№ 11-268/07 р Головуючий
у 1 інстанції Кузьмич
ст. 164 ч. 1 КК України Доповідач
в апеляційній інстанції Опейда
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Луцьк 04
травня 2007 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах
апеляційного суду Волинського області в складі:

головуючого - судді Опейди
В.О.

суддів Матата
О.В., Силки Г.І.

з участю прокурора Смолюка
Б.С.

засудженого ОСОБА_1

захисника засудженого ОСОБА_3.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Луцьку
кримінальну справу за апеляцією потерпілої на вирок Камінь-Каширського
районного суду від 06 березня 2007 року, яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження, уродженець с.Видерта Камінь-Каширського району Волинської області,
українець, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, одружений, не
працюючий, не судимий, мешканець АДРЕСА_1, засуджений за ч.1 ст.164 КК України
до покарання у виді 120 годин громадських робіт.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів
судової палати в кримінальних справах ,-

ВСТАНОВИЛА:

Даним вироком ОСОБА_1. визнаний винним в тому, що він в
супереч постанови Камінь-Каширського районного суду від 04 листопада 2004 року
будучи суб'єктом підприємницької діяльності, протягом 2004-2006 років злісно
ухилявся від сплати встановлених судом коштів на утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2року народження, при цьому загальна сума
заборгованості становить 12300 грн., які він повинен був сплатити на користь
ОСОБА_2.

Не погоджуючись з вироком суду потерпіла ОСОБА_2 в своїй
апеляції вважає його незаконним у зв'язку з надто м'яким покарання та просить
його скасувати, а у справі постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_1.
покарання у виді двох років обмеження волі.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку, доводи
апеляції, звернення потерпілої, яка просила розглянути справу у її відсутності,
міркування прокурора, який просив скасувати вирок і постановити новий вирок
призначивши покарання ОСОБА_1. у виді 1 року обмеження волі, засудженого і його
захисника, які просили залишити вирок без змін, а апеляцію без задоволення,
дослідивши матеріали справи, колегія суддів судової палати встановила, що
апеляція до задоволення не підлягає.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні
обставини справи і його висновок про доведеність вини засудженого у скоєнні
інкримінованого злочину відповідає зібраним у справі і дослідженим у судовому
засіданні доказам. Обставини скоєння інкримінованого засудженому у вину злочину
учасниками судового розгляду не оспорюються. Водночас, твердження потерпілої
про призначення судом надто м'якого покарання засудженому суперечить
встановленим фактичним обставинам справи.

Висновки суду про винність ОСОБА_1 у злісному ухиленні
від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, тобто у
вчиненні злочину, передбаченого ч.1

2

ст. 164 КК України
підтверджується зібраними по справі і дослідженими в судовому засіданні
доказами.

Твердження потерпілої про не врахування судом як
обтяжуючої вини засудженого обставини, вчинення злочину щодо малолітнього, який
перебуває в безпорадному стані, матеріальній залежності не ґрунтується на
зібраних і досліджених матеріалах справи, а тому вони не підлягають до
врахування.

Посилання ОСОБА_2 на не роз'яснення їй права звернення з
цивільним позов суперечить матеріалам справи. Так у відповідності до постанови
про визнання її потерпілою /а.с.57/, таке право було їй роз'яснено, а при
ознайомленні з матеріалами справи /а.с.89/ вона заявила, що цивільний позов
заявляти не буде. Зважаючи на сукупність наведеного і відсутність розгляду цивільного
позову у справі слід запропонувати суду першої інстанції в порядку ст.ст.409,
411 КПК України вирішити питання щодо накладеного арешту на майно засудженого.

При призначенні покарання суд у відповідності до вимог
ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який
відноситься до невеликої тяжкості, дані про особу засудженого, який є не
судимою особою, характеризується позитивно, конкретні обставини справи, щире
каяття, та правильно прийшов до переконання про можливість виправлення і
перевиховання ОСОБА_1 без ізоляції від суспільства.

Обставини справи судом з'ясовано повно і об'єктивно.
Будь-яких порушень норм кримінально-процесуального права, які б вплинули на
законність і обґрунтованість судового рішення по даній справі допущено не було.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів судової палати не
вбачає підстав для зміни чи скасування вироку щодо ОСОБА_1.

Виходячи з вищенаведеного, керуючись ст.365, 366 КПК
України, колегія судців судової палати -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію потерпілої ОСОБА_2 залишити без задоволення, а
вирок Камінь-Каширського районного суду від 02 березня 2007 року щодо
ОСОБА_1залишити без змін.

Запропонувати суду першої інстанції в порядку ст.ст. 409,
411 КПК України вирішити питання щодо накладеного арешту на майно засудженого.