Єдиний унікальний номер 233/1545/14-к
Номер провадження 11-кп/775/128/2015

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю прокурора ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську Донецької області кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - старшого прокурора Костянтинівської міжрайонної прокуратури Донецької області ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2015 року, яким:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, маючого середню освіту, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 23 січня 2014 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ст. 186 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду від 25.02.2015 вирок змінений та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 2-х років позбавлення волі,

визнано винним та засуджено за ст. 185 ч. З КК України до 4 років позбавлення волі, за ст. 186 ч.3 КК України до 5 років позбавлення волі. У відповідності до ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. У відповідності до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за новим вироком частково приєднано покарання за вироком Костянтинівського міськрайонного суду від 23 січня 2014 року та остаточно призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, не одруженого, працюючого робочим у ТОВ «Мостстройінвест», маючого середню освіту, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі, за ст. 186 ч. 3 КК України до 5 років позбавлення волі, за ст. 304 ч. 1 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. У відповідності до ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді 5 років і 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Спорне Ягодинського району Магаданської області РФ, громадянина України, не одруженого, учня 3 курсу КВГГУ № 113 м. Костянтинівка Донецької області, маючого неповну середню освіту, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину, не виїздить на постійне місце проживання за межі України, буде повідомляти органи, що відають виконанням покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, про переміну місця мешкання та роботи і буде з`являтися на реєстрацію у вказані органи.

Вирішено питання про речові докази, стягнення шкоди та судових витрат.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою у групі з ОСОБА_7 , 19 листопада 2013 року приблизно о 10 годині 40 хвилин, шляхом вільного доступу проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де проникли до приміщення господарської будівлі-гаражу, звідки таємно, умисно, із корисливих мотивів викрали майно, що належить ОСОБА_10 , а саме:

бідон об`ємом 40 л із нержавіючої сталі вартістю 785 грн,

мідний провід, двожильний, перетином 2,5 мм, довжиною 25 м. вартістю 68,50 грн.,

мідний кабель, багатожильний, перетином 5 мм, довжиною 25 м вартістю 87,75 грн.,

електричну переноску із мідним проводом, довжиною 5, вартістю 25,25 грн.,

лом алюмінію вагою 5 кг вартістю 50 грн.,

господарчу сумку вартістю 7,50 грн.,

а усього на загальну вартість 1106,16 гривень, після чого з чужим майном зникли, розпорядившись ним на свій розсуд, спричинивши ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

ОСОБА_11 28 листопада 2013 року, приблизно о 18 годині 10 хв. шляхом пошкодження вхідних дверей, проник у приміщення будинку АДРЕСА_4 , звідки діючи повторно, таємно, із корисливих мотивів, викрав майно, що належить ОСОБА_12 , а саме:

компресор та мідну трубку із холодильника «Дніпр» вітчизняного виробництв вартістю 291,67 грн.,

4 мідних трубки (горілок) до кухонної газової плити вітчизняного виробництва вартістю 33,32 грн.,

теплообмінник до газової колонки вітчизняного виробництва вартістю 283,33 грн.,

а усього на загальну вартість 608,32 гривень, після чого з чужим майном зникли, розпорядившись ним на свій розсуд, спричинивши ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму.

ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою у групі з ОСОБА_7 , 02.12.2013 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, через пошкоджені двері, проникли у будинок АДРЕСА_4 , звідки діючи повторно, таємно, із корисливих мотивів, викрали майно, що належить ОСОБА_12 , а саме:

чавунну батарею із 12 секцій вартістю 315 грн.,

чавунну батарею із 11 секцій вартістю 288,75 грн.,

усього на загальну вартість 603,75 гривень, після чого з чужим майном зникли, розпорядившись ним на свій розсуд, спричинивши ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму.

ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою у групі з ОСОБА_7 , 05.12.2013 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, шляхом віджиму замку проникли у будинок АДРЕСА_3 , звідки повторно, таємно, із корисливих мотивів викрали майно, що належить ОСОБА_13 , а саме:

електричний шуруповерт марки «Vitais Майстер» 14 вольт вартістю 268,13 грн.,

болгарку в пластиковому корпусі чорного кольору моделі «Craft» вартістю 178,67 грн.,

електролобзик марки «Stern», вартістю 165 грн.,

молочний алюмінієвий бідон, об`ємом 40 л вартістю 341,32 грн. у кількості 2 штук,

вартість 682,64 грн.,

30 л меду 2013 року збору на загальну вартість 1250,10 грн.,

самодільний зарядний пристрій до автомобілів вартістю 21 грн.,

усього на загальну вартість 2565,54 гривень, після чого з чужим майном зник, розпорядившись ним на свій розсуд, спричинивши ОСОБА_13 матеріальну шкоду на вказану суму.

01 січня 2014 року приблизно о 12.00 годині, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ,

перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проникли на охоронювану територію Центрального ринку (ТОВ «Торг»), розташованого по вул. Петровського, 29 м. Костянтинівка Донецької області, яка огороджена по периметру парканом. Проходячи вздовж торгового кіоску № 38, який був зачинений ролетом та запорами, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, яке знаходилося у ньому та запропонував ОСОБА_6 вчинити крадіжку, який на дану пропозицію відповів згодою. Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 руками відламали нижній сегмент ролету, що зачиняється на внутрішній замок и пошкодили його, після чого через отвір проникли в торговий кіоск, що належить приватному підприємцю ОСОБА_14 . В кіоску ОСОБА_7 та ОСОБА_6 стали надягати на себе новий одяг, що там був. ОСОБА_7 одяг 2 светри, а ОСОБА_6 куртку. В цей час територію ринку обходив сторож ОСОБА_15 , який помітив їх та голосно став вимагати вийти їх з кіоску. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що їх дії виявлені сторонньою особою та перестали бути таємними, ігноруючи присутність біля кіоску ОСОБА_16 , не припинили свої злочинні дії, а навпаки, вийшовши з кіоску, із викраденим стали тікати. Сторож ОСОБА_15 намагався наздогнати ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , проте вони з місця скоєння злочину зникли, тим само відкрито, з проникненням у сховище, за попередньою змовою групою осіб, повторно викрали з кіоску № 38 майно, що належить ОСОБА_14 , а саме:

чоловічий светр, розмір L, білого кольору, вартістю 208,33 грн.;

чоловічій светр, розмір L, сірого кольору, вартістю 166,67 грн.;

чоловічу зимову куртку, