УХВАЛА

Іменем України

10 липня
2007 року м.
Львів

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у
відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, в складі:

головуючого - Перетятька В.О.,

суддів -
Голубицького С.С., Макарова Ю.М.,

за участю :
прокурора - Василик Ю.М.,

захисника-адвоката
- ОСОБА_1,

засудженої -
ОСОБА_2,

розглянувши
кримінальну справу за апеляціями засудженої та її захисника-адвоката ОСОБА_1 на
вирок Залізничного районного суду м.Львова від 20 квітня 2007 року, яким

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку с.Пятничани Жидачівського району Львівської області,
мешканку м.Львова, українку, громадянку України, з неповною середньою освітою,
розлучену, маючу на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючу, раніше не
судиму,

визнано винною і засуджено :

·
за ч. 1 ст. 115 КК України - до семи років позбавлення
волі;

·
за ч.2 ст.342 КК України - до одного року позбавлення
волі.

Головуючий у
першій інстанції -ГрищукВ.О. Справа
№ 11-а-617/2007

Доповідач -
Голубицький С. С Категорія
- ч. 1 ст. 115 КК

На підставі
ст.70 КК України,
шляхом поглинення
менш суворого покарання більш
суворим, ОСОБА_2 остаточно визначено покарання у вигляді семи років позбавлення
волі.

Вирішено питання
з речовими доказами.

За вироком
ПІКУЛУ визнано винною і засуджено за те, що вона біля 4-ої години ранку 6
серпня 2006 року в квартирі АДРЕСА_1, на грунті особистих неприязних стосунків
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння умисно нанесла своєму співмешканцю
ОСОБА_3 удар ножем в серце і заподіяла йому смерть.

Біля 4 год.
30. хв. після прибуття на місце події працівників слідчо-оперативної групи
Залізничного РВ УМВСУ м.Львова вона вчинила їм опір, заважала виконувати свої
службові обов'язки, шарпала їх за одяг, умисно нанесла удар міліціонеру
ОСОБА_4, та намагалась ударити міліціонера ОСОБА_5, після чого була затримана.

В своїй апеляції адвокат ОСОБА_1 вказує, що вважає вирок
незаконним і необгрунтованим через невідповідність наведених у ньому висновків
фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону та
невідповідності призначеного покарання тяжкості скоєного злочину і особі
засудженої. Зокрема, суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_3 перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння перед його вбивством наносив удари засудженій, що
підтверджується висновком судово-медичної експертизи, а також те, що ОСОБА_2не
мала умислу на позбавлення життя ОСОБА_6 і нанесла йому удар в серце випадково,
а тому, на його думку, ці її дії слід правильно кваліфікувати по ч.1 ст.119 КК
України, як вбивство через необережність. В той же час кваліфікація дій ОСОБА_2
по ч.2 ст.342 КК України ним не оспорюється. Виходячи із наведеного просить
апеляційний суд вирок відносно ОСОБА_2 змінити, перекваліфікувати дії
засудженої з ч. 1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 того ж КК.

Засуджена ОСОБА_2у своїй апеляції вказує, що не мала намірів убивати
ОСОБА_3 і удар ножем в серце нанесла йому через необережність, а тому не
погоджується із кваліфікацією її дій в цій частині за ч.1 ст.115 КК України і просить
апеляційний суд даний вирок скасувати та направити справу на новий судовий
розгляд.

Колегія суддів,
заслухавши доповідь судді Голубицького С.С.
про обставини справи, зміст вироку суду і зміст апеляційних скарг, вислухавши
виступи засудженої і її захисника-адвоката ОСОБА_1 в підтримку поданих

апеляцій, думку
прокурора про їх відхилення і залишення вироку без змін, розглянувши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляцій приходить до висновку, що апеляції не
підлягають задоволенню із наступних підстав.

Суд першої інстанції у повному об'ємі дослідив зібрані докази по справі та
правильно встановив фактичні обставини справи.

Наведені в апеляціях адвоката і засудженої доводи про її необережне
вбивство ОСОБА_3 належним чином перевірялися місцевим судом у судовому
засіданні і не знайшли свого підтвердження, про що суд вмотивовано вказав у
своєму вироку.

Як видно із показів ОСОБА_2 в суді, необережність заподіяння смерті ОСОБА_3
вона пояснює тим, що під час сварки із останнім тримала кухонний ніж в правій руці,
на рівні пояса, вістрям вперед. В ході сварки ОСОБА_3 накинувся на неї і через
необережність сам смертельно поранився об цей ніж. Умисного удару ножем вона
йому не наносила (а.с.338-339).

