Справа №1-113/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11
квітня 2007 року Знам"янський
міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі: головуючого судді- Попової
Н.І.,

при
секретарі- Зеленській
Т.В.,

з участю
прокурора- Головатого
М.Є.,

розглянувши
в порядку попереднього розгляду в місті Знам"янка кримінальну справу по
обвинуваченню ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.3нам"янка Кіровоградської
області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою,
одруженого, приватного підприємця, проживаючого в АДРЕСА_1, раніше не
судимого,-

у скоєнні злочинів, передбачених ч.І ст. 172 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1обвинувачується в тому, що він, будучи фізичною особою-підприємцем,
зареєстрованим державним реєстратором 7.06.2002 року, основним видом діяльності
якого являється виготовлення та реалізація меблів та являючись платником
податків та інших обов"язкових платежів, грубо порушив законодавство про
працю за наступних обставин:

ОСОБА_1, являючись приватним підприємцем, упродовж 2006 року - січня 2007
року здійснював підприємницьку діяльність у виді виготовлення та реалізації
меблів за адресою: м.3нам"янка, вул.Р.Люксембург (без номеру), з метою
отримання прибутку.

Здійснюючи підприємницьку діяльність, ОСОБА_1використовував труд найманих
працівників, а саме: ОСОБА_2
- з жовтня 2006 року по січень 2007 року,ОСОБА_3- з вересня 2006 року по
січень 2007 року, ОСОБА_4 - з листопада 2006 року по січень 2007 року, з якими
мав усну домовленість, згідно якої ОСОБА_2,ОСОБА_3та
ОСОБА_4 працювали у нього на виробництві на посаді столярів та отримували в
якості заробітної плати грошові кошти в розмірі близько 250 гривень за місяць,
при цьому вказані кошти отримували готівкою, видача коштів будь-якими
бухгалтерськими документами не фіксувалася.

При цьому, ОСОБА_1, в порушення вимог ст.23,24 Кодексу Законів про працю
України, трудові угоди в письмовій формі з ОСОБА_2,ОСОБА_3та ОСОБА_5 не укладав,
угоди в установленому законом порядку в органах державної служби зайнятості не
зареєстрував, відповідні записи про роботу у трудові книжки найманих
працівників не вносив.

Використовуючи труд ОСОБА_2,ОСОБА_3та
ОСОБА_5, ОСОБА_1грубо
порушив їх права, передбачені Конституцією та Законами України, заробітну плату
ОСОБА_2,ОСОБА_3та
ОСОБА_5, сплачував
меншу мінімальної, встановленої законодавством, відпусток не надавав,
відрахування у відповідні фонди соціального страхування не здійснював.

Використовуючи труд ОСОБА_2,ОСОБА_3та ОСОБА_5
та не оформивши з ними трудові відносини у встановленому законом порядку,
ОСОБА_1грубо порушив вимоги ст.ст.43,45,46 Конституції України, якими
передбачено право людини на належні, безпечні і здорові умови праці, на
заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, оплачувану щорічну відпустку,
право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної,
часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття
з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках,
передбачених законом, яке

гарантується
загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ і організацій, ст.ст.253-256 Кодексу
законів про працю України та ст.ст. 11,14 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких повинен
сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування
для фізичних осіб, працю яких використовує на умовах трудового договору, що є
гарантією отримання працівником державного пенсійного забезпечення за віком.

Таким.чином, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, використовуючи труд
найманих працівників ОСОБА_2,ОСОБА_3та
ОСОБА_5, та не
оформивши з ними трудові відносини у встановленому законом порядку, здійснив
грубе порушення законодавства про працю, а саме: вимог ст.ст.43,45,46
Конституції України, ст.ст.23, п.6 ч.І ст.24,48,253-256 Кодексу законів про
працю України, ст.ст. 11.14 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату
праці", п.2.14 "Інструкції про порядок ведення трудових книжок
працівників", затвердженої наказом Міністерства праці України від
29.07.1993 року №58, що спричинило порушення прав ОСОБА_2,ОСОБА_3та ОСОБА_5 на
отримання заробітної плати не нижчої від визначеної законом оплачувану щорічну
відпустку, соціальний захист, в тому числі отримання державного пенсійного
забезпечення за віком, тобто злочин, передбачений ч.І ст. 172 КК України.

Свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.І ст. 172 КК України
ОСОБА_1визнав повністю, і як в період досудового слідства так і в ході
попереднього розгляду розкаювався у вчиненому, активно сприяв розкриттю
злочину. Злочин, вчинений ним згідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої
тяжкості, крім того, раніше ОСОБА_1не засуджувався.

Суд, враховуючи вищевикладене, а також думку прокурора, те, що злочинне
діяння вчинене ОСОБА_1є злочином, який відноситься до категорії невеликої
тяжкості, що вину свою визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому і активно
сприяв розкриттю злочину, згоду ОСОБА_1на закриття кримінальної справи відносно
нього, суд вважає, що він може бути звільнений від кримінальної
відповідальності у зв'язку з дійовим каяттям.

Керуючись ст.
244, 248, ст.7 - 2 КПК України, ст.45 КК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, що обвинувачується в скоєнні злочину,
передбаченого ч.І ст. 172 КК України, від кримінальної відповідальності
звільнити у зв'язку з дійовим каяттям, а дану кримінальну справу закрити.

Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, що був
обраний відносно ОСОБА_1-відмінити.

На постанову протягом 7-ми діб з дня її винесення може бути
подана апеляція до апеляційного суду Кіровоградської області.