У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Коновалова В.М.,

суддів за участю прокурора
захисників та представника цивільного позивача

Скотаря А.М., ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5,

розглянувши
в судовому засіданні в м.Києві 29
листопада 2007 року кримінальну справу за касаційними скаргами засудженої
ОСОБА_1, захисників ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постановлені судові рішення
щодо засудженої ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

Вироком Солом”янського районного
суду м.Києва від 10 січня 2007 року засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше
не судиму,

-за ч.3
ст.191 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права займати
посади, пов”язані з організаційно-розпорядчими та
адміністративно-господарськими функціями строком на 3 роки;

-за ч.4
ст.191 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати
посади, пов”язані з організаційно-розпорядчими та
адміністративно-господарськими функціями строком на 3 роки;

-за ч.5
ст.191 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 5 років 6 місяців
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її особистою власністю, з
позбавленням права займати посади, пов”язані з організаційно-розпорядчими та
адміністративно-господарськими функціями строком на 3 роки;

-за ч.2
ст.366 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права займати
посади, пов”язані з організаційно-розпорядчими та
адміністративно-господарськими функціями строком на 3 роки, а на підставі ст.70
КК України за сукупністю злочинів остаточно на 5 років 6 місяців позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є її власністю, з позбавленням права
займати посади, пов”язані із організаційно-розпорядчими та
адміністративно-господарськими функціями строком на 3 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на
користь ТОВ „Інтергіпс” 23.997,50 грн. та „Інтергіпс-Україна” 5.136,83 грн.

Ухвалою апеляційного суду м.Києва
від 27 березня 2007 року з вироку виключено із пред”явленого ОСОБА_1 обвинувачення
за ст.191 КК України кваліфікуючу ознаку - привласнення чужого майна.

За наведених у вироку обставин
ОСОБА_1, працюючи ІНФОРМАЦІЯ_2, за сумісництвом ІНФОРМАЦІЯ_3 та виконуючи
функції касира, тобто будучи службовою особою, виконуючи організаційно-розпорядчи
та адміністративно-господарські функції в цих товариствах, використовуючи своє
службове становище всупереч інтересам служби, діючи з корисливих мотивів, в
період часу з лютого 2000 року по 20 лютого 2002 року склала підроблені
документи за допомогою бухгалтера ТОВ “Інтергіпс-Україна” ОСОБА_6 щодо оплати
ТОВ “Інтергіпс” витрат за придбання будівельних матеріалів у ТОВ “Мікс-С” на
суму 21.178,10 грн., і відомостей щодо реального отримання цих коштів
директором ТОВ “Інтергіпс” ОСОБА_7; без відома директора товариства ОСОБА_8
внесла неправдиві відомості до видаткового касового ордеру, авансового звіту та
до виписки з касової книги щодо відшкодування з каси ТОВ
“Інтергіпс-Україна” витрат на
відрядження менеджера цієї фірми ОСОБА_9 до Німеччини, і відомості щодо
реального отримання цих коштів останньої на суму 2.317,43 грн.; внесла
неправдиві відомості до видаткового касового ордеру, авансового звіту та до
виписки з касової книги щодо відшкодування з каси ТОВ “Інтергіпс-Україна”
витрат на відрядження-семінар ОСОБА_9 до Єгипту (м.Хургада) в сумі 2.819,40
грн., і відомості щодо реального отримання цих коштів, а також вчинила
аналогічні дії щодо себе, і таким чином заволоділа грошовими коштами зазначених
товариств на загальну суму 29.134,33 грн.

У касаційних скаргах:

засуджена ОСОБА_1 стверджує, що
справу сфабриковано, а всі документи, на яких будується обвинувачення,
виготовлені у 2004 році бухгалтером ОСОБА_6 після її звільнення. Функцій касира
вона ніколи не виконувала, готівку не мала і не розпоряджалась нею. Касовий
ордер № 346 не досліджувався почеркознавчою експертизою, хоча в ньому особистий
підпис ОСОБА_9 про отримання нею грошей за відрядження до Німеччини. В
матеріалах справи відсутній первинний видатковий касовий ордер № 25 на суму
2.819,40 грн., на який посилаються слідство і суд в обгрунтування її вини, а
знаходиться інший ордер № 25 на суму 2.675,40 грн., який з”явився в ході
досудового слідства. За змістом скарги у зв”язку із непричетністю до вчинення
злочинів, за які її засуджено, ОСОБА_1 просить скасувати постановлені судові
рішення і закрити справу за відсутністю в її діях складу злочину;

