Справа № 462/2492/14-к

У Х В А Л А

15 квітня 2014 року слідчий суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові клопотання слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене із старшим прокурором прокуратури Залізничного району м.Львова ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000001 про арешт майна,

встановив:

Слідчий СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_3 11.04.2014 року звернувся в суд з клопотанням про накладення арешту у вигляді обмеження права відчужувати нерухоме майно ОСОБА_5 , а саме: земельну ділянку площею 0,3494 га ( кадастровий номер № :06:018:0128), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення лазні-пральні площею 543,7 кв.м, що позначені на плані літерами А-1 та А1 та котельні площею 134,3 кв.м. під літерою Б-1, що розташовані по АДРЕСА_1 . Подане клопотання слідчий мотивує тим, що вказані об`єкти нерухомого майна набуті ОСОБА_5 злочинним шляхом внаслідок скоєння кримінального правопорушення і являються предметом кримінального правопорушення та що накладення арешту на це майно необхідне з метою досягнення завдання кримінального провадження, забезпечення належного зберігання речового доказу та унеможливлення його відчуження чи втрати, а також з метою забезпечення можливого вироку суду в частині конфіскації майна, заявлених цивільних позовів та відшкодування збитків, завданих протиправною діяльністю. Також зазначає, що незастосування заборони розпоряджатись вказаними земельною ділянкою та нежитловими приміщеннями (лазні-пральні, котельні) може призвести до їх зникнення, відчуження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, оскільки ОСОБА_5 намагається реалізувати вищевказані об`єкти нерухомого майна іншим особам.

Дане клопотання можливо розглянути в порядку ч.2 ст.172 КПК України, тобто без повідомлення власника майна, оскільки це необхідно з метою забезпечення арешту майна.

Заслухавши пояснення слідчого, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вважаю, що клопотання до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0000001, 22.01.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, кваліфіковане за ч.3 ст.190 КК України.

Згідно матеріалів клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 в період часу з березня по грудень 2007 року, шляхом обману заволоділа коштами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у розмірі 6395000 грн.

Як вбачається із державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 969551, власником земельної ділянки площею 0,3494 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 .

Згідно даних інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.02.2014 року ОСОБА_5 також являється власником нежитлового приміщення (котельні) площею 134,3 кв.м під літ. Б-1 та нежитлового приміщення під літ. А-1 та А1 (будівля лазні-пральні).

Встановлено, що в даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 12.03.2014 року вже було накладено арешт у вигляді заборони

розпоряджатись вказаними земельною ділянкою та нежитловими приміщеннями, які перебувають у власності ОСОБА_5 , однак, ухвалою слідчого судді від 31.03.2014 року в порядку ст.174 ПК України такий арешт скасовано, в тому числі з мотивів того, що ОСОБА_5 не оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Між тим, у судовому засіданні слідчий пояснив, що і на час розгляду даного клопотання про арешт майна власнику майна ОСОБА_5 не оголошено підозри у вчиненні кримінального правопорушення, її процесуальний статус у кримінальному провадженні досі не визначено.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння і перебувають у нього або інших фізичних або юридичних осіб, з метою можливої конфіскації майна або цивільного позову.

З аналізу вищевказаних норм КПК України слідує, що арешт може бути накладений на майно чітко визначеного кола осіб, до яких зокрема відносяться підозрюваний, обвинувачений або особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Зазначений перелік осіб є вичерпаний, та розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається із роз`яснень, даних Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст.276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

За таких обставин, беручи до уваги, що станом на сьогоднішній день власнику майна ОСОБА_5 не оголошено про підозру у вчинені кримінального правопорушення в межах кримінального провадження № 0000001, вважаю, що вона не є особою, в розумінні положень ст.170 КПК України, на майно якої може бути накладено арешт, а відтак, клопотання про арешт майна є передчасним і на даний час відсутні правові підстави для накладення арешту на майно ОСОБА_5 .

З огляду на викладене, слід також зауважити, що вимоги щодо учасників кримінального провадження, на майно яких може бути накладено арешт, поширюють свою дію і на випадки, коли клопотання про арешт стосується майна, яке було тимчасово вилучене. Таким чином, не можуть братись до уваги доводи сторони обвинувачення, що вказані земельна ділянка та нежитлові приміщення, які належать ОСОБА_5 , набуті останньою внаслідок скоєння кримінального правопорушення та являються предметом кримінального правопорушення, а відтак, є тимчасово вилученим майном, речовими доказами, чому арешт на це майно може бути накладено згідно ч.2 ст.170 КПК України не залежно від винуватості та процесуального статусу його власника, оскільки такі твердження не спростовують вищенаведених висновків суду, є безпідставними і не грунтуються на законі.

Виходячи з наведеного, вважаю, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, -

ухвалив:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосереднього до апеляційного суду Львівської області.

Слідчий суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Слідчий суддя: ОСОБА_1