Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 03 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,

суддів: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_10

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001024 від 28 травня 2013 року за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м. Москви Російської Федерації, зареєстровану та проживаючу по

АДРЕСА_1, таку, що в силу ст. 89 КК судимостей не має,

за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК,

за участю

прокурора ОСОБА_11,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить постановлені у кримінальному провадженні судові рішення щодо

ОСОБА_2 змінити та призначити останній більш м'яке покарання. Обґрунтовуючи своє прохання, захисник вказує на те, що при призначенні покарання з його реальним відбуванням місцевий суд достатньою мірою не врахував усіх обставин, що пом'якшують покарання та особу засудженої, на що не звернув уваги апеляційний суд.

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2014 року ОСОБА_2 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

за ч. 1 ст. 135 КК - на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 286 КК - на строк 7 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винною та засуджено за те, що вона 27 травня 2012 року о 18.17 год. в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем марки Seat Toledo (реєстр. НОМЕР_1) та рухаючись по вул. Варненської з боку вул. Терешкової у м. Одесі у напрямку

вул. Академіка Філатова, порушила вимоги п.п. 2.3; 2.9.(а); 2.10 (а, б, в); 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху, виїхала на смугу зустрічного руху і допустила наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_5, після чого з місця події зникла.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримала тяжкі тілесні ушкодження від яких настала її смерть.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який вважав, що постановлені судові рішення є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Події злочинів, доведеності винуватості засудженої в їх вчиненні, кримінально-правової оцінки діяння за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК, відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК колегією суддів не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржувалися.

Доводи захисника у скарзі про надмірну суворість призначеного покарання, на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженій ОСОБА_2 покарання з його реальним відбуванням згідно з указаною нормою закону врахував: характер і ступінь тяжкості вчинених нею злочинів; байдуже відношення засудженої до скоєного, особу засудженої, яка в силу ст. 89 КК судимостей не має, позитивно характеризується, а також врахував суд обставину, що пом'якшує покарання - часткове відшкодування завданої шкоди потерпілим, а також таку що його обтяжує - скоєння кримінального правопорушення у стані алкогольного сп'яніння. Колегія суддів вважає, що місцевий суд правомірно призначив засудженій ОСОБА_2 покарання в межах санкції статей, а тому підстав для пом'якшення покарання не вбачає.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги та матеріалів кримінального провадження такі твердження про суворість призначеного покарання висловлював захисник ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі. Апеляційний суд обґрунтовано залишив її без задоволення, вмотивувавши свої висновки належним чином. Із огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо призначення ОСОБА_2 покарання є законними та обґрунтованими, а тому підстав вважати таке покарання надмірно суворим та явно несправедливим унаслідок суворості у колегії суддів немає.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Отже, при перевірці кримінального провадження в касаційному порядку істотних порушень кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу та були би підставою для скасування чи зміни судових рішень, колегія суддів не встановила.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 434, 436, 438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 травня

2014 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_3 - без задоволення.

Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9