Справа № 466/2628/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

представника адміністрації ОСОБА_4

Личаківської ВК №30

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в режимі відеоконференціі зв`язку спільне клопотання адміністрації Личаківської виправної колонії №30 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, до засудження не працюючого, інваліда 3 групи, народився у місті Луцьк Волинської області, до засудження проживав у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,-

у с т а н о в и в:

Вироком Нововолинського міського суду від 27 червня 2007 року ОСОБА_5 засуджено за ст. ст. 309 ч. 2, 311 ч. 2, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Нововолинського місткого суду від 18.10.2006 року та остаточно визначено покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі та 510 гривень штрафу. Покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 25.02.2008 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 186 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового зарахування частково відбутого покарання за вироком Нововолинського міського суду від 27 червня 2007 року визначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі та 510 гривень штрафу. За ст. 263 ч. 1 КК України призначено покарання 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати не відбуте покарання за вироком Нововолинського міського суду від 27 червня 2007 року та остаточно визначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років та 510 грн.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 09 жовтня 2008 року ухвалено: вирок Іваничівського районного суду від 25.02.2008 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд у той же суд в іншому складі суддів.

Вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 16 березня 2009 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 187 ч. 3 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового зарахування не відбутого покарання за вироком Нововолинського міського суду від 27 червня 2007 року, визначено остаточне покарання у виді 7 (семи) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі та 510 гривень штрафу з конфіскацією всього майна. За ст. 263 ч. 1 КК України призначено покарання 2 (два) роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано не відбуте покарання за вироком Нововолинського міського суду від 27 червня 2007 року та остаточно визначено покарання у вигляді 8 (вісім) років позбавлення волі та 510 грн. штрафу з конфіскацією всього майна. Зараховано в строк відбування покарання перебування під вартою з 14 червня 2007 року по 27 червня 2007 року.

Початок терміну покарання 01 лютого 2008 року, кінець терміну покарання 18 січня 2016 року.

На день розгляду справи засуджений відбув 7 років 3 місяці 9 днів. До кінця строку відбування покарання залишилось 8 місяців 21 днів.

Адміністрація Личаківської виправної колонії у Львівській області (№30) та спостережна комісія Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звернулись до суду з клопотанням про умовно дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання відповідно до вимог ст. 81 КК України посилаючись на те, що протягом строку відбування покарання засуджений зарекомендував себе позитивно та відбув 3/4 строку покарання. За час перебування під вартою в слідчому ізоляторі міста Луцьк з 11 березня 2008 року вимог режиму утримання не допускав. Адміністрацією слідчого ізолятора не заохочувався. За час перебування у Кременчуцькій ВК (№ 69) з 10 квітня 2008 року, вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією колонії не заохочувався. За час перебування у Софіївській ВК (№ 45) з 09 липня 2008 року, допустив два порушення вимог режиму утримання, в тому числі один раз поміщався в ДІЗО. Адміністрацією колонії один раз заохочувався за хорошу поведінку, та роботи по благоустрою в установі. В Личаківській виправній колонії (№30) засуджений перебуває з 10 вересня 2010 року. По прибутті в установу у зв`язку із скороченням обсягів виробництва працевлаштований не був. Під час відбування покарання в установі допустив одне порушення вимог режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Адміністрацією установи три рази заохочувався за суспільно-корисну працю, та ремонтні роботи на відділенні правами начальника установи. Вимоги адміністрації неухильно виконує, правил поведінки засуджених дотримується. Робить вірні висновки із свого злочинного минулого. З урахуванням вищенаведеного, просять про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Перевіривши представлені матеріали, оглянувши матеріали особової справи та відомості про поведінку засудженого, заслухавши представника адміністрації виправної колонії, пояснення засудженого ОСОБА_5 , висновок прокурора про відмову в задоволенні подання, суд вважає, що у поданні слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 81 КК України, умовно дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Також однією з умов умовно дострокового звільнення є відбуття засудженим за умисний тяжкий злочин, не менше двох третин строку покарання.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 сім раз притягувався до кримінальної відповідальності, по даній справі відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, відбув 3/4 строку призначеного покарання. За час відбуття покарання до засудженого ОСОБА_5 тричі застосовувались дисциплінарні стягнення і лише тричі було оголошено подяки за сумлінну працю та добру поведінку, котрі є обов`язком для засудженого впродовж всього строку відбуття покарання . Наявність лише таких заохочень, на думку суду, не свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що адміністрація не надала достатніх доказів того, що ОСОБА_5 зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення. Належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправно-трудової установи під час відбуття покарання, його належна поведінка та сумлінне відношення до праці є для нього обов`язком впродовж всього строку відбуття покарання.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 81 КК України та ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні подання адміністрації Личаківської виправної колонії №30 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Львівській області та спостережної комісії Шевченківської державної районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 відмовити у зв`язку з його безпідставністю.

На постанову протягом семи діб з дня її проголошення прокурор та засуджений мають право подати апеляції до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_1