватися, висновком судово-медичної експертизи спростовується висунута захисником ОСОБА_7 версія про отримання ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень задовго до вказаного конфлікту під час тренувального бою.

Нічим не стверджене і пояснення спеціаліста ОСОБА_15 , на яке посилається захист, про можливість отримання потерпілим переломів хребта в результаті неправильного його транспортування та надання першої медичної допомоги. Крім того дана версія спростовується показаннями свідка ОСОБА_16 той показав, що підозра в наявності у потерпілого перелому хребта виникла одразу по прибуттю "швидкої допомоги" за викликом, тому йому було зафіксовано шийний відділ. Транспортувався він на твердій дошці.

Крім того, в силу ст. 71 КПК України пояснення спеціаліста носять консультативний характер і не можуть спростувати висновок судово-медичної експертизи.

Обставини заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень судом з`ясовано повно та об`єктивно. Всі докази, якими обґрунтовано вирок, зібрано з дотриманням вимог кримінального-процесуального закону. Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ст. 128 КК України, як необережне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, оскільки кидаючи з достатньо значною силою із прискоренням ОСОБА_9 на ліжко з дерев`яними бильцями, обвинувачений хоча і не передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння: внаслідок удару того потилицею об бильце потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, однак повинен був і міг їх передбачити. Тому дії ОСОБА_7 характеризуються необережною виною. В той час, як при юридичному казусі така вина відсутня. Твердження захисника про наявність в діях обвинуваченого такого казусу є голослівним.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і перевиховання.

Крім того, ст. 75 КК України передбачає звільнення з випробуванням від відбування вже призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, обмеження волі тощо якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, суд дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. При цьому мотиви такого рішення суд повинен вказати у своєму вироку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 8 місяців обмеження волі, суд хоча й вказав у вироку про врахування ним ступеню суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, його наслідків, однак фактично не врахував цього.

Зовсім не навів мотивів рішення про можливість виправлення обвинуваченого при звільненні його від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, яке призначене ОСОБА_7 , не відповідає вчиненому злочину та його наслідкам і є явно несправедливим за своєю м`якістю.

Тому вирок щодо ОСОБА_7 підлягає до скасування з постановленням апеляційним судом нового вироку.

При цьому апеляційний суд у відповідності з ст. 65 КК України враховує, що вчинений обвинуваченим злочин є невеликої тяжкості, особу винного - ОСОБА_7 раніше не судимий, однак за місцем проживання характеризується посередньо, ніде не працює.

Крім того, суд бере до уваги, що у скоєному обвинувачений не признався та не розкаявся, збитки від злочину не відшкодував, тяжкість наслідків від його дій: потерпілий став інвалідом 1 групи, у нього порушені функції органів тазу, він прикутий до інвалідного візка та не може самостійно себе обслуговувати. В результаті цього змінився весь життєвий уклад ОСОБА_9 .

Тому, з врахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_7 від покарання з випробуванням і вважає, що реальне відбування даним обвинуваченим покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

В частині вирішення питання про запобіжний захід вирок слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 414 КК України, апеляційний суд -

з а с у д и в :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ст. 128 КК України покарання у виді 1 (одного) року 8 (восьми) місяців обмеження волі.

В решті вирок першої інстанції залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: