Справа №1-450/11 23.06.2015 23.06.2015 23.06.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/784/27/15 Головуючий суду 1-ї інстанції:
Категорія: ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Миколаївської області
у складі головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю прокурора: ОСОБА_5
засуджених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляціями засудженої ОСОБА_6 , її захисника ОСОБА_9 , засудженої ОСОБА_7 , її захисника ОСОБА_8 на вирок Корабельного районного суду Миколаївської області від 30 березня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Велика Олександрівка Херсонської області, громадянка України, не працює, заміжня, раніше не судима в силу ст. 89 КК України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

· засуджена за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією ? частини майна,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Миколаєва, громадянка України, не працює, не заміжня, має малолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судима 19.10.2010р. Корабельним райсудом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнена на підставі ст. 79 КК України від відбування покарання з іспитовим строком до досягнення дитиною 7-річного віку,

· засуджена за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією ? частини майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, засудженій частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Корабельного райсуду м. Миколаєва від 19.10.2010р., остаточно призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.05.2011р. вранці ОСОБА_6 , перебуваючи на Центральному ринку м. Миколаєва, у невстановленої особи (матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), незаконно, з метою подальшого збуту, придбала не менше 2,0 мл особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого і не менше 5,0 мл особливо небезпечного наркотичного засобу концентрату макової соломи, які на маршрутному таксі перевезла по місцю свого тимчасового проживання в орендовану квартиру АДРЕСА_2 , де продовжила незаконно зберігати з метою подальшого збуту.

06.05.2011р. ОСОБА_6 вступила в злочинну змову, направлену на незаконний збут наркотичного засобу опію ацетильованого зі своєю донькою, яка тимчасово проживала разом з нею у вказаній квартирі ОСОБА_7 ..

Після чого, в той же день в період часу з 17 год. 22 хв. до 17 год. 28 хв. в ході проведення оперативної закупки наркотичної речовини, знаходячись у вказаній вище квартирі, здійснюючи єдиний злочинний умисел, направлений на збут наркотичного засобу, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 отримала від особи зі зміненими анкетними даними ОСОБА_10 гроші в сумі 200 грн. та медичний шприц, після чого ОСОБА_6 , в свою чергу, незаконно збула вказаній особі особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований в об`ємі 2 мл, що в перерахунку на висушену речовину складає 0,403г, а залишок раніше придбаного особливо небезпечного наркотичного засобу, не менше 5,0 мл концентрату макової соломи ОСОБА_6 продовжила зберігати по місцю свого проживання з метою подальшого збуту. Після цього, особа зі зміненими анкетними даними, ОСОБА_10 добровільно видав співробітникам міліції придбаний ним у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 наркотичний засіб, який містився в медичному шприці.

Крім того, 24.05.2011р. приблизно о 12 год. 40 хв. в ході проведення оперативної закупки наркотичного засобу, ОСОБА_6 , знаходячись по місцю свого тимчасового проживання за вищевказаною адресою, здійснюючи свій злочинний умисел, направлений на збут особливо небезпечного наркотичного засобу, з корисливих мотивів, незаконно збула особі зі зміненими анкетними даними, ОСОБА_10 особливо небезпечний наркотичний засіб концентрат макової соломи в об`ємі 2,0 мл, що в перерахунку на висушену речовину становить 0,32г, отримавши від незаконного збуту грошову винагороду в розмірі 300 грн., а залишок особливо небезпечного наркотичного засобу концентрату макової соломи в об`ємі 3,0 мл, продовжила незаконно зберігати по місцю свого проживання з метою подальшого збуту. Після цього особа зі зміненими анкетними даними, ОСОБА_10 добровільно видав співробітникам міліції придбаний ним у ОСОБА_6 наркотичний засіб, який містився в медичному шприці.

Після цього, в той же день в період часу з 13 год. 20 хв. до 14 год.00 хв. в ході проведення обшуку по місцю тимчасового проживання ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_3 , співробітниками міліції був виявлений та вилучений флакон з особливо небезпечним наркотичним засобом концентратом макової соломи, в об`ємі 3,0 мл, що в перерахунку на висушену речовину становить 0,81г, яку остання зберігала по місцю свого проживання з метою подальшого збуту. Крім цього, в ході обшуку були виявлені та вилучені грошові кошти на загальну суму 300 грн., які ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_10 під час збуту останньому вказаного наркотичного засобу.

В апеляції захисник засудженої ОСОБА_6 ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, матеріали справи повернути на досудове розслідування. Апелянт стверджує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що серед багатьох хронічних захворювань, ОСОБА_6 має онкологічне захворювання та органічний розлад здоров`я внаслідок травми головного мозку; має матір похилого віку. Вважає, що оскільки його підзахисна на має освіти, то було порушено її право на захист, вона не мала можливості адекватно сприймати всі чинники проведення досудового слідства. Стверджує, що судом було безпідставно визнано як обтяжуючу обставину часткове визнання вини його підзахисною.

