У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Верещак В.М.,

суддів

Лавренюка М.Ю., Мороза М.А.,

за участю прокурора

Брянцева В.Л.

розглянула
в судовому засіданні 25 жовтня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок апеляційного суду Донецької
області від 5 червня 2007 року, яким засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця селища Нижня Кринка м. Макіївки
Донецької області, раніше неодноразово судимого: 1) у 1991 р. за ст. 102 КК
України в редакції 1960 р. на 2 роки виправних робіт; 2) у 1993 р. за ч. 3 ст.
117, ч. 2 ст. 118, ч. 1 ст. 206 КК України в редакції 1960 р. на 9 років
позбавлення волі; 3) у 2000 р. за ч. 2 ст. 118 КК України в редакції 1960 р. на
8 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання
умовно-достроково 23 листопада 2005 року на 1 рік 7 місяців 15 днів

за п.п.
6, 10 ч. 2 ст. 115 КК України на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю, за ч. 4 ст. 152 КК України на десять років
позбавлення волі, за ч. 4 ст. 187 КК України на одинадцять років позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, на підставі ст. 70 КК
України за сукупністю злочинів йому призначено покарання довічне позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, а на підставі ст. 71 КК
України до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання за
попереднім вироком і призначено остаточне покарання - довічне позбавлення волі
з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на
користь потерпілої ОСОБА_2 7785 грн. на відшкодування матеріальної та 50.000
грн. - моральної шкоди.

ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 12 червня 2006 року близько 19
години, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, з метою заволодіння майном
ОСОБА_3, яка проходила мимо зупинки трамвая на вул. Постишева в м. Єнакієво
Донецької області з мобільним телефоном у руках, став її переслідувати. Коли
вона проходила через місток, засуджений напав на неї, зіштовхнувши її силою в
канаву, де став наносити удари руками і ногами в різні частини тіла та
здавлювати шию руками. Під час заволодіння майном потерпілої, у засудженого
виник умисел на її зґвалтування. Здавлюючи їй шию руками і таким чином
подолавши її опір, ОСОБА_1 роздяг її та із застосуванням насильства зґвалтував.
Застосовуючи насильство, що є небезпечним для життя та здоров'я потерпілої
засуджений продовжував здавлювати її шию руками, у такий спосіб позбавивши її
життя та заволодівши її речами загальною вартістю 721 грн. 22 коп. Смерть
потерпілої настала від механічної асфіксії.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить вирок суду скасувати, тому що його вина
не доведена матеріалами справи. не заперечуючи факт заволодіння майном
потерпілої, твердить, що вбивства та зґвалтування її він не вчиняв, а лише
побачив потерпілу, яка дійсно лежала під містком роздягнута, підійшов до неї та
викрав її речі, які згодом були вилучені. Зізнавальні показання давав під
впливом працівників міліції. Просить постановити справедливий вирок щодо нього.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, міркування прокурора про
відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та залишення вироку без
зміни, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні зазначених у
вироку злочинних дій відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються
дослідженими у судовому засіданні доказами і є правильними.

Обґрунтовуючи свій висновок, суд послався у вироку, насамперед, на
показання самого засудженого, які він давав на досудовому слідстві під час
неодноразових допитів з участю захисника, у тому числі під час відтворення
обстановки і обставин події, в яких він детально і послідовно розповідав про
обставини вчинення злочинів. Так, під час допиту його в якості підозрюваного з
участю захисника і застосуванням відеоз'ємки 18 червня 2006 року ОСОБА_1 свою
вину в умисному вбивстві ОСОБА_3 визнав повністю і вказав на обставини
вбивства. Зміст його показань зводився до того, що 12 червня 2006 року він
після вечері та вживання алкогольних напоїв, вийшов на зупинку трамвая
“Постишева” де побачив незнайому дівчину з мобільним телефоном у руках, яка
ішла в напрямку мосту через річку Булавинка в м. Єнакієво. Йому терміново
потрібно було зателефонувати і він про це попросив дівчину. Вона дала йому
телефон, він не зміг зателефонувати, повернув телефон і дівчина пішла. Він став
йти за нею та просити ще раз дати зателефонувати, на що дівчина не погодилась,
а потім образила його і ударила його рукою по щоці. Потім він сильно штовхнув
дівчину в канаву біля мосту через річку і разом з нею упав під міст. Між ними
почалась боротьба і він став душити потерпілу. Потім вона стихла і він став її
роздягати. Коли повністю роздяг її, потерпіла прийшла до тями, стала кричати і
оборонятись. Він під руку завів її під міст і знову став душити, щоби вона не
кричала. Коли потерпіла перестала подавати ознаки життя, він забрав її золоті
речі: ланцюжок та сережки і мобільний телефон та гроші, що буди у її сумочці.
Її одежу кинув у річку ї залишив її там-же зовсім без одягу. Аналогічні
показання засуджений давав і під час допиту його в якості обвинуваченого.

