В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.05.2015 Справа №607/2207/15-к

Тернопільський міськрайонний суд в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Тернополі провадження стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Суходіл Гусятинського району Тернопільської області, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, раніше не судимого, жителя АДРЕСА_1 , про обвинувачення за ч.1 ст.402 КК України, -
встановив:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України у званні молодшого сержанта, всупереч вимог ст.11, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушив військову дисципліну. Усвідомлюючи, що він зобов`язаний неухильно виконувати накази командира військової частини, відчуваючи свою безкарність діяв умисно з наміром не виконувати наказ командира, щодо вибуття до пункту виконання військовою частиною пп В0122 завдань за призначенням у Херсонська область. Він розумів суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки однак, будучи ознайомленим із законним наказом командира військової частини пп НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 від 1 серпня 2014 року №62 «Про вибуття особового складу, що залишився в пункті постійної дислокації в район виконання завдань за призначенням» 8 серпня 2014 року близько 11 години 00 хвилин у приміщені штабу військової частини пп НОМЕР_1 (медичного пункту), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 під час бесіди з військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_6 та заступником військового комісара - начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 і помічником військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 з правової роботи майором ОСОБА_8 умисно відкрито у категоричній формі усно відмовився виконати наказ командира військової частини пп НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 №62 від 1 серпня 2014 року «Про вибуття особового складу, що залишився в пункті постійної дислокації в район виконання завдань за призначенням» та у подальшому без поважних причин до нового місця служби не вибув, тобто вчинив непокору - відкриту відмову виконати наказ начальника.
В суді ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушенні визнав повністю.
Враховуючи, що учасники судового провадження не заперечували, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним досліджувати докази щодо обставин, які ніким не оспорювалися. Суд постановив ухвалу допитати лише обвинуваченого.
У судовому засіданні ОСОБА_4 показав, що він був ознайомлений з наказом командира військової частини про вибуття особового складу в район виконання завдань за призначенням і умисно відмовився виконати його. Злочин вчинив, тому що у нього двоє малолітніх дітей, яких він не хотів залишати. Все відбувалося так, як вказано в обвинувальному акті. У вчиненому щиросердечно розкаюється.
За таких обставин суд прийшов до переконання про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.402 КК України, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника (непокора).
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, його молодий вік і те, що він раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання це визнання вини, щире каяття, сприяння судовому розгляду; він має на утриманні двоє малолітніх дітей.
Суд вважає, що з метою виправлення ОСОБА_4 і для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень йому доцільно призначити покарання передбачене ч.1 ст.402 КК України у виді позбавлення волі.
Враховуючи тяжкість злочину, особу винного та вище вказані пом`якшуючі обставини суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання. Отже, відповідно до ст.75 КК України необхідно звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановити йому іспитовий строк і покласти на нього відповідні обов`язки передбачені ст.76 КК України.
Керуючись статтями 349, 369-371, 373-376, 392-395, 532, 535 КПК України, суд,-
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.402 України та призначити йому покарання один рік шість місяців позбавлення волі.
Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк три роки.
На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_4 покласти обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, навчання або роботи; періодично з`являтися в кримінальну-виконавчу інспекцію для реєстрації.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку шляхом подачі апеляції, особами визначеними у ст.393 КПК України, до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Судове рішення, що набрало законної сили звертається до виконання не пізніше як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до Тернопільського міськрайонного суду із суду апеляційної чи касаційної інстанції або Верховного суду України.
Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.
Головуючий суддя ОСОБА_1