захисник ОСОБА_2 вважає, що
вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначених дій не доведена і обов”язки касира їй
вміняють безпідставно. Стверджує, що протокол судового засіданні підроблений, а
аудіозапис судового процесу зник. За змістом скарги захисник просить скасувати
постановлені щодо ОСОБА_1 судові рішення і закрити справу за відсутністю в її
діях складу злочину;

захисник ОСОБА_4 вважає
неправильною кваліфікацію дій ОСОБА_1 за різними частинами ст.191 КК України,
оскільки диспозицією ч.5 ст.191 КК України передбачено всі кваліфікуючи ознаки,
зазначені у ч.ч.1,2,3,4 даної норми закону. Розмір завданої шкоди необхідно
рахувати з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством
чинним на момент закінчення злочину, тобто станом на 20 лютого 2002 року (49,50
грн.), що в перерахунку становить 29.134,33 грн. і не є особливо великим
розміром. За змістом скарги просить змінити судові рішення, перекваліфікувати
дії ОСОБА_1 з ч.5 на ч.4 ст.191 КК України та призначити покарання, не
пов”язане із позбавленням волі;

захисник ОСОБА_3 зазначає, що
суд не усунув протиріччя в показаннях допитаних в судовому засіданні свідків,
не витребував з податкової інспекції декларації про дійсні доходи ТОВ
“Інтергіпс” та ТОВ “Інтергіпс-Україна”, не дав оцінку акту проведеної ревізії,
яка є незаконною, оскільки підписана директором ОСОБА_7, його дружиною та
сестрою дружини. Вважає, що всі документи підроблені бухгалтером ОСОБА_6 на
початку 2004 року за вказівкою директора ОСОБА_7 для порушення кримінальної
справи щодо ОСОБА_1 В матеріалах справи немає жодного протоколу огляду
вилучених документів, на яких будується обвинувачення. У приходному касовому
ордері № 25 неправильно зазначена сума 2.675,40 грн.; в ордері № 346 -
особистий підпис ОСОБА_9 за отримані гроші, але суд цьому не дав належної
оцінки і не провів почеркознавчої експертизи; в ордері № 452 підроблений підпис
ОСОБА_1, тобто був інший ордер, та підроблені документи щодо оплати ТОВ “Інтергіпс” витрат на
придбання будівельних матеріалів у ТОВ “Мікс-С” на суму 21.178,10 грн. Також
вважає неправильною кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.5 ст.191 КК України, а
призначене покарання надто суворим. За змістом касаційної скарги захисник
ОСОБА_3 просить закрити справу щодо ОСОБА_1 за відсутністю в її діях складу
злочину.

Заслухавши доповідача, захисників
ОСОБА_2, ОСОБА_3, які підтримали касаційні скарги, прокурора про залишення
судових рішень без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційних скарг, колегія суддів вважає, що ­­­­­­­­­­­­­­­­­­­касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню, а справа - направленню на нове розслідування
за таких підстав.

Постановлені по справі відносно
ОСОБА_1 вирок суду та ухвала апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а
справа - направленню на нове розслідування внаслідок того, що в порушення вимог
ст.22 КПК України органами досудового слідства та судом не вжито всіх
передбачених законом заходів для всебічного, повного та об”єктивного
дослідження обставин справи.

Так, органи досудового слідства
пред”явили ОСОБА_1 обвинувачення, а суд визнав її винною в тому, що вона
використовуючи своє службове становище головного бухгалтера та касира у вказаних товариствах, всупереч інтересам
служби, діючи з корисливих мотивів, вчинила службову підробку, внісши до
видаткових касових ордерів завідомо неправдиві відомості за допомогою
бухгалтера ОСОБА_6 та з їх використанням заволоділа грошовими коштами
зазначених товариств.

Разом з тим, як свідчать матеріали
справи, питання про те чи була ОСОБА_1 касиром, залишилось не з”ясованим.

Органи досудового слідства в
обвинувальному висновку, а суд у вироку не навів доказів, на підставі яких вони
дійшли висновку про визнання ОСОБА_1 касиром.

Більш того, із наказів №24 від 1
квітня 1997 року (т.1 а.с.109), №1 від 1 листопада 2000 року (т.1 а.с.110), №1
від 1 січня 2001 року (т.1 а.с.112) вбачається, що ОСОБА_1 обіймала посаду
тільки головного бухгалтера ТОВ “Інтергіпс” та за сумісництвом головного
бухгалтера ТОВ “Укргіпс-Україна” і ТОВ “Укрпрофіль”.

