АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/936/14-к Номер провадження 11-кп/786/82/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.307 КК - Т.З.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченогоОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у даному провадженні, та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 21 листопада 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кремінна Луганської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з неповною середньою освітою, розлучений, маючий на утриманні двох неповнолітніх дітей, судимий,

визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.2 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.307 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, засуджений на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно з вимогами ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 30 травня 2013 року у виді 6 місяців позбавлення волі, і остаточно засуджений на 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Вирішене питання про речові докази.
Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочинів за наступних обставин.

27 березня 2014 року обвинувачений в с. Тепле Гадяцького району Полтавської області за місцем свого проживання незаконно збув ОСОБА_9 за 150 грн. особливо небезпечний наркотичний засіб концентрат макової соломки, масою в перерахунку на суху речовину 0,15 г.

Цього ж дня під час проведення обшуку в помешканні ОСОБА_8 працівники міліції виявили та вилучили особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою в перерахунку на суху речовину 21,354 г, який обвинувачений зберігав для власних потреб без мети збуту.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70, ст.71 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Крім того, в доповненнях до апеляційної скарги прокурор просить зазначити у вступній частині вироку номер кримінального провадження та попередні судимості ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник просить пом`якшити призначене покарання із застосуванням ст.69 КК України, врахувавши визнання вини, щире каяття, незадовільний стан здоров`я, перебування на утриманні двох неповнолітніх дітей та дружини.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які просили пом`якшити призначене покарання, думку прокурора на підтримання принесеної апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочинів за наведених у вироку обставин, а також кваліфікація його дій за ч.2 ст.309 та ч.2 ст.307 КК України є правильними і в апеляційних скаргах не спростовуються.

Доводи апеляційної скарги захисника про пом`якшення призначеного покарання є слушними.

Призначаючи обвинуваченому за ч.2 ст.307 КК України міру покарання, хоча й мінімальну, встановлену законом, суд виходив лише з тяжкості вчиненого злочину і не взяв до уваги наявність обставин, які пом`якшують покарання, та дані про особу обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.2 ст 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Згідно ч.1 ст.69 КК України та приписів п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Як убачається із матеріалів провадження, ОСОБА_8 повністю визнав свою вину та щиро покаявся, публічно підтвердивши це в суді апеляційної інстанції, хворіє на тяжку хворобу. Ці пом`якшуючі покарання обставини колегія суддів визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Враховуючи також відсутність тяжких наслідків, особу винного, який має постійне місце проживання, утримує громадянську дружину та двох неповнолітніх дітей, колегія суддів вважає за можливе призначити основне покарання за ч.2 ст.307 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої законом, що передбачено приписами ст.69 КК України, задовольнивши апеляційну скаргу захисника.

Таке покарання буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і справедливим. В зв`язку з цим доводи прокурора про посилення покарання є необґрунтованими.

Суд першої інстанції у відповідності з вимогами ч.2 ст.374 КПК України вказав у вступній частині вироку обов`язкові відомості, які прямо передбачені законом. Зазначення інших даних, зокрема, судимості обвинуваченого та інше залежить від конкретного кримінального провадження і є прерогативою суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення таких вимог прокурора.

Отже, апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення, а апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407, ст.418 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у даному кримінальному провадженні, залишити без задоволення, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 21 листопада 2014 року щодо ОСОБА_8 змінити, пом`якшити йому покарання за ч.2 ст. 307 КК України з застосуванням ст.69 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.309 КК України до покарання, обраного судом, тобто на 2 роки позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 30 травня 2013 року у виді 6 місяців позбавлення волі, і остаточно визначити 4 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4