Справа №11-511/11 11.08.2011 03.08.2015 03.08.2015
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2011 рокум. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря - ОСОБА_4

за участю прокурора - ОСОБА_5

засудженого - ОСОБА_6

потерпілого - ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією потерпілого ОСОБА_7 і засудженого ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 травня 2011 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Арбузинка Миколаївської області, громадянин України, з професійно- технічною освітою, не одружений, не працюючий, мешканець АДРЕСА_1 , не судимий,

засуджений:

- за ст. 286 ч. 2, ст. 69 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України засудженому ОСОБА_6 час його перебування під вартою зараховано у строк відбування покарання, виходячи зі співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 судові витрати:

-на користь НДКЕЦ при УМВС України в Миколаївській області 464 грн. 40 коп. за проведення автотехнічної експертизи і 2899 грн. 80 коп. за проведення транспортно-трасологічної експертизи;

-на користь Миколаївського відділення Одеського НДІСЕ Мінюсту 1031 грн.80 коп. за проведення судово-технічної експертизи.

Згідно вироку суду, 09 січня 2011 року, близько 19годин 30 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним належним йому автомобілем «VOLKSWAGEN PASSAT», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався мокрою асфальтованою проїжджою частиною головної дороги по вул. Жовтневої революції у м. Вознесенську, в темний час доби, при включеному ближньому світлі фар в умовах обмеженої видимості, зі швидкістю 45 км/ год.. При під`їзді до пішохідного переходу в районі буд. 247 на вул. Жовтневої революції, по якому переходили пішоходи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , при працюючому світлофорі в режимі жовтого мигаючого сигналу, за наявністю дорожніх знаків «5.35.1» і «5.35.2 «Пішохідний перехід», а також з дорожньою розміткою 1.14.1 «Пішохідний перехід» Правил дорожнього руху України, ОСОБА_6 , в порушення вимог 1 п.п. 2.3 «б»,12.3, 18.1,18.3. Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості руху до повної його зупинки, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .. В результаті скоєної ДТП, пішохід ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тупої травми голови, переламів кісток черепу і субарахноїдальним крововиливів, внаслідок яких померла на місці пригоди, а пішохід ОСОБА_9 отримала легкі тілесні ушкодження.

В апеляції потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити, призначивши засудженому ОСОБА_6 покарання у виді позбавленні волі, оскільки вважає, що під час постановлення вироку, судом враховано лише особу засудженого, а не тяжкість вчиненого ним злочину, під час вчинення якого мало не загинула його сестра ОСОБА_9 .

В апеляції засуджений ОСОБА_6 , не оспорюючи обставин вчиненого ним злочину і правильність кваліфікації, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, застосувавши до призначеного покарання норми ст. 75 КК України з іспитовим строком. На його думку, судом не враховано, що він визнав себе винним, його щире каяття у вчиненому злочині, просив пробачення у дітей загиблої, добровільно відшкодував шкоду на поховання в сумі 15 000 грн. та виплатив моральну шкоду родичам. Всього ним було відшкодовано потерпілим 64 000 грн. Крім того, вказує, що на його утриманні знаходиться ОСОБА_10 , інвалід І групи, він сам має намір одружитися, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, член релігійної християнської громади «Церква Господа Ісуса Христа», раніше не судимий, і до адміністративної відповідальності ОСОБА_11 не притягувався.

Заслухавши доповідь судді,, пояснення потерпілого ОСОБА_7 і засудженого ОСОБА_6 в підтримку доводів своїх апеляцій, думку прокурорі, який вважає вирок суду першої інстанції законним і обгрунтованим, вивчивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненому злочині за вказаних вироку обставин, підтверджені дослідженими у судовому засіданні І доказами, яким надана належна правова оцінка.

У судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину визнав повністю і підтвердив факт скоєння ним зазначеного злочину, тому судом не проводилося дослідження доказів, які ніким з учасників процесу не оспорювалися.

Судом його дії вірно кваліфіковані за ст. 286 ч. 2 КК України - порушення Правил безпеки дорожнього руху України особою, яка керує автотранспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_8 .

Покарання ОСОБА_6 судом призначено у відповідності до вимог ст. 65- 67 КК України врахувавши характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, стан його здоров`я і стан здоров`я його родича ОСОБА_10 (інвалід 1-ї гр.), де засуджений є його піклувальником, молодий вік, позитивні характеристики за місцем проживання, відсутність судимостей. Обставинами, що пом`якшують покарання судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю вчиненого злочину і добровільне відшкодування збитків. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про застосування ч. 1 ст.69 КК України, і призначення остаточного покарання у виді обмеження волі, яке є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи апеляції потерпілого про невідповідність призначеного покарання ОСОБА_6 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вирок суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 372 КПК України може бути скасовано в наслідок м`якості призначеного покарання лише за умов, що таке покарання з урахуванням обставин справи є явно несправедливим. В даному випадку цього не можна сказати, так як суд першої інстанції призначив покарання засудженому у межах визначених кримінальним законом, а тому вважати його занадто м`яким на думку колегії суддів не можна.

Доводи . апеляції засудженого ОСОБА_6 про звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням з іспитовим строком 3 роки, колегія суддів не може взяте до уваги, оскільки вони враховані судом першої інстанції при призначенні покарання. Вчинений ним злочин призвів до тяжких наслідків, тобто до смерті ОСОБА_8 , а тому призначене покарання є справедливим.
Врахувавши вище викладені обставини скоєного злочину, дані про особу засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку суду в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 365-366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції засудженого ОСОБА_6 і потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 травня 2011 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Головуючий

Судді