Справа № 745/155/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/596/2015
Категорія ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000255 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2015 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , освіта базова середня, не працює, не одружений, раніше судимий 26.12.2012 року Сосницьким районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки,

засуджений:

- за ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст.71 КК України, до покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сосницького районного суду від 26.12.2012 року, та остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з часу його фактичного затримання з 15 грудня 2014 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 14 грудня 2014 року, близько 01 години, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою заволодіння чужим майном, прибув до господарства ОСОБА_11 , що знаходиться по АДРЕСА_3 , де шляхом розбиття віконного скла, проник у будинок та вчинив напад на ОСОБА_11 , поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, який виразився у тому, що ОСОБА_8 , примушуючи потерпілу передати йому гроші, умисно наніс декілька ударів дерев`яною биткою по різним частинам тіла ОСОБА_11 , заподіявши їй тяжкі тілесні ушкодження, після чого остання віддала ОСОБА_8 гаманець з грошима в сумі 285 грн., яким обвинувачений заволодів та покинув будинок. Від спричинених ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 померла.

Не погодившись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок місцевого суду та постановити новий вирок, яким виправдати його підзахисного за ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України. В обґрунтування скарги послався на незаконність вироку суду першої інстанції та відсутність доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, так як обвинувачення є формальним і побудоване лише на припущеннях та показах самого обвинуваченого, даних ним під час досудового розслідування.

У своїй апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просив скасувати вирок місцевого суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, та призначити ОСОБА_8 покарання за: ч.4 ст.187 КК України - у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна; ч.2 ст.121 КК України - у виді позбавлення волі на строк 10 років. На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна. На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки за вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2012 року та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна. У решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді; захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав, а скаргу прокурора залишити без задоволення; обвинуваченого ОСОБА_8 , який погодився з позицією свого захисника; прокурора, котрий просив задовольнити його апеляційну скаргу, а скаргу захисника залишити без задоволення; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А :

14 грудня 2014 року, близько 01.00 години, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою заволодіння чужим майном, прибув до господарства ОСОБА_11 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , де шляхом розбиття віконного скла, проник у будинок та вчинив напад на ОСОБА_11 , поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, який виразився у тому, що ОСОБА_8 , примушуючи потерпілу передати йому гроші, умисно наніс декілька ударів дерев`яною биткою по різним частинам тіла ОСОБА_11 , заподіявши їй тяжкі тілесні ушкодження, після чого остання віддала ОСОБА_8 гаманець з грошима в сумі 285 грн., яким обвинувачений заволодів та покинув будинок, а ОСОБА_11 через деякий час від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події.

Допитаний у суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, підтримав дані ним покази в місцевому суді, та пояснив, що з ОСОБА_11 проживав по сусідству, знав, що вона глухоніма. 13 грудня 2014 року, з 19.00 год., був на дні народженні у ОСОБА_12 , проте спиртних напоїв не вживав. Близько 1.30 год., разом із сестрою ОСОБА_13 пішов з гостей. Потім знову повернувся до ОСОБА_12 , взяв належний ОСОБА_14 велосипед і відвів до її будинку. Прийшовши додому, взяв горілку і пішов до знайомої ОСОБА_15 вживати спиртне. Коли підходив до її помешкання, то побачив, що хвіртка у господарство ОСОБА_11 відкрита. Зайшов у її двір та побачив розбите вікно будинку, зазирнув у вікно - у будинку нікого не побачив. Через вхідні двері зайшов у будинок, присвітив сірниками та побачив, що ОСОБА_11 лежала на підлозі. Він штовхнув її два рази ногою, перевірив пульс - вона була жива, але допомоги не надавав, бо злякався. Після цього покинув будинок ОСОБА_16 і пішов додому. Вдома перевдягнувся, взяв гроші та на таксі поїхав у с. Вільшане, де його в подальшому і затримали працівники міліції 15 грудня 2014 року. Чому заходив до будинку ОСОБА_11 пояснити не може, звідти він нічого не брав. Зазначив, що під час досудового розслідування співробітники міліції погрожували йому, били, щоб він зізнався у скоєнні злочину, а тому він змушений був обмовити себе.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитана в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 показала, що обвинувачений проживав по сусідству з її 78-річною бабусею ОСОБА_11 , яка була глухонімою, і за нею наглядала сусідка ОСОБА_15 14.12.2014 року працівники міліції повідомили їй про смерть ОСОБА_11 . Близько року тому, покійна у присутності ОСОБА_15 розповідала, що до неї приходив ОСОБА_8 і вимагав гроші. Гаманця з грошима після вбивства не знайшли.