Достовірність зазначених показань засудженого на досудовому слідстві знайшли своє об'єктивне підтвердження
показаннями свідка ОСОБА_4, яка бачила у день вбивства ОСОБА_1, який у стані
алкогольного сп'яніння 12 червня 2006 року близько 18 години пішов з дому, а
повернувся після 21 години. Вранці вона побачила, що одяг засудженого був
випрасуваний і сушився.

Потерпіла ОСОБА_2 пояснила суду, що її дочка ОСОБА_3 пропала 12 червня 2006
року, а згодом був виявлений її труп. Їй відомо, що до дня її зникнення вона
статевим життям не жила.

У повній мірі показання засудженого під час досудового слідства
узгоджуються з тими даними, які містяться у протоколі огляду місця події.
Розташування трупа потерпілої, його поза, відсутність одягу, наявність на ньому
тілесних ушкоджень в місцях характерних при зґвалтування, свідчать про те, що
перед вбивством ОСОБА_3 була зґвалтована.

За даними висновків судово-медичної експертизи на тілі ОСОБА_3 виявлено
численні садна і синці в ділянках живота і грудей та в області молочних залоз і
статевих органів. Смерть потерпілої настала від механічної асфіксії внаслідок
здавлювання шиї руками. Надрив і крововилив в області дівочої перетинки та інші
тілесні ушкодження, що виявлені на тілі потерпілої, утворились прижиттєво за
короткий проміжок часу до настання її смерті.

Усе це в сукупності з показаннями потерпілої ОСОБА_2, ОСОБА_4 та інших, які
належно перевірені в судовому засіданні і змістовно наведені у вироку, давало
суду підстави дійти висновку що ОСОБА_1 вчинив умисне вбивство ОСОБА_3 з
корисливих мотивів під час розбійного нападу на неї, а також зґвалтував її при
наведених у вироку обставинах.

Твердження засудженого про те, що він не вчиняв ні розбійного нападу, ні її
вбивства і не ґвалтував, не є переконливими і спростовуються встановленими
судом об'єктивними даними.

За таких даних, колегія суддів вважає твердження у касаційній скарзі
ОСОБА_1 про неправильне його засудження за вчинення розбійного нападу на
потерпілу та її зґвалтування - є необґрунтованим і не відповідає матеріалам
справи.

Із матеріалів справи вбачається, що слідчими органами і судом досліджено
всі обставини, з'ясування яких могло мати істотне значення для правильного
вирішення справи.

Необґрунтованим є також посилання засудженого у скарзі на те, що під час
досудового слідства до нього застосовувались недозволені методи слідства
внаслідок він оговорив себе у вбивстві потерпілої. Аналогічного змісту
твердження ОСОБА_1 в судовому засіданні ретельно перевірялось судом і було
визнано безпідставним.

Кваліфікація злочинних дій ОСОБА_1 за п.п. 6,10 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст.
152 та ч. 4 ст. 187 КК України є
правильною.

Призначене ОСОБА_1 покарання відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів
й особі засудженого. Суд призначив йому максимальне покарання, передбачене
санкцією ч. 2 ст. 115 КК України з урахуванням того, що він раніше неодноразово
вчиняв злочини і злочини, за які його засуджено даним вирок, є особливо
тяжкими, що засуджений скоїв у стані алкогольного сп'яніння, а тому суд дійшов
правильного висновку про неможливість застосувати позбавлення волі на певний
строк.

Підстав для зміни чи скасування вироку не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1
залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду Донецької області від 5
червня 2007 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

с у д д і:

Верещак В.М. Лавренюк М.Ю. Мороз М.А.