Справа № 1304/2383/12 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/44/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 222, ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 366 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

виправданого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

кримінальну справу за апеляцією прокурора, яка брала участь у розгляді справи судом І інстанції на вирок Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2014 року,
встановила:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з незакінченою вищою освітою, неодруженого, колишнього директора "Факт-Захід", раніше не судимого,

виправдано за ч.2 ст. 222, ч.1 ст. 366, ч.2 ст. 366 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_7 підписку про невиїзд постановлено скасувати.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 органом досудового слідства обвинувачується в тому, що він 23 лютого 2004 року, працюючи на посаді директора ПП "Факт-Захід", будучи службовою особою суб`єкта господарської діяльності, маючи на меті одержання кредиту, достовірно знаючи, що договір №46 від 16 лютого 2004 року укладений між ПП "Факт-Захід" та військовою частиною НОМЕР_1 , згідно якого ПП "Факт-Захід" зобов`язується продати і передати у власність даної частини за її попереднім замовленням комплектуючі і матеріали (вироби електротехнічного призначення та кабельну продукцію) є недійсним, оскільки ним не повернуто примірник договору іншій стороні та відсутні специфікації до даного договору, які є його невід`ємною частиною, надав ЗАТ АКБ "Львів" завідомо неправдиву інформацію у вигляді завіреної ним копії даного договору, яка стала підставою для одержання ПП "Факт-Захід" кредиту в ЗАТ АКБ "Львів" в сумі 210 тис. грн., чим спричинив інтересам ЗАТ АКБ "Львів" велику матеріальну шкоду.

Крім цього, 27 лютого 2004 року ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що працюючи на вищевказаній посаді та будучи службовою особою суб`єкта господарської діяльності, достовірно знаючи, що ПП "Факт-Захід" не є власником жодних двигунів, маючи на меті приховати злочинну діяльність, склав та подав в ЗАТ АКБ "Львів" завідомо неправдиву довідку №5/02, яка стала однією з підстав для укладення договору застави та передачі двигунів у заставу, згідно якої на балансі ПП "Факт-Захід" обліковуються двигуни В-46-6, в кількості 2 штуки, та двигуни В-46-5К, в кількості 5 штук, для отримання наступного траншу кредиту. В результаті цих дій ОСОБА_7 інтересам ЗАТ АКБ "Львів" було завдано тяжких наслідків у виді незаконної видачі кредиту в сумі 210 тис. грн.

Крім цього, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 22 липня 2005 року, в процесі виконання кредитних зобов`язань, працюючи на цій же посаді та являючись службовою особою, достовірно знаючи, що ПП "Факт-Захід" не є власником жодних двигунів, склав та подав в ЗАТ АКБ "Львів" завідомо неправдиву довідку №4/07, згідно якої станом на 21 липня 2005 року заставне майно, а саме: двигуни В-46-6, в кількості 2 штуки, та двигуни В-46-5К, в кількості 5 штук, оприбутковуються на рахунку № НОМЕР_2 і знаходяться на складі Львівського ремонтно-механічного заводу.

В апеляції прокурор, яка брала участь у розгляді справи судом І інстанції, покликається на те, що винуватість ОСОБА_7 підтверджується зібраними матеріалами кримінальної справи, які перевірені в судовому засіданні, а також показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , іншими письмовими доказами.

Наголошує, що кримінальна справа відносно ОСОБА_7 порушена 19 вересня 2005 року та кредитні кошти банку на той момент ще не були повернуті, відтак заподіяно шкоду інтересам ЗАТ АКБ "Львів".

Звертає увагу, що злочин, передбачений ч.2 ст. 222 КК України, вважається закінченим з моменту надання конкретному адресату відповідної інформації, незалежно від того, вдалося чи ні винному отримати той чи інший фінансовий ресурс, заподіяна чи ні потерпілому реальна майнова шкода, а злочини, передбачені ч.1,2 ст. 366 КК України, вважаються закінченими з моменту підроблення або складання завідомо неправдивого документа, незалежно від подальшого його використання, а при видачі документа з моменту його випуску або надання зацікавленій особі. А тому вважає, що сам по собі факт погашення кредиту після вчинення вищевказаних злочинів не може свідчити про відсутність в діях особи цих складів злочинів, а може бути прийнятий до уваги як факт відшкодування шкоди заподіяної злочином.

Просить вирок скасувати, а кримінальну справу повернути в суд першої інстанції на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурорів про підтримання апеляції, пояснення виправданого ОСОБА_7 , який заперечив апеляцію прокурора та просить вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така підлягає задовольненню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.4 ст. 327 КПК України (1960 року), виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.

Згідно вимог ч.9 ст. 336 КПК України (1960 року), в резолютивній частині виправдувального вироку, окрім іншого, вказується, що підсудний в пред`явленому обвинуваченні визнаний невинним і по суду виправданим.

Однак, даних вимог законодавства місцевий суд не дотримався, зазначивши лише в резолютивній частині вироку, що ОСОБА_7 за статтями пред`явленого обвинувачення слід виправдати, чим допустив, на думку колегії суддів, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирок районного суду підлягає скасуванню у зв`язку із істотним порушенням кримінально-процесуального закону з направленням кримінальної справи на новий судовий розгляд.

Що стосується інших доводів, викладених в апеляції прокурора, то такі, на переконання колегії суддів, мають і будуть вирішуватись при розгляді справи по суті.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366 КПК України (1960 року) та п.п.13, 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України (2012 року), колегія суддів,

ухвалила:
апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, задовольнити.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в той же суд.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4