Свідок ОСОБА_15 в місцевому суді показала, що з обвинуваченим знайома, проте категорично заперечила можливість спільного вживання з ним алкоголю, у тому числі й в ніч з 13 на 14 грудня 2014 року, так як останній молодший за неї і стосунки з ним були не такі, щоб разом проводити час. На прохання ОСОБА_10 доглядала за глухонімою сусідкою ОСОБА_11 , оскільки раніше працювала у школі для глухонімих, тому розуміла їхню мову. Покійна, в зв`язку з своїм фізичним станом майже ні з ким не спілкувалась, у її дворі ні ОСОБА_8 , ні інших осіб ніколи не бачила. За життя, близько року тому, ОСОБА_11 розповідала, що до неї приходив обвинувачений і вимагав гроші, але останній це заперечував. З даного приводу з ним розмовляв її чоловік ОСОБА_17 . У грудні 2014 року, точної дати не пам`ятає, зайшла у будинок ОСОБА_11 та виявила її тіло у спальні під ліжком, після чого викликала міліцію.

Свідок ОСОБА_18 у місцевому суді показав, що взимку в кінці 2014 року, точної дати не пам`ятає, вночі відвозив обвинуваченого до кафе «Отаман», що знаходиться в смт. Сосниця, а потім в с. Вільшане. Тоді обвинувачений повернув йому борг у сумі близько 100-150 грн.

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 показали, що обвинувачений їх брат. 13 грудня 2014 року, приблизно з 18 години, ОСОБА_8 був у гостях в ОСОБА_21 на святкуванні дня народження, де вживав алкогольні напої, а близько 01 години ночі пішов додому.

Свідок ОСОБА_14 у місцевому суді показала, що є сестрою обвинуваченого. Ввечері 13.12.2014 року була на дні народження у племінника, де також був і ОСОБА_8 . Додому поїхала на таксі близько 24 години, а десь о другій годині ночі брат привів додому її велосипед.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами:

- протоколом огляду місця події від 15 грудня 2014 року, згідно якого, під час проведення огляду подвір`я та будинку по АДРЕСА_3 було виявлено в одній з кімнат будинку труп ОСОБА_11 та встановлено, що розбите одне вікно веранди будинку. Під час огляду вилучено наволочку з подушки зі слідами речовини бурого кольору, нижню білизну з трупа ОСОБА_11 , бите скло з віконної рами, два сірники (т.1, а.к.п.123-132);

- протоколом огляду місця події від 15 грудня 2014 року, з якого вбачається, що під час проведення огляду будинку АДРЕСА_1 - місця проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , виявлено та вилучено битку - дерев`яний предмет циліндричної форми, довжиною 82 см., брюки джинсові зі слідами речовини темно-бурого кольору (т.1, а.к.п.137-139);

- висновком судово-медичної експертизи № 231 від 14 січня 2015 року, згідно якого смерть ОСОБА_11 настала від травматичного шоку, який став наслідком закритої травми грудної клітки із множинними переломами ребер, грудини та перелому лівого плеча, а також множинних травм голови та кінцівок, про що свідчать наступні патологічні ознаки: множинні прямі та непрямі переломи ребер зліва та справа по різних анатомічних лініях, перелом тіла грудини та лівої плечової кістки з крововиливами в м`які тканини в ділянках переломів, синець на повіках лівого ока, забійна рана лобної ділянки зліва, синець лівого плеча, передньої черевної стінки, передньої поверхні правого стегна та колінного суглобу, по зовнішній поверхні лівого стегна в нижній третині та зовнішній поверхні лівого кульшового суглобу. Нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів, масивні крововиливи в наднирники, нирки, під серозні оболонки, рідка кров в порожнинах серця та судин. Смерть могла настати в період з 00 до 02 години 14 грудня 2014 року. Комплекс тілесних ушкоджень голови, кінцівок, живота міг утворитись внаслідок нанесення ударів тупим предметом, а закрита травма грудної клітини утворилась внаслідок здавлення грудної клітини в напрямку спереду-назад та місцем прикладанням тупого предмету в ділянку обмеженою грудиною та 5-7 ребром справа по середньо ключичній лінії за умови, що в даний момент потерпіла знаходилась в горизонтальному положенні (т.1, а.к.п.143-147).

При цьому, допитаний в судовому засіданні місцевого суду судовий експерт ОСОБА_22 підтвердив правильність висновку щодо причини смерті та наявних тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 , які були викладені ним у висновку експертизи та зазначив, що при дослідженні трупа виявлено множинні паралельні переломи ребер в комплексі з переломом грудини. Локалізація і характер цих ушкоджень свідчать, що вони утворилися внаслідок надавлювання на грудину при цьому потерпіла знаходилась у горизонтальному положенні. Деякі тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок заподіяння не менше семи ударів тупим предметом, у тому числі й битою. Виключив заподіяння тілесних ушкоджень ногами чи руками. Смерть настала внаслідок травматичного шоку. Потерпіла від отриманих тілесних ушкоджень прожила б не більше 6 годин;

- протоколом слідчого експерименту від 17 грудня 2014 року, з якого вбачається, що з метою перевірки і уточнення відомостей щодо результатів допиту ОСОБА_8 від 16 грудня 2014 року в якості підозрюваного, було проведено слідчий експеримент із застосуванням технічного засобу фіксації - відеокамери Panasonic SDR-S70, під час проведення якого, в присутності понятих, обвинувачений детально, послідовно відтворював свої дії, що мали місце 14 грудня 2014 року, близько 01 години ночі, та розповідав про обставини вчинення кримінального правопорушення, при цьому показав яким чином проник у будинок ОСОБА_11 та як пересувався у ньому, як наносив тілесні ушкодження потерпілій, щоб вона віддала йому гроші, та місце між гаражами куди викинув гаманець (т.1 а.к.п.86-92);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10 березня 2015 року, згідно якого, з метою перевірки і уточнення відомостей щодо проникнення ОСОБА_8 в будинок ОСОБА_11 по АДРЕСА_3 , було проведено слідчий експеримент із застосуванням технічного засобу фіксації - цифрової відеокамери, під час якого було залучено статиста антропологічні дані та одяг якого відповідають антропологічним даним та одягу ОСОБА_8 . Статист без сторонньої допомоги проник до будинку ОСОБА_11 через отвір у вікні, на який вказував обвинувачений під час проведення слідчого експерименту 17 грудня 2014 року (т.1, а.к.п.93-96);

- протоколом про результати аудіо-, відеоконтролю місця (за особою) від 12 лютого 2015 року, на якому зафіксовано, що на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Чернігівської області від 17 грудня 2014 року із застосуванням магнітного носія аудіокасети ТDK-90 хв. було проведено аудіо-, відеоконтроль місця за адресою: АДРЕСА_4 , в ізоляторі тимчасового тримання Сосницького РВ УМВС. Результати прослуховування аудіозапису оформлені у протоколі від 10 березня 2015 року, згідно якого на аудіозаписі записано розмову ОСОБА_8 та сторонньої особи, яка мала місце 17 грудня 2014 року, під час якої обвинувачений розповідає, що ненавмисно убив німу бабусю, тілесні ушкодження заподіяв їй биткою, наносячи удари по ногам та ниркам, бабуся сама віддала гроші, а також повідомляв, що залишив свої відбитки на підвіконні, коли залазив через вікно. Обвинувачений ОСОБА_8 після дослідження даного доказу вказав, що упізнав свій голос, зазначивши, що дійсно така розмова мала місце з чоловіком на ім`я « ОСОБА_23 » (т.1, а.к.п.97-99, 100-102).

Таким чином, місцевий суд, дослідивши, ретельно перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази у їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, вірно прийшов до висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.4 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та за ч.2 ст.121 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої, з чим погоджується і колегія суддів.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що невизнання обвинуваченим своєї вини вказує не на його непричетність до вчинення злочину, а навпаки, розцінює це як спосіб з метою уникнути відповідальності за скоєне.

Посилання захисника в своїй апеляційній скарзі на те, що покази ОСОБА_8 надані ним під час досудового розслідування суперечать висновку судово-медичної експертизи щодо характеру тілесних ушкоджень у потерпілої, не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеними доказами, передбаченими ст. 99 КПК України, а саме: протоколом допиту підозрюваного з додатками від 16.12.2014 року, протоколом проведення слідчого експерименту з додатками від 17.12.2014 року, згідно яких, за словами обвинуваченого, він наніс не менше п`яти ударів биткою по тілу потерпілої, а також здавлював її голову подушкою. Локалізація, характер та тяжкість тілесних ушкоджень потерпілої встановлено висновком судово-медичної експертизи № 231 від 14.01.2015 року, при роз`ясненні якого, судовий експерт не виключив, що комплекс тілесних ушкоджень голови, кінцівок, живота міг утворитись унаслідок нанесення ударів тупим предметом - битою, а закрита травма грудної клітини утворилась у результаті здавлення грудної клітини.

Твердження сторони захисту, що під час досудового слідства працівники міліції погрожували обвинуваченому, били його та примушували взяти провину на себе є безпідставними, так як за заявою ОСОБА_8 про застосування до нього фізичного та психологічного насильства під час досудового розслідування кримінального провадження прокуратурою Чернігівської області було здійснено досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, за наслідками якого слідчим прокуратури 27 квітня 2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку із відсутністю у діях працівників Сосницького РВ УМВС України в Чернігівській області складу злочину, передбаченого ч.1 ст.365 КК України (т.2, а.к.п.5-9).

Доводи апелянта про те, що покази ОСОБА_8 у ході судового засідання не були спростовані жодним свідком чи іншими доказами, не заслуговують на увагу та спростовуються показами свідка ОСОБА_15 , яка заперечила факт спільного вживання алкогольних напоїв з обвинуваченим, та зазначила, що покійна ОСОБА_11 повідомила їй про факт вимагання близько року тому обвинуваченим у неї грошей; показами свідка ОСОБА_14 , яка вказала, що 13.12.2014 року, близько 24 години, з дня народження племінника додому поїхала на таксі сама, а не з ОСОБА_8 , як він зазначив у своїх показах, а близько 2 години ночі брат привів її велосипед; показами свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_24 , які підтвердили факт вживання обвинуваченим 13.12.2014 року алкогольних напоїв; та показами свідка ОСОБА_18 , який зазначив, що відвозив обвинуваченого до кафе, а потім у с. Вільшане, при цьому останній повернув йому борг у сумі близько 100-150 грн.

Отже, всі доводи, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення його скарги.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора слід зазначити наступне.

Посилання прокурора на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є слушними.

Так, відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказаних вимог закону місцевий суд не дотримався та, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 міру покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжких, а також дані про особу обвинуваченого.

У даному випадку, на думку колегії суддів, щодо ОСОБА_8 необхідно обрати покарання, пов`язане з позбавленням волі на певний строк, ближче до максимального розміру санкцій частин статей інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а тому вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів визнає - рецидив злочину, вчинення злочинів щодо особи похилого віку, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , колегія суддів, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, його відношення до скоєного, вчинення кримінальних правопорушень в період іспитового строку; відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставини, які обтяжують покарання; особу обвинуваченого, який не працює, посередньо характеризується за місцем проживання; та приходить до висновку про необхідність призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Остаточне покарання ОСОБА_8 необхідно призначити з урахуванням вимог ст.71 КК України, так як він скоїв кримінальне правопорушення в період іспитового строку.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Менського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_8 визнати винним в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 та ч.4 ст.187 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років;

- за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст.71 КК України, до покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2012 року, та остаточно ОСОБА_8 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4