Засуджена ОСОБА_6 в скарзі просить змінити вирок, призначивши покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнивши її від подальшого відбуття покарання на підставі п.п. «г», «є» ст. 1, ст.ст. 9, 10, 12 ЗУ «Про амністію у 2014 році». Вважає, що часткове визнання нею вини не може бути розцінене як обтяжуюча обставина, оскільки, вона не визнає тільки факт змови з донькою та спільної діяльності щодо збуту наркотичних засобів. Стверджує, що судом не приділено належної уваги тому факту, що вона, фактично, не має освіти, всі її записи здійснені шляхом переписування зразків, до того ж, на її думку, судом не враховано в достатній мірі стан її здоров`я, наявність матері похилого віку.

Захисник засудженої ОСОБА_7 ОСОБА_8 просила вирок суду скасувати, а справу закрити. Стверджує, що його підзахисна ОСОБА_7 просто перебувала в гостях у своєї матері ОСОБА_6 , в злочинну змову з останньою не вступала, гроші ні від кого не отримувала, після проведення оперативної закупки з нею ніяких слідчих дій не проводили, не затримували, не здійснювали огляд і обшук. Апелянт зазначив, що, на його думку, в основу виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 мають бути покладені її показання та показання її матері ОСОБА_6 , які є послідовними та правдивими, а інших доказів вини ОСОБА_7 , не здобуто. Крім того, вказала, що судом було безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про виклик для допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 для встановлення істини по справі, що, на думку апелянта, порушило принцип безпосередності дослідження доказів. Стверджує, що дані свідки є особами, зацікавленими в результатах розгляду справи, оскільки ОСОБА_10 є наркозалежною особою, а поняті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 неодноразово приймали участь у проведенні аналогічних слідчих дій по інших кримінальних справах. Зазначила, що в протоколі проведення оперативно-розшукових дій із застосуванням технічних засобів, безпідставно послалися на використання двох імен «Рита» та «Софія», оскільки імені «Софія» під час розмов не прозвучало, а після перегляду цифрового носія, на якому зафіксовано факт збуту наркотичних засобів, зафіксована лише нижня частина тулубу людини, тому ідентифікувати когось, в тому числі ОСОБА_7 , було б неможливо, що, на думку апелянта, є доказом її непричетності до інкримінованого злочину. Послалася на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_7 проживала в квартирі по пр. Жовтневому, де відбувся незаконний збут наркотичної речовини, чи спілкувалася із закупником по телефону. Також, вказала на невідповідність інформації, відображеної в рапорті від 06.05.2011р. та постанові про порушення кримінальної справи від 13.05.2011р..

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 просила скасувати вирок суду першої інстанції, а провадження по справі закрити. ЇЇ апеляційна скарга містить доводи, аналогічні доводам, викладеним в скарзі її захисника ОСОБА_8 . Крім того, в доповненнях до апеляції ОСОБА_7 посилається на неточності, які містяться у вироку суду щодо кількості опію, збут якого їй інкриміновано (2 чи 2,4 мл), та є два експертні висновки, які суперечать один одному. Крім того казала, що призначене їй покарання вважає занадто суворим, просила врахувати стан її здоров`я, ряд хронічних захворювань та перебування на її утриманні малолітньої дитини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, апелянтів на підтримку апеляцій з викладених в них підстав, думку прокурора, який просив залишити вирок суду без зміни, а апеляції без задоволення, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у вчиненні вказаного у вироку злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за обставин встановлених судом, - відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку.

Не заслуговують на увагу доводи апелянтів про те, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України є безпідставними та бездоказовими.

Так, мотивувальна частина вироку містить детальний аналіз всіх доказів, зібраних по справі, в тому числі багаточисельних показань свідків, великого обсягу письмових матеріалів справи.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано покладено в основу висновку про винуватість ОСОБА_6 , ОСОБА_7 по даній справі наступні письмові докази: показання засудженої ОСОБА_6 в частині часткового визнання нею вини в інкримінованому злочині; рапорти співробітників міліції; постанова прокурора про надання дозволу на проведення оперативної закупки; акти помітки грошових коштів; акти огляду закупника; показання свідка ОСОБА_10 ; протокол проведення оперативно-розшукових заходів із застосуванням технічних засобів; протоколи оперативної закупки від 06.05.2011р., 24.05.2011р.; акт добровільної видачі; показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 ; викопіювання з технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 ; інформація з наркодиспансеру про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не перебувають на обліку; висновки стаціонарної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ; постанова про проведення оперативної закупки від 06.04.2011р. у ОСОБА_7 ; показання засудженої ОСОБА_7 , надані в ході досудового слідства, яка не заперечувала факт знайомства із закупником ОСОБА_10 ; висновки експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів; протокол обшуку; показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ..

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 містить доводи з приводу того, що судом першої інстанції не було допитано свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , проігноровано клопотання про необхідність їх допиту, чим порушено, на думку апелянта положення ст. 257 КПК України щодо безпосереднього дослідження доказів.

Проте, з протоколу судового засідання (т.2 а.с. 330,333,334) вбачається, що свідка ОСОБА_11 неодноразово викликали в судове засідання (на 13.02.2012р., 03.04.2012р.,29.05.2012р.). З рапорту о/у Ленінського РВ (т.2 а.с.29) вбачається, що свідок ОСОБА_11 перебуває за кордоном на заробітках. Крім того, згідно з повідомленням в.о. начальника ММУ УМВС України в Миколаївській області (т. 2 а.с. 31), відносно свідка ОСОБА_10 вжиті заходи, передбачені ст. 52-3 КПК України, та, відповідно до ст. 69 КПК України, він не може бути допитаний у якості свідка. В т. 2 на а.с. 32 міститься заява ОСОБА_15 з приводу того, що оскільки трудова діяльність останнього пов`язана з відрядженнями на тривалий час за межі Миколаївської області, просив оголосити його показання у його відсутності, з ними повністю згоден, не має наміру їх змінювати. Також, в т. 1 на а.с. 4 міститься довідка, ст. о/у СБНОН МДУ УМВС, згідно з якою, у відповідності до затвердженої спільної інструкції МВС та СБУ та ГНА України від 30.11.2001р. «Про затвердження Інструкції про порядок проведення оперативної закупки і контрольованої поставки предметів, товарів і речей, в тому числі заборонених до обігу у фізичних та юридичних осіб, незалежно від форм власності», особа, яка надала згоду бути учасником-закупником оперативної закупки у відповідності з розробленою «легендою», забезпечується відповідними документами «прикриття». Дана особа допитується в якості свідка під установочними даними «легенда». В таких випадках, в протоколах допиту свідка вказуються обставини вчинення злочину в повному обсязі, і в подальшому особа до суду не викликається.

Так, згідно з ч.ч. 3,4 ст. 296 КПК України, при заявленні клопотання суд вислуховує думку прокурора та інших учасників судового розгляду, а відхилення клопотань не позбавляє права заявляти ті ж клопотання протягом усього часу судового слідства. Частиною ж 5 ст. 299 КПК України передбачено обов`язковість тільки проведення допиту підсудного, якщо тільки він не відмовляється від дачі показань.

Тож, на виконання вимог кримінально-процесуального законодавства, 29.05.2012р. під час судового засідання судом було з`ясовано думки учасників процесу з приводу можливості розгляду справи у відсутність свідка ОСОБА_11 , оголошення показань, наданих ним під час досудового слідства, його явка визнана судом неможливою та оголошено показання останнього (т. 1 а.с. 24-25). Крім того, під час даного засідання саме прокурором, а не стороною захисту, було заявлено клопотання про виклик для допиту свідка ОСОБА_10 , задоволено дане клопотання, проте, з врахуванням даних повідомлення та особистої заяви ОСОБА_10 , після з`ясування думок всіх учасників процесу, суд визнав неможливою явку свідка ОСОБА_10 , оголосив показання, надані ним під час досудового слідства (т. 1 а.с. 23, 88). Проте, сторона захисту не скористалася своїм правом повторно заявити клопотання про допит даних свідків. А доводи апелянта про те, що дані свідки були зацікавлені в результатах розгляду справи, оскільки ОСОБА_10 є наркозалежною особою, а свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 неодноразово приймали участь в якості понятих по інших кримінальних справах, взагалі не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Крім того, захисник ОСОБА_8 посилається на невідповідність даних, відображених у рапорті від 06.05.2011р. (т. 1 а.с. 2) та постанови про порушення кримінальної справи від 13.05.2011р.(т. 1 а.с. 1). Вказав також, що суд в якості контраргументу послався на рапорт від 07.06.2012р., який не був долучений до матеріалів справи, не несе ніякої правової основи.

Проте, з постанови про проведення оперативної закупки від 06.04.2011р. (т. 1 а.с. 3) вбачається, що з метою отримання доказів злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, було постановлено рішення про необхідність проведення оперативної закупки 2 мл наркотичного засобу екстракту опію на суму 200 грн. у громадянки ОСОБА_7 за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_4 , або в інших громадських місцях м. Миколаєва. Проведення оперативної закупки доручити громадянину ОСОБА_18 зі зміненими даними ОСОБА_10 , що проживає за адресою: АДРЕСА_5 , з яким встановлено довірливі відносини. Рапорт від 06.05.2011р. (т. 1 а.с. 2) дійсно містить дані про проведення оперативної закупки ОСОБА_19 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 , у ОСОБА_20 екстракту опію. А, згідно з постановою про порушення кримінальної справи від 13.05.2011р., було порушено кримінальну справу за фактом незаконного збуту за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

До того ж, на а.с. 43 в т. 2 дійсно міститься рапорт о/у УБОЗ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_21 від 07.06.2012р., згідно з яким, 05.04.2011р. було заведено справу оперативного обліку відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .. Також, з метою нерозголошення інформації після проведення першого етапу оперативної закупки в рамках ОРД категорії «захист» були вказані вигадані дані фігуранта, після чого додані матеріали оперативної закупки з даними ОСОБА_7 , разом з рапортом і передані слідчому для прийняття рішення в порядку ст. 97 КПК України. Дані обставини і роз`яснюють зазначення у рапорті від 06.05.2011р. вигаданих даних про фігурантів оперативної закупки.

Крім того, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 містить ряд аргументів з приводу того, що протокол проведення оперативно-розшукових заходів із застосуванням технічних засобів, цифрового носія, на якому зафіксовано факт збуту наркотичного засобу, інші матеріали справи не містить даних про те, що ОСОБА_7 приймала участь у збуті наркотичного засобу, чи постійно проживала в квартирі, яку винаймала її матір, чи того факту, що закупник спілкувався по телефону саме з ОСОБА_7 .. Наполягав на тому, що ОСОБА_7 під час досудового слідства та судового розгляду не визнавала свою вину, перебувала в матері в гостях, в змову з нею не вступала, гроші ні від кого не отримувала, ОСОБА_10 знала наглядно. Послався на те, що після проведення оперативної закупки, ніяких слідчий дій з ОСОБА_7 не проводили, не затримали її одразу, не провели огляд її особисто та її речей, обшук по місцю її проживання.

Так, 15.07.2011р. з метою перевірки показань ОСОБА_6 з приводу того, що під час оперативної закупки в орендованій ній квартирі перебували, окрім її дочки та онука, ще жінка ОСОБА_22 та дівчина ОСОБА_23 із Західної України, слідчим було дано доручення встановити, чи дійсно перебували ці особи в даній квартирі, якщо так, то встановити їх особи, анкетні дані та доставити на допит. На виконання даного доручення, о/у СБНОН Корабельного РВ, ОСОБА_24 19.07.2011р. (т. 2 а.с. 42) доповів, що факт наявності інших осіб під час оперативної закупки, не встановлено. В квартирі перебували тільки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та її син.

З постанов про проведення оперативних закупок від 06.04.2011р., 13.05.2011р. (т. 1 а.с. 3, 70), рапортів від 07.05.2011р., 24.05.2011р. (т. 1 а.с. 16, 69,122) вбачається, що справа оперативного обліку була заведена відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , оскільки до ММУ УМВС України в Миколаївській області з різних джерел надходила інформація про те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_6 саме за адресою: АДРЕСА_4 , які впродовж тривалого часу проживають за цією адресою, займаються збутом наркотичного засобу екстракту опію. Згідно з постановою судді від 18.05.2011р. (т. 1 а.с. 43), було надано дозвіл на проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_3 по місцю проживання ОСОБА_7 , а 24.05.2011р. (т. 1 а.с. 53,109), було затримано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. І тільки 24.05.2011р. (т. 1 а.с. 68) відносно ОСОБА_6 було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Крім того, згідно з листом начальника СБНОН ММУ України в Миколаївській області від 09.06.2011р.(т. 1 а.с. 147), СБНОН ММУ було заведено справу оперативного обліку відносно ОСОБА_7 .. В ході проведення оперативно-розшукових заходів, головою апеляційного суду Миколаївської області ОСОБА_25 надано дозвіл на проведення оперативно-технічних заходів аудіо, -відеоконтролю (постанова № 1233т від 05.05.2011р.). В ході проведення ОТЗ задокументовано факт незаконного збуту ОСОБА_7 особливо небезпечного наркотичного засобу опію.

З протоколу проведення оперативно-розшукових заходів із застосування технічних засобів від 09.06.2011р. (т. 1 а.с. 148-149) вбачається, що ОСОБА_10 прийшов до квартири АДРЕСА_3 , двері йому відчинила дівчина віком 25-30 років циганської національності, вдягнена в довгу темну спідницю та темну кофту. За дівчиною в кінці коридору він бачив силуети дитини та жінки. Даній дівчині він повідомив, що хоче придбати 2 куба та передав шприц та гроші, після чого вона пройшла до кімнати та сказала, що в них залишилося тільки 6 кубів. До ОСОБА_10 підійшла жінка циганської національності віком 45-50 років, яку ОСОБА_10 просив налити нормально, підвищував голос, скаржився, що «Соня» наливає нормально, а «Рита» не доливає. Після цього жінка на очах у дівчини та дитини наливає в медичний шприц речовину та передає шприц ОСОБА_10 ..

До того ж, з акту судово-психіатричної стаціонарної експертизи ОСОБА_7 № 586 від 27.11.2014р. (т. 2 а.с. 299-305), протоколу судового засідання, а саме особистих показань засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 335, 336) вбачається, що рідні називають ОСОБА_26 «Сонею».

