Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа №483/126/15-к
Провадження № 1-кп/483/37/2015
У Х В А Л А
07 травня 2015 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

особи за клопотанням якої здійснюється судове провадження ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про визнання доказів недопустимими,
В С Т А Н О В И В :
07 травня 2015 року в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України захисником адвокатом ОСОБА_4 заявлено клопотання про визнання доказів недопустимими.
Мотивуючи клопотання захисник адвокат ОСОБА_4 зазначив, що обвинувальний акт від 21.01.2015 року наданий до суду ним не отримувався, а ОСОБА_5 взагалі не вручався обвинувальний акт стосовно її чоловіка, що є порушенням п.3 ч.4 ст.291 КПК України. Крім цього, зазначив, що органи розслідування не завершивши досудове розслідування передали до суду інший обвинувальний акт та реєстр матеріалів, який захиснику ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не вручався. Посилаючись на ч.2 ст.89 КПК України зазначив, що суд не має права прийняти в якості доказів обвинувальний акт від 21.01.2015 року та реєстр матеріалів розслідування №0000202, покази свідків, які лягли в основу обвинувачення, документи, експертизи в матеріалах кримінального провадження.
Особа за клопотанням якої здійснюється судове провадження ОСОБА_5 клопотання підтримала.

Прокурор в судовому засіданні проти клопотання заперечив зазначивши, що обвинувальний акт це процесуальний документ, а не доказ.
Вислухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов наступного.
Відповідно до глави 24 параграф 1 КПК України, однією з форм закінчення досудового розслідування п.3 ч.2 ст.283 КПК України є звернення до суду з обвинувальним актом, який складається у відповідності до вимог ст.291 КПК України.
Так, 28.01.2015 року до Очаківського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.286 КК України внесений в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000202 від 17.07.2014 року стосовно ОСОБА_6 з реєстром матеріалів досудового розслідування, розпискою захисника ОСОБА_4 про отримання копії обвинувального акту та заявою ОСОБА_5 про передачу матеріалів кримінального провадження до суду для реабілітації свого чоловіка ОСОБА_6 .
Відповідно до ст.293 КПК України, одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Як було встановлено в судовому засіданні 06.04.2015 року вручений захиснику ОСОБА_4 обвинувальний акт про кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.286 КК України стосовно ОСОБА_6 не відповідає обвинувальному акту направленому до суду. Прокурором ОСОБА_7 така невідповідність була пояснена, як технічна помилка.
Так, 06.04.2015 року судом було оголошено в судовому засіданні перерву для надання можливості прокурору виконати вимоги передбачені ст.293 КПК України.
З огляду на що, суд не приймає до уваги та оцінює критично твердження адвоката ОСОБА_4 з приводу того, що досудове розслідування не було завершене.
Крім цього, не заслуговують на увагу та є необгрунтованими і твердження адвоката ОСОБА_4 з приводу невручення обвинувального акту ОСОБА_5 на стадії досудового розслідування виходячи з наступного.
Як пояснив в судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 , статус ОСОБА_5 на досудовому розслідуванні визначений не був. Дії органів досудового розслідування на стадії досудового розслідування він не оскаржував мотивуючи це таким способом захисту та правом в суді про це заявляти.
Так, в судовому засіданні 06.04.2015 року було встановлено та прокурором не заперечувалось, що процесуальний статус ОСОБА_5 під час досудового розслідування не було встановлено.
Забезпечуючи можливість участі в процесі ОСОБА_5 та враховуючи її заяву від 14.01.2015 року про передачу матеріалів кримінального провадження до суду для реабілітації свого чоловіка ОСОБА_6 , суд керуючись п.26 ст.3 КПК України, ухвалою від 06.04.2015 року допустив ОСОБА_5 до участі у справі, як особа за клопотанням якої здійснюється судове провадження та оголосив в судовому засіданні перерву для виконання прокурором вимог передбачених ст.293 КПК України, щодо вручення останній копії обвинувального акту та реєстру матеріалів стосовно її чоловіка ОСОБА_6 .
Крім цього, слід зазначити, що 23.03.2015 року за клопотання захисника ОСОБА_4 йому була надана можливість ознайомитись з матеріалами судового провадження. Під час підготовчого судового засідання 23.03.2015 року захисник-адвокат ОСОБА_4 клопотань з приводу невідповідності обвинувального акту чи неможливості призначення судового розгляду на підставі наданого до суду обвинувального акту не заявляв.
Вирішуючи клопотання адвоката ОСОБА_4 в частині неприйняття в якості доказів та визнання недопустимими обвинувального акту від 21.01.2015 року та реєстр матеріалів розслідування №0000202, покази свідків, які лягли в основу обвинувачення, документи, експертизи в матеріалах кримінального провадження суд дійшов наступного.
Як зазначалось вище, звернення до суду з обвинувальним актом є однією з форм закінчення досудового розслідування. Тобто, обвинувальний акт - це кримінальний процесуальний акт, в якому відображається рішення слідчого, затверджене прокурором, чи самого прокурора про закінчення досудового розслідування і переведення обвинувачення до суду.
Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що оскільки обвинувальний акт не є доказом то він не може бути визнаний недопустимим.
Відповідно до ч.1, 2 ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Оскільки, в судовому засіданні проводяться підготовчі дії і головуючим не було оголошено про початок судового розгляду в розумінні ч.1 ст.347 КПК України, не допитано свідків, експерта, не досліджено жодного письмового доказу сторін, як обвинувачення так і захисту, суд позбавлений можливості виконати вимоги ч.1, 2 ст.89 КПК України.
Крім цього, суд констатує, що сторони не позбавлені можливості реалізувати свої права передбачені ч.3 ст.89 КПК України під час судового розгляду.
Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що клопотання адвоката ОСОБА_4 з приводу визнання недопустимими всіх доказів обвинувачення, які зібрані в рамках кримінального провадження №0000202 від 17.07.2014 року є передчасним.
Керуючись ст.350 ст.392 КПК України суд -
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про визнання недопустимими обвинувального акту від 21.01.2015 року та реєстр матеріалів розслідування №0000202 та всіх доказів обвинувачення, які зібрані в рамках кримінального провадження №0000202 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.07.2014 року відмовити.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.
Головуючий