Справа № 606/721/15-к
і м е н е м У к р а ї н и
23 квітня 2015 року м.Теребовля
Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої: судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, несудимого, інваліда ІІІ групи
за ч.2 ст.240 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 , не маючи спеціального дозволу на роботу з видобутку корисних копалин загальнодержавного значення, порушуючи вимоги ст.16 Кодексу України про надра, Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», відповідно до яких діяльність щодо користування надрами підлягає ліцензуванню, тобто наданні спеціальних дозволів (ліцензій) на користування ділянкою надр з відповідною метою спеціалізованим підприємствам, установам і організаціям, а також громадянам, які мають відповідну кваліфікацію, матеріально-технічні та економічні можливості для користування надрами, в період з 9 березня 2015 року по 11 березня 2015 року біля 15 год., умисно, з корисливих мотивів, за допомогою знарядь для видобування корисних копалин, а саме: молотка та збойка, із родовища пісковику, що поза межами с.Застіноче Теребовлянського району Тернопільської області, незаконно видобув пісковик, котрий віднесено до корисних копалин загальнодержавного значення, в обсязі 6 кубічних метрів.
Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.240 КК України, тобто незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.
Під час досудового розслідування 31 березня 2015 року між старшим прокурором прокуратури Теребовлянського району ОСОБА_3 та ОСОБА_4 досягнуто угоди про визнання винуватості.
За змістом цієї угоди ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, сприяти розслідуванню кримінального провадження у з`ясуванні обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення.
Відповідно до зазначеної угоди сторони погодились на призначення ОСОБА_4 покарання за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, із застосуванням ст.69 цього Кодексу, у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн.
Згідно із вказаною угодою ОСОБА_4 погодився на призначення йому покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн., та зрозумів обмеження свого права на оскарження вироку суду, яке передбачене п.1 ч.4 ст.394, п.1 ч.3 ст.424 КПК України. Крім того, ОСОБА_4 погодився із іншими умовами, викладеними в угоді про визнання винуватості від 31 березня 2015 року, в тому числі із наслідками невиконання угоди.
При затвердженні угоди суд враховує відповідність її вимогам ч.4 ст.469, 470, 472, 474 КПК України.
Крім того, суд вважає, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, оскільки підтверджено обвинуваченим ОСОБА_4 у судовому засіданні, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб.
Також суд вважає, що погоджене прокурором та обвинуваченим покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченими ст.65 КК України.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття, сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до ч.2 ст.66 КК України суд визнає такими, що пом`якшують покарання, наступні обставини: невеликий розмір видобутих корисних копалин загальнодержавного значення, а також те, що обвинувачений є інвалідом ІІІ групи.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, немає.
Аналізуючи в сукупності наведені обставини, що помякшують покарання ОСОБА_4 враховуючи його особу, який позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, суд визнає ці обставини та дані про його особу такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на помякшення покарання, а тому із урахуванням вимог ст.69 КК України вважає призначити йому основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини другої статті 240 КК України, у виді штрафу.
Таким чином, вивчивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, а взяті на себе обвинуваченим зобов`язання можуть бути реально виконані, встановивши, що угода про визнання винуватості відповідає вимогам КПК та КК України, а підстави для відмови у затвердженні угоди відсутні, заслухавши думку прокурора та обвинуваченого, роз`яснивши обвинуваченому наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, суд затверджує угоду про визнання винуватості, укладену між сторонами кримінального провадження 31 березня 2015 року та ухвалює обвинувальний вирок.
Керуючись ст. 370,371,373-375 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, та призначити йому покарання:
за ч.2 ст.240 КК України із застосуванням ст.69 цього Кодексу штраф у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1020 грн.
Речові докази у провадженні: молоток та збойок, які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Теребовлянського РВ Управління МВС України в Тернопільській області, конфіскувати.
Речові докази у провадженні: 6 кубічних метрів пісковику, які зберігаються на території майданчику для зберігання транспортних засобів Теребовлянського РВ Управління МВС України в Тернопільській області, передати у дохід держави.
На вирок може бути апеляцію до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.