У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Школярова В.Ф., Філатова В.М.,

за участю
прокурора

Колесніченка О.В.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Києві 12 лютого 2008
року кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи
судом першої інстанції, на вирок Первомайського районного суду Автономної
Республіки Крим від 11 травня 2006 р. стосовно ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

вказаним вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, судимого 24.06.2002
р. Первомайським районним судом АР Крим за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки
позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2
роки, -

засуджено за ч. 3
ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на три роки шість місяців.

У апеляційному
порядку справа не переглядалась.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано
винним і засуджено за те, що він протягом березня 2003 р. у с. Первомайське АР
Крим неодноразово за попередньою змовою групою осіб вчиняв крадіжки чужого
майна з проникненням у приміщення.

У касаційному поданні прокурор
ставить питання про необгрунтованість
призначеного покарання за сукупністю вироків у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону.
При цьому прокурор посилається на ст. 66 Конвенції «Про правову допомогу та
правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» від 22 січня 1993 року. Прокурор просить
вирок стосовно ОСОБА_1 змінити і виключити з нього ст. 71 КК України у частині
приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком
Первомайського районного суду АР Крим від 24 червня 2002 р.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який підтримав касаційне подання,
перевіривши матеріали справи та доводи касаційного подання, колегія
суддів вважає, що подання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 9 Конституції
України ст. 19 Закону України “Про міжнародні
договори України” чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України,
і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Статтею 14 Європейської конвенції
про видачу правопорушників, 1957 року, ратифікованої Верховною Радою України
Законом України від 16 січня 1998 року № 43/98-ВР, передбачено, що видана особа
не може переслідуватися та засуджуватися ні за яке правопорушення, вчинене до
її видачі, крім правопорушення, за яке вона була видана.

Як убачається з матеріалів справи,
19 липня 2003 року щодо ОСОБА_1 та інших осіб було порушено
кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України
(а. с. 1).

У ході досудового слідства ОСОБА_1
з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин втік з постійного місця
проживання.

За результатами розшуку ОСОБА_1
було затримано 22 червня 2005 року у м. Краснодар Російської Федерації.

На запит МВС України про видачу
ОСОБА_1 для притягнення його до кримінальної відповідальності за пред'явленим
обвинуваченням Генеральною прокуратурою Російської Федерації було прийнято
рішення про видачу ОСОБА_1 для притягнення його до кримінальної
відповідальності за крадіжку при обтяжуючих обставинах і залишено без
задоволення вимоги про видачу ОСОБА_1 у частині інкримінування йому
кваліфікуючої ознаки - повторність, у зв'язку з тим, що така в російському
кримінальному законодавстві відсутня.

Проте зазначені вимоги залишилися
поза увагою суду, який не перевірив умови видачі ОСОБА_1, стосовно якого
питання про приєднання йому невідбутої частини покарання за попереднім вироком
не ставилось.

Так, вироком Первомайського
районного суду Автономної республіки Крим від 11 травня 2006 року до ОСОБА_1
застосовано ст. 71 КК України, на підставі якої до призначеного покарання за ч.
3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки 1 місяць
частково приєднано 5 місяців позбавлення волі - невідбутого покарання за
вироком від 24 червня 2002 року, чим суд порушив вимоги ст. 14 Європейської конвенції
про видачу правопорушників та вийшов за межі домовленості між Російською
Федерацією й Україною.

За таких обставин, з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 397 КПК України касаційне подання підлягає задоволенню, а вирок
щодо ОСОБА_1 у частині приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Первомайського районного суду АР
Крим від 24 червня 2002 року зміні.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційне подання прокурора задовольнити, а вирок
Первомайського районного суду Автономної Республіки Крим від 11 травня 2006
року стосовно ОСОБА_1 змінити.

Виключити з вироку Первомайського районного суду
Автономної республіки Крим від 11 травня 2006 року посилання на ст. 71 КК
України у частині приєднання до призначеного покарання у виді позбавлення волі
строком на три роки 1 місяць невідбутого покарання за вироком Первомайського
районного суду Автономної Республіки Крим від 24 червня 2002 року у виді
позбавлення волі строком на 5 місяців. Вважати
ОСОБА_1 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі
строком на три роки 1 місяць.

В решті вирок залишити без змін.

Судді:

Присяжнюк Т.І. Школяров В.Ф. Філатов В.М.