Згідно висновку судово-медичного експерта (а.с.140-146),
смерть ОСОБА_3 настала внаслідок проникаючого колено-різаного пошкодження
грудної клітки зліва, з пораненням стінки правого шлуночка серця, яке
ускладнилось гострою кровотечою і смертю.

Допитаний в суді судово-медичний експерт Райко О.І. (а.с.346) пояснив, що з
врахуванням характеру даного тілесного ушкодження, той механізм його
спричинення на який вказувала ОСОБА_2 не міг мати місце, поскільки для його
заподіяння необхідно було тримати ніж на рівні грудей, і для здійснення
пошкодження серця необхідно було прикласти певні зусилля, щоб здійснити
проникнення ножа і пошкодити не лише поверхневі тканини, але й самий м'яз
серця. ОСОБА_3 не міг отримати такі тілесні ушкодження сам, наткнувшись на ніж.
В даному випадку мав місце поступальний рух руки з ножем в напрямку серця.

Відповідно до висновку стаціонарної комісійної
судово-психіатричної експертизи (а.с.166-168), ОСОБА_2психічним захворюванням
не страждає, виявляє ознаки дисоціативного розладу особистості з конверсійними
розладами, що не позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. В період інкримінованих дій психічним захворюванням не
страждала, не перебувала у стані тимчасового хворобливого розладу психічної
діяльності, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За висновком
амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи (а.с.170-171), ОСОБА_2
на момент інкримінованих їй дій у стані фізіологічного афекту не перебувала, а
також не перебувала і в іншому емоційному стані /стрес, фрустрація/, який-би
міг суттєво вплинути на її свідомість та діяльність.

Вказані
обставини вказують на свідоме, умисне нанесення удару ножем ОСОБА_2 в ділянку
серця ОСОБА_3, що перебуває у прямому причинно-наслідковому зв'язку із його
смертю.

Не може погодитись колегія і із ствердженнями адвоката в підтвердження
своїх доводів про те, що в настанні трагічних наслідків сварки сприяло побиття
ОСОБА_2 вбитим ОСОБА_3, поскільки із матеріалів справи вбачається, що в ніч
вбивства в ході сварки вони обоюдно
ображали одне одного і наносили удари, що підтверджується висновком
судово-медичного експерта про наявність на тілі ОСОБА_3 тілесних ушкоджень у
вигляді колото-різаних ран, саден та крововиливів, які утворились прижиттєво
незадовго до настання смерті.

З врахуванням цих обставин і висновку судово-психіатричної
експертизи про те, що в момент скоєння вбивства ОСОБА_3 засуджена могла
усвідомлювати свої дії та керувати ними дані ствердження адвоката в апеляції
апеляційний суд визнає надуманими.

Викладене дає підстави колегії суддів зробити висновок про те, що наведені
у вироку місцевого суду висновки відповідають фактичним обставинам справи і дії
засудженої в цій частині правильно кваліфіковані судом по ч.1 ст. 115 КК
України.

Що стосується призначеного ОСОБА_2 покарання, то як видно із вироку,
незважаючи на її негативну характеристику і вчинення злочину в стані
алкогольного сп'яніння, за скоєне вбивство суд призначив їй мінімальну міру
покарання передбачану санкцією ч.1 ст. 115 КК України - у вигляді семи років
позбавлення волі, і при складанні покарань за сукупністю злочинів обрав принцип
поглинення менш суворого покарання більш суворим.

З огляду на це, приймаючи до уваги особливу тяжкість
скоєного нею злочину та його наслідки, призначення засудженій за сукупністю
злочинів остаточного покарання у вигляді семи років позбавлення волі не можна
визнати явно суворим і несправедливим, таким, що не відповідає її особі і
тяжкості скоєного.

Таким
чином наведені в апеляціях ОСОБА_2 та її захисника-адвоката ОСОБА_1 доводи про
незаконність вироку, невідповідність викладених у ньому висновків фактичним
обставинам справи, неправильне застосування закону та невідповідність
призначеного засудженій покарання із викладених мотивів судова колегія
знаходить безпідставними, а тому залишає вирок суду першої інстанції без зміни,
а подані апеляції- без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 366, 377 КПК України колегія
суддів -

ухвалила:

Вирок
Залізничного районного суду м.Львова від 20 квітня 2007 року яким ОСОБА_2 було
визнано винною і засуджено по ч.1 ст.115, ч.2 ст.342 КК України - залишити без
зміни, а апеляцію засудженої і її захисника-адвоката ОСОБА_1 - без задоволення.

Ухвала набуває
законної сили негайно
і може бути
оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом шести місяців з дня її проголошення.