№ 5-787ск14
П О С Т А Н О В А

27 квітня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_3, розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 7 листопада 2013 року,

в с т а н о в и в:

у касаційній скарзі засуджений порушує питання про незаконність вказаних судових рішень, строк на касаційне оскарження яких відновлено ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 26 березня 2015 року.

В силу ч. 2 ст. 387 КПК України 1960 року, зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам ст. 350 КПК України 1960 року, відповідно до якої в скарзі, крім іншого, зазначаються вказівки на те, у чому полягає незаконність судових рішень, доводи на обґрунтування такої позиції, а також конкретне прохання з урахуванням того, яке рішення може ухвалити суд касаційної інстанції.

Скаржник має вказати на конкретні істотні порушення закону, що є підставами для скасування чи зміни судових рішень, які, на його думку, допущені судом першої та апеляційної інстанцій при постановленні цих рішень, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року, підставами для скасування вказаних судових рішень касаційним судом є лише істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 КПК України 1960 року), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК України 1960 року) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 КПК України 1960 року).

Однак, касаційна скарга не відповідає вимогам процесуального закону, оскільки засуджений не наводить конкретних порушень закону, допущених судами першої та апеляційної інстанцій, які відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року є підставами для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень з огляду на положення статей 370-372 цього Кодексу. Натомість засуджений, по суті вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, що згідно з ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року не є предметом перевірки у касаційному порядку.

До того ж, засуджений, оскаржуючи також ухвалу апеляційного суду, належних обґрунтувань щодо незаконності чи необґрунтованості вказаного судового рішення у касаційній скарзі не наводить.

Крім того, касаційна скарга засудженого містить прохання, яке сформульоване без урахування положень ст. 396 КПК України 1960 року про те, яке рішення має право прийняти суд у результаті касаційного розгляду справи.

Згідно зі ст. 388 КПК України 1960 року, справа не витребовується, якщо скарга, відповідно до вимог статей 350, 398 КПК України 1960 року, не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Керуючись ст. 388 КПК України 1960 року та п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити засудженому ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи щодо нього для перевірки в касаційному порядку.

Відмова у витребуванні справи не перешкоджає витребуванню справи при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у цій постанові недоліків і якщо вона надійде в межах строку, визначеного статтею 386 КПК України 1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні справи (скаржником має бути підтверджено, що ним не пропущений цей місячний строк при повторному зверненні до суду).

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_3