Навіть у статутах зазначених товариств немає переліку основних обов”язків
головного бухгалтера цих товариств.

Органи досудового слідства в
обвинувальному висновку і суд у вироку не дали оцінки затвердженим статутам
загальними зборами учасників товариств про відсутність переліку основних
обов”язків ОСОБА_1, а також не перевірили на підставі яких конкретно
повноважень і які саме обов”язки виконувала ОСОБА_1, які б давали підстави
визнавати її касиром.

Свідок ОСОБА_7 - директор і власник
названих фірм, не зміг довести на досудовому слідстві і в судовому засіданні
факту того, що ОСОБА_1 виконувала обов”язки касира і мала доступ до готівкових
коштів.

Він визнав, що заробітну плату працівникам фірм видавав особисто, як і
готівку для повсякденних потреб для своїх підлеглих під звіт. Лише у нього
одного на фірмі був сейф для зберігання коштів і їх обіг вівся ним особисто та
за допомогою менеджера ОСОБА_9, яка працювала з готівкою.

В свою чергу лише повідомлення від
28 жовтня 2004 року свідчить про те, що штатна одиниця касира у названих
товариствах відсутня і за період з лютого 2000 року по лютий 2002 року ці
функції виконувала головний бухгалтер ОСОБА_1
(т.1 а.с.128).

Вказане повідомлення про покладення на ОСОБА_1 обов”язків касира без наказу
по товариствах не дає підстав для визнання її таковою.

Для усунення даних недоліків органам досудового слідства потрібно більш
ретельно допитати ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інших осіб із числа працівників
товариств, в яких працювала головним бухгалтером ОСОБА_1 (т.1 а.с.128).

Органами досудового слідства ОСОБА_1
пред”явлено обвинувачення, а судом
визнано винною у заволодінні чужим майном шляхом вилучення з каси ТОВ
“Інтергіпс” грошових коштів, які були нібито отримані ТОВ “Мікс-С” від ТОВ
“Інтергіпс” за поставлені будівельні матеріали; витрат ТОВ “Інтергіпс-Україна”
на відрядження менеджера ОСОБА_9 до Німеччини;
витрат ТОВ “Інтергіпс-Україна” на відрядження-семінар ОСОБА_9 до Єгипту
(м.Хургада), а також витрат на її (ОСОБА_1) відрядження-семінар до Єгипту
(м.Хургада).

Згідно зі ст.64 КПК України при
провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді
підлягає доказуванню подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини
вчинення злочину).

Матеріалами справи встановлено, що
ці вимоги закону порушені.

Зокрема, органи досудового слідства в постанові про притягнення ОСОБА_1 в
якості обвинуваченої, в обвинувальному висновку і суд у вироку обмежились
тільки в самій загальній формі посиланням на заволодіння ОСОБА_1 чужим майном
шляхом зловживання нею своїм службовим становищем.

Однак, органи досудового слідства і
суд не вказали, яким саме чином ОСОБА_1 зловживаючи своїм службовим становищем
вилучила із володіння ТОВ “Інтергіпс” та ТОВ “Інтергіпс-Україна” грошові кошти,
якими розпорядилась на власний розсуд, а також яким чином вона приховувала свої
дії, тобто в цій частині ОСОБА_1 пред”явлене неконкретне обвинувачення.

У роз”ясненнях, які містяться у
постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 11 лютого 2005 року “Про
застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних
справ на додаткове розслідування” справа у всякому разі підлягає поверненню для
проведення додаткового розслідування, якщо пред”явлено неконкретне
обвинувачення, зокрема, не вказані час, місце, спосіб, а також інші ознаки
злочину.

Засуджена ОСОБА_1 при допитах її на
досудовому слідстві та в судовому засіданні винною себе в заволодінні чужим
майном не визнала і показала, що вона дійсно працювала ІНФОРМАЦІЯ_2 та за
сумісництвом ІНФОРМАЦІЯ_3. Ніколи не просила ОСОБА_6 підробляти які-небудь
документи. На початку 2004 року виник у неї конфлікт з директором товариств
ОСОБА_7 щодо того, що ОСОБА_6 підписувала за ОСОБА_7 податкові документи.
Податкові і бухгалтерські документи ОСОБА_6 підписувала з відома та за
вказівкою ОСОБА_7

В судовому засіданні ОСОБА_6
підтвердила вказані обставини.

Досудове слідство і суд не звернули
уваги на факти підробки документів державної звітності та не з”ясували причини
підробки первинних бухгалтерських документів.

Свідок ОСОБА_7 висловив на
досудовому слідстві і в суді припущення, що спричинені фірмам збитки ОСОБА_1
вчинила виконуючи функції інкасатора, коли передавала готівкові кошти, які
поступали йому з магазинів роздрібної торгівлі в банк.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_6 і ОСОБА_11
розповіли про процедуру і неможливість вилучення готівкових коштів через
заздалегідь продуманий документальний контроль, який щоденно здійснював
ОСОБА_7, ОСОБА_9 та інші.

За відсутності ОСОБА_1, як визнали
названі свідки, й вони виконували ці виключно технічні функції інкасаторів.

Сам же ОСОБА_7 на досудовому
слідстві і в суді пояснив, що не може назвати випадків, коли б сума готівкових
коштів переданих через ОСОБА_1 в банк не відповідала зворотнім банківським
документам.

Отже, ні на досудовому слідстві, ні
в суді не встановлено коли, за яких обставин і ким саме допущено незаконне
вилучення готівкових коштів на фірмах “Інтергіпс” та “Інтергіпс-Україна”.

Крім того, за висновком судово-почеркознавчої
експертизи в деяких бухгалтерських документах підпис ОСОБА_1, як головного
бухгалтера, підроблений.

Також були проведені ревізії касової
документації комісією в складі ОСОБА_7, його дружини ОСОБА_12 та рідної сестри
ОСОБА_13, на висновках яких було проведено судово-бухгалтерську експертизу.

В проведенні вневідомчої ревізії та
повторної судово-бухгалтерської експертизи ОСОБА_1 та її захисникам органами
досудового слідства та судом було безпідставно відмовлено.

Органи досудового слідства, суд
першої та апеляційної інстанції не дали належної оцінки таким доказам, хоча
вони могли істотно вплинути на їх висновки при вирішенні питання про
винуватість або невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні нею службового підроблення та
заволодінні чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем.

Таким чином, при новому
розслідуванні даної кримінальної справи органам досудового слідства потрібно
усунути зазначені вище недоліки, для всебічного, повного та об”єктивного
дослідження обставин справи провести необхідні слідчі дії:

- витребувати
з податкової інспекції у Печерському районі м.Києва та податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської області декларації про дійсні доходи ТОВ
“Інтергіпс” та ТОВ “Інтергіпс-Україна” з 2000 року та провести вневідомчу
ревізію всіх бухгалтерських документів даних товариств;

- вилучити
з ТОВ “Інтергіпс” та ТОВ “Інтергіпс-Україна” всі первинні бухгалтерські
документи, дослідити їх і скласти відповідні процесуальні документи;

-
провести повторну судово-бухгалтерську експертизу, та інші необхідні
слідчі дії,

дати
належну оцінку зібраним по справі доказам в їх сукупності і в залежності від
цього в установленому законом порядку вирішити всі питання, пов”язані з
притягненням ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.

Оскільки досудове слідство допустило
ці та інші недоліки і прогалини, а прокурор Солом”янського району м.Києва
затвердив обвинувальний висновок, колегія суддів вважає за необхідне доручити
прокурору м.Києва організувати додаткове розслідування даної кримінальної
справи.

Всі вказані недоліки та прогалини
досудового слідства залишились поза увагою апеляційного суду, а тому судові
рішення щодо ОСОБА_1 не можуть вважатися законними й обгрунтованими.

Як вбачається із матеріалів справи,
досудове слідство проводилось біля півтора року, ОСОБА_1 весь цей час
знаходилась на підписці про невиїзд, від слідства, а в подальшому й суду, не
переховувалась, на об”єктивність проведення досудового та судового слідства не
впливала, має постійне місце проживання, страждає декількома хворобами, а тому
колегія суддів вважає недоцільним тримати її під вартою і змінити міру
запобіжного заходу з утримання під вартою на підписку про невиїзд.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.394-396 КПК України, колегія суддів

у
х в а л и л а:

касаційні скарги засудженої ОСОБА_1, захисників ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4задовольнити частково.

Вирок Солом”янського районного суду м.Києва від 10 січня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду м.Києва від 27 березня 2007 року щодо ОСОБА_1 скасувати,
а справу направити прокурору м.Києва на нове розслідування.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_1 утримання під вартою змінити на
підписку про невиїзд.

Судді:

Коновалов В.М. Скотарь А.М. Канигіна Г.В.