Справа № 734/149/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/310/2015
Категорія - ст.185 ч.2 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000441, за апеляційною скаргою заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_7 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2015 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пірново Вишгородського району Київської області, українця, громадянина України, тимчасово безробітного, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-23 травня 2005 року вироком Ірпинського міського суду Київської області за ч. 1 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

-14 грудня 2005 року вироком Вишгородського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 122, ч.2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 01 червня 2011 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до 2 місяців 8 днів арешту;

-05 листопада 2012 року вироком Броварського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ст.72 КК України до 4 років 9 місяців 22 днів позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- 19 травня 2014 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.1 ст.70, ч.1 ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі п.»в» ст.1 Закону України « Про амністію у 2014 році» звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі. За вироком від 17 листопада 2014 року апеляційного суду м. Києва вказаний вирок від 19 травня 2014 Оболонського районного суду м. Києва в частині призначеного покарання скасований та призначене покарання за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.1 ст. 70, ч.1 ст.71 КК України у виді 5 років позбавлення волі,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2015 року ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, і йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком від 19 травня 2014 року Оболонського районного суду м. Києва, та остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Як встановив суд, близько 16 годині 9 липня 2014 року ОСОБА_9 зайшов до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » філії «Військторг» концерну „Військторгсервіс, розташованого в смт. Десна, вул. Рибалко, 1-Б Козелецького району Чернігівської області, з метою купівлі товарів. ОСОБА_9 , перебуваючи в магазині, побачив грошові кошти, що знаходилися в касовому апараті, та у нього виник умисел на викрадення цих грошових коштів. ОСОБА_9 , скориставшись відсутністю продавців, шляхом вільного доступу, зайшов за прилавок до касового апарату та таємно викрав із нього грошові кошти загальною сумою 1200 гривень, належні філії «Військторг» концерну «Військторгсервіс». Після цього ОСОБА_9 залишив приміщення магазину, отримавши реальну можливість розпоряджатися на свій розсуд викраденими грошовими коштами.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник прокурора Чернігівської області ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності вини, просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить постановити рішення, яким вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції та остаточно визначити покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України. Посилається на те, що при призначенні покарання суд першої інстанції застосував вимоги ст. 71 КК України, оскільки ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення після ухвалення вироку Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року при цьому не врахував, що 17.11.2014 року апеляційним судом м. Києва вищевказаний вирок скасовано та ухвалено новий вирок.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її з вказаних в ній підстав, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ніким, в тому числі і самим обвинуваченим, не оспорювались і, згідно ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

Як вбачається з матеріалів справи, як під час досудового слідства, так і в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_9 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, висловив щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

В суді першої інстанції кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за його згодою було розглянуто в порядку ст. 349 ч. З КПК України. При цьому судом було роз`яснено вимоги вказаної норми закону, а також наслідки щодо неможливості оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ст. 394 ч. 2 КПК України не може бути оскаржений вирок суду першої інстанції з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ст. 349 ч. З КПК України.

За встановлених у справі фактичних обставин дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за частиною 2 статті 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, суд виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання і відповідно до вимог ст. 65 КК України вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який задовільно характеризується за місцем проживання, обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини та щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочинові), активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Призначення покарання із застосуванням ст.71 КК України проводиться в разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, у такому випадку суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

За ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення, у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими у ст. 72 КК України.

Згідно з вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2015 року ОСОБА_9 скоїв кримінальне правопорушення 09 липня 2014 року.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 19 травня 2014 року вироком Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_9 був засуджений за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.1 ст.70, ч.1 ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі п.»в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Вироком апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року вирок Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 скасований тільки в частині призначеного йому покарання.

Призначено ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст.15, ч. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_9 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового складання не відбутого покарання, призначеного вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2014 року визначено ОСОБА_9 остаточно покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

У задоволенні клопотання ОСОБА_9 про звільнення його від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі п.в ст.1 Закону України „Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 р. відмовлено.

Доводи прокурора про те, що призначаючи остаточне покарання суд першої інстанції допустив неправильне застосування кримінального закону, а саме: обираючи остаточне покарання суд помилково, призначив покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, у той час, як вирок Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року скасовано та 17 листопада 2014 року апеляційним судом м. Києва ухвалено новий вирок відносно ОСОБА_9 , тому районний суд повинен був застосувати ст. 70 КК України та обрати покарання за сукупністю злочинів, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження і, зокрема, копії вироку апеляційного суду м. Києва, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року скасований тільки в частині призначеного ОСОБА_9 покарання, а формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, доказова база і кваліфікація дій ОСОБА_9 , встановлені вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року, залишились незмінні.

Таким чином, в даному випадку вироки Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року та апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року діють як єдиний документ, який набрав чинності 17 листопада 2014 року.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 „Про практику призначення судами кримінального покарання, за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбуття основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно застосував кримінальний закон, а саме призначив покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2015 року, щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4