Також, в даному протоколі містяться пояснення засуджених щодо осіб, які були присутні, окрім них самих, в квартирі під час оперативної закупки. Так, в ході допиту, 13.02.12р. ОСОБА_6 вказала, що 06.05.2011р. до неї в гості приїхала її троюрідна сестра ОСОБА_27 з донькою ОСОБА_28 із Західної України, і в той день до неї також прийшла її донька ОСОБА_7 , щоб забрати сина (т. 2 а.с. 328). А ОСОБА_7 в даному ж судовому засіданні пояснила, що 06.05.2011р. прийшла до матері за дитиною. В матері в той день були гості тітка ОСОБА_22 з донькою ОСОБА_28 із Західної України, цих родичів вона бачила вперше, точної адреси їх проживання не знає, десь в районі Трускавця. Натомість, в судовому засіданні 29.05.2012р. (т. 2 а.с. 334), ОСОБА_7 вказала, що на момент проведення закупки, в квартирі була мамина родичка з Молдавії чи Західної України. Крім того, під час додаткового допиту 12.06.2011р. (т. 1 а.с. 151), засуджена ОСОБА_6 вказала, що ранньою весною 2011 року її родичі - ОСОБА_22 та ОСОБА_29 приїхали до неї в гості, оскільки в них в м. Дрогобичі затопило будинок, і вони просили тимчасово пожити в квартирі, орендованій ОСОБА_6 .. Проживали вони в даній квартирі до моменту затримання засудженої, тобто до 24 травня 2011 року. Проте, незважаючи на даний досить тривалий проміжок часу, ані ОСОБА_6 , ані ОСОБА_7 не вказали ні їх прізвища, ні адреси проживання. ОСОБА_6 під час даного додаткового допиту вказала, що місце їх перебування їй невідоме, а ОСОБА_7 стверджувала, що дані гості приїхали до матері саме в день закупки 06.05.2011р., раніше були їй невідомі.

До того ж, з багатьох процесуальних документів вбачається, що засуджена ОСОБА_7 не мала постійного місця проживання (рапорти співробітників міліції в т. 1 на а.с. 118,119,186; протокол допиту ОСОБА_7 в т. 1 на а.с. 58; пояснення бабусі ОСОБА_30 (т. 2 а.с. 55)та родички - ОСОБА_31 (т. 2 а.с. 120, 187)), проте оперативна інформація, зібрана співробітника міліції свідчила про те, що дані особи проживали за однією адресою, де і здійснювали, у змові, незаконну діяльність по збуту наркотичних засобів. В своїх поясненнях ОСОБА_7 зазначала про неодноразове перебування в квартирі, яку винаймала її матір, і в якій вона (згідно інформації з протоколу додаткового допиту (т. 1 а.с. 153) та показань, наданих в судовому засіданні (т. 2 а.с. 371)), бачила і раніше закупника ОСОБА_10 , що свідчить про те, що дані особи були знайомі один з одним, та спростовує доводи апелянтів про те, що ОСОБА_10 міг сплутати дану особу з іншою їх далекою родичкою з аналогічним іменем ОСОБА_29 .

Тобто, аналіз показань засуджених свідчить не про те, що вони є послідовними та мають бути покладені в основу виправдувального вироку відносно ОСОБА_7 , а про їх суперечливість, постійне внесення змін до пояснень. Так, своїми показаннями відносно родичів на ім`я ОСОБА_22 та ОСОБА_29 , засуджені не тільки не змогли підтвердити факт їх присутності в квартирі під час оперативної закупки, але їх показання не містять чіткої інформації щодо часу їх появи в квартирі матері, місця їх постійного проживання, чи навіть приблизної інформації, яка б дала можливість їх ідентифікувати та допитати в якості свідків.

А, з показань свідків ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 10-11, 23), ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 12-13,24-25), ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 14-15, 26-27) слідує, що в ході досудового слідства всі процесуальні дії в ході отримання доказів злочинної діяльності засуджених щодо збуту наркотичних засобів, відповідали вимогам КПК України, містять послідовні, аналогічні дані про те, що 05.04.2011р. ОСОБА_10 надав добровільну згоду на проведення оперативної закупки наркотичної речовини у ОСОБА_7 ; 06.05.2011р. співробітники міліції, в присутності 2 понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 провели огляд його одягу та речей, при цьому сторонніх предметів виявлено не було. Після цього співробітники міліції видали йому пустий медичний шприц ємністю 5 мл, запакований виробником і гроші в сумі 200 грн. трьома купюрами (2 купюри номіналом в 50 грн. та 1 купюра номіналом в 100 грн.), які він поклав до бокової кишені спортивних штанів. В подальшому ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_7 , яка погодилася продати йому 2 мл опію, попрохала приїхати до неї додому через годину. Потім закупник, поняті та співробітники міліції на службовому автомобілі проїхали до обумовленого місця, закупник вийшов з автомобіля та піднявся до квартири АДРЕСА_2 на сьомому поверсі. Двері йому відчинила ОСОБА_7 , запросила його пройти до квартири, він зайшов та передав ОСОБА_7 порожній медичний шприц та гроші в сумі 200 грн.. Після цього на прохання ОСОБА_7 її матір ОСОБА_6 набрала до шприца 2 мл опію та передала закупнику. Закупник зазначив, що окрім ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та її сина, в квартирі він нікого не бачив. ОСОБА_10 вийшов з під`їзду, направився до автомобіля співробітників міліції та в присутності двох понятих видав співробітникам міліції медичний шприц з речовиною коричневого кольору в кількості 2 мл, пояснивши обставини придбання даної речовини. Виданий шприц був поміщений до поліетиленового пакету, який з биркою було прошито, опечатано та скріплено печаткою, підписами присутніх.

Зазначена вище сукупність доказів, досліджена та проаналізована судом першої інстанції, дає підстави вважати неспроможними доводи апелянтів з приводу того, що ОСОБА_7 не вступала в злочинну змову зі своєю матір`ю щодо збуту наркотичних засобів та свідчить про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність в діях як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Також, апелянти - засуджена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_9 вказали в скаргах про порушення права ОСОБА_6 на захист, оскільки остання, внаслідок відсутності в неї освіти та наявності ряду хронічних захворювань, не мала повної можливості адекватно сприймати всі чинники проведення досудового слідства. До того ж, захисник ОСОБА_9 зазначив, що стан здоров`я його підзахисної було трактовано судом подвійно, оскільки з травня 2011р. по серпень 2012р. судом було прийнято рішення про її звільнення з-під варти на період судового слідства для проведення лікування, тобто визнано тяжкість її захворювань, а у вироку цій обставині не надано належної уваги.

З приводу доводів апелянтів про те, що судом не в достатній мірі враховано дані про стан здоров`я засудженої ОСОБА_6 , то ці доводи спростовуються сукупністю письмових доказів, що містяться в матеріалах справи. Так, в матеріалах справи містяться численні медичні документи довідки та виписки з історії хвороби за період 2011-2014 років, проте, засуджена ОСОБА_6 була виписана у зв`язку з закінченням проходження курсів лікування.

В матеріалах справи містяться багаточисельні процесуальні документи, а саме: протоколи ознайомлення з постановою про призначення експертизи (т. 1 а.с. 30,95), протоколи ознайомлення обвинуваченого з висновком експертизи (т. 1 а.с. 39,105,131,139), протокол роз`яснення процесуальних прав та забезпечення права на захист (т. 1 а.с. 108, 116,142,150,159), протокол затримання особи, яка підозрюється у вчиненні злочину (т. 1 а.с. 109), протоколи допиту (т. 1 а.с. 113, 120,146,151,164), постанова про порушення кримінальної справи (т. 1 а.с. 121), заяви від 12.07.2011р. (т. 1 а.с. 186, 187), протокол про оголошення обвинуваченому про закінчення досудового слідства та надання матеріалів справи (т. 1 а.с. 199), в яких ОСОБА_6 власноручно зазначила чітким та розбірливим почерком, з незначною кількістю орфографічних помилок, що з її слів все записано вірно, нею прочитано; з правом на захист вона неодноразово ознайомлена, не потребує послуг захисника. До того ж, всі протоколи її допиту містили дані, відображені з її слів про те, що вона має неповну середню освіту, жодних зауважень з цього приводу від неї не поступало. Вона не потребувала послуг захисника.

На а.с. 279-283 в т. 2 міститься висновок комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_6 , згідно з яким, свідомість ОСОБА_32 не порушена; інтелект в межах низької норми; активної психопатологічної симптоматики у вигляді бреду і галюцинацій не виявляє; ознак органічного ураження з боку центральної нервової системи не виявлено; в анамнезі черепно-мозкова травма, яка не потягла за собою психічних розладів; при дослідження проявляє достатній інтелект, адекватність емоцій, збереження критичних здібностей; свої дії вчиняла цілеспрямовано з корисливою метою. Комісія експертів дійшла висновку, що ОСОБА_6 психічним захворюванням та іншим розладом психічної діяльності не страждає на час проведення експертного дослідження(вересень 2014 року). В період часу, до якого відноситься інкриміноване їй діяння, вона могла усвідомлювати свої дії та керувати ними; не перебувала у тимчасово хворобливому стані психіки, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. Не потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Згідно довідок (т. 1 а.с. 179, 180), на обліках у лікарів нарколога, психіатра не перебуває.

До того ж, в протоколі судового засідання відображено неодноразові аналогічні пояснення засудженої ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 326) з приводу того, що вона закінчила 8 класів, стверджувала, що слідчому пояснила, що закінчила 8 класів, а в обвинувальному висновку помилково зазначили, що вона не має освіти. Крім того, засуджена знову ж таки стверджувала (т. 2 а.с. 327), що не потребує послуг захисника, власні інтереси представлятиме самостійно.

Проте, 20.06.2014р., тобто більш ніж через 3 роки після порушення кримінальної справи, в справу для захисту інтересів засудженої ОСОБА_6 вступив захисник ОСОБА_9 (т. 2 а.с.209-214, 348). Після чого, 14.07.2014р., саме після вступу в справу захисника ОСОБА_9 , як вірно вказав суд першої інстанції, засуджена ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 350, 351) суттєво змінила свої показання в цій частині та на запитання захисника ОСОБА_9 вказала, що атестату про середню освіту вона не має, закінчила тільки 1 клас школи, показання, надані в міліції не читала. Також вказала, що з матеріалами справи вона знайомилася, але не сильно грамотна, читати вміє. 10.01.2015р. в поясненнях засуджена ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 361) уточнила, що читати вона вміє не дуже добре, вміє переписувати слова, ставити підпис. В ході досудового слідства слідча зачитувала їй документи, а вона ставила підпис. На запитання з приводу необхідності призначення їх захисника, вона відповідала, що не потребує його послуг. Вказала, що в суді відповіла, що має 8 класів освіти, оскільки хотіла, щоб думали, що вона грамотна, думала, що так буде краще для неї. Сама не заперечувала, що змінила свою позицію з цього приводу коли в неї з`явився захисник. У зв`язку з даного роду поясненнями, прокурором було заявлено клопотання (т. 2 а.с. 362-367) про дослідження деяких процесуальних документів, після чого засуджена ОСОБА_6 підтвердила, що слідча зачитувала їй всі ці документи, а вона ставила свій підпис, фрази переписувала по літерам з листочку. Також вказала, що всю вину брала на себе, аби тільки її донька не була винною (т. 2 а.с. 365). На те, щоб укласти договір з адвокатом в неї не було коштів, а безкоштовного адвоката вона не хотіла. Зазначила (т. 2 а.с. 367), що не читала матеріали справи, які їй читала слідча, довго, протягом декількох діб. Для усунення даних протиріч, 02.02.2015р. судом була допитана слідча ОСОБА_33 (т. 2 а.с. 368-372), яка показала, що ОСОБА_6 читала всі процесуальні документи, особисто ставила там свій підпис, повідомила, що закінчила 8 класів, на неодноразові пропозиції залучення захисника, - відмовляла. ОСОБА_6 підтвердила, що повідомила слідчому, що вона грамотна та закінчила 8 класів, причин обмовляти її в слідчої немає. Тобто, засуджена не заперечувала, що слідча зачитувала їй всі процесуальні документи, протягом достатньої кількості часу ознайомлювала її з усіма матеріалами справи, що повністю спростовує доводи захисника ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_6 не могла адекватно сприймати всі процесуальні дії під час досудового розслідування. Крім того, ОСОБА_6 жодного разу не заявляла про відсутність в неї коштів для оплати послуг захисника, і, знаючи про можливість призначення захисника судом безкоштовно, не бажала цього.

Що стосується доводів засудженої ОСОБА_7 щодо неточностей у вироку суду по кількості опію, в збуті якого вона приймала участь, то ці доводи спростовуються даними, відображеними у вироку (т. 2 а.с. 387(зворот)), оскільки по епізоду від 06.05.2011р. відображено інформацію про збут саме 2 мл опію ацетильованого, ніяких неточностей чи описок в цій частині вирок не містить. А посилання апелянта на існування 2 висновків експертиз, які суперечать один одному взагалі не містить вказівок на те, у висновках яких саме експертиз містяться суперечності і в чому вони, на думку апелянта, полягають, тому ці посилання ОСОБА_7 слід визнати безпідставними.

16.03.2015р.(т. 2 а.с. 374-375) захисник ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про направлення справи на досудове розслідування. Судом, на виконання вимог КПК України, були з`ясовані думки всіх учасників процесу, суд видалився до нарадчої кімнати, та 17.03.2015р. суд оголосив постанову(т. 2 а.с. 323-324). В даній постанові судом дана повна оцінка всім доводам клопотання захисника ОСОБА_9 , вмотивовано висновок про необхідність відмовити у його задоволенні. Так, суд обґрунтовано послався на те, що під час встановлення анкетних даних як під час досудового слідства, так і в підготовчому судовому засіданні, ОСОБА_6 повідомила про наявність в неї неповної середньої освіти. Неодноразово відмовлялася від послуг захисника, не повідомляла суду, що перебуває в тяжкому матеріальному становищі та не може самостійно оплатити послуги адвоката. А підстав для обов`язкового призначення захисника, в суду не було. Крім того, судом зазначено, що тільки після вступу в справу захисника ОСОБА_9 , було заявлено клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, надійшла інформація про діагноз, поставлений засудженій в 2012 році - органічний емоційно-астеничний розлад внаслідок травми голови та витребувана інформація про те, що засуджена не відвідувала навчальні заклади в Миколаївській чи Херсонській області. Суд послався на положення п. 2 ч. 1 ст. 45 КПК України, у справах щодо осіб, які через фізичні недоліки та психічні розлади не можуть реалізувати своє право на захист, обов`язкова участь захисника передбачена з моменту затримання чи з моменту встановлення такого розладу чи вади. Проте, ці обставини стали відомі суду тільки після вступу в справу захисника ОСОБА_9 , тобто право ОСОБА_6 на захист було дотримано, і відсутні підстави для направлення справи на додаткове розслідування.

Крім того, захисник ОСОБА_9 послався на подвійне трактування стану здоров`я його підзахисної, з врахуванням її звільнення з-під варти для проведення лікування та подальшого неналежного врахування даної обставини при призначенні покарання.

Проте, на а.с. 115 в т. 1 міститься постанова суду від 26.05.2011р. про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З врахуванням даних, відображених в повідомленні начальника МСЧ СІЗО м. Миколаєва від 19.01.2012р.(т. 2 а.с. 25), в якому зазначено, що хворій показано стаціонарне лікування з проведенням операційного втручання, що неможливо в умовах медичної частини СІЗО м. Миколаєва, 22.08.2012р. постановою суду за клопотанням прокурора щодо ОСОБА_6 змінено запобіжний захід на підсписку про невиїзд у зв`язку з погіршенням стану здоров`я під час утримання в СІЗО м. Миколаєва.

В подальшому, розгляд справи неодноразово відкладався через лікування засуджених. Крім того, через їх неявки без поважних причин до них неодноразово застосовувався примусовий привід через органи міліції (т. 2 а.с. 44,113,178), який не було виконано з причин їх відсутності по місцю проживання(т. 2 а.с. 118, 119,120,186,187). Після чого внаслідок неодноразових неявок засуджених в судове засідання без зазначення поважності причин неявки, порушення ними зобов`язань щодо обраного запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, 04.12.2013р. (т. 2 а.с. 188,190) судом за клопотанням прокурор було змінено запобіжний захід відносно засуджених на тримання під вартою. Тобто, аналіз даних доказів свідчить про те, що судом, в рамках дотримання принципу гуманності, було задоволено клопотання прокурора, з врахуванням стану здоров`я засудженої ОСОБА_6 змінено запобіжних захід з тримання під варту на час судового слідства, проте, не виправдавши довіри суду, не перебуваючи по місцю проживання, не повідомивши суд про його зміну, засуджена, таким чином, сама спровокувала негативні наслідки у вигляді зміни запобіжного заходу. Під час дачі пояснень в судовому засіданні 14.07.2014р. (т. 2 а.с. 350-351), ОСОБА_6 вказала, що їй призначили операцію, проте вона від неї відмовилася за браком коштів, потребує прийому таблеток, що не виключено в умовах утримання в СІЗО. Тобто, необхідні курси лікування засуджена ОСОБА_6 пройшла, виписана по проходженню цих курсів, даних, які б свідчили про неможливість подальшого утримування в СІЗО м. Миколаєва, надання там медичної допомоги, в матеріалах справи немає. Тому, не заслуговують на увагу доводи апелянтів в цій частині.

Крім того, апеляційні скарги засудженої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_9 містять доводи з приводу того, що судом першої інстанції, при призначенні покарання, не було враховано наявність в ОСОБА_6 ряду хронічних захворювань, в тому числі онкологічного захворювання та органічного розладу здоров`я внаслідок травми головного мозку; наявність на її утриманні матері похилого віку, яка потребує допомоги. Крім того, захисник ОСОБА_9 посилається на те, що судом було визнано в якості обтяжуючої обставини часткове визнання ОСОБА_6 своєї вини, хоча вона, на думку апелянта, не може нести відповідальність за відмову від дачі показань щодо себе та членів своєї сім`ї. А засуджена ОСОБА_7 в доповненнях до апеляційної скарги, просила врахувати стан її здоров`я та перебування на її утриманні малолітнього сина.

Проте, мотивувальна частина вироку суду містить вказівку на те, що судом при призначенні покарання враховано, що засуджена ОСОБА_6 страждає на ряд хронічних захворювань, наявність в неї матері похилого віку, яка також страждає на ряд захворювань. Крім того, в якості саме пом`якшуючої, а не обтяжуючої обставини, як безпідставно вказав захисник ОСОБА_9 , судом враховано часткове визнання нею вини по першому епізоду, та повне по другому. А щодо засудженої ОСОБА_7 враховано, що вона посередньо характеризується, раніше судима за вчинення аналогічних злочинів, страждає рядом хронічних захворювань, має на утриманні малолітню дитину, яка також хвора. З врахуванням всієї сукупності характеризуючих даних, обставин вчинення злочину, який є умисним та тяжким, кількість епізодів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про неможливість застосування до засуджених ст. 75 КК України, пом`якшення призначеного покарання, чи застосування відносно ОСОБА_6 ЗУ «Про амністію у 2014 році». До того ж, в матеріалах справи не міститься даних про те, що матір засудженої ОСОБА_6 потребує сторонньої допомоги, а оскільки, ОСОБА_6 офіційно не працевлаштована, не має законних джерел доходів, то це ставить під сумнів доводи апелянтів про можливість утримання нею своєї матері похилого віку.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування вироку. Тому вирок суду належить залишити без зміни, а апеляції без задоволення.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України (1960 року), колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляції засудженої ОСОБА_6 , її захисника ОСОБА_9 , засудженої ОСОБА_7 , її захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_6 без зміни.

Головуючий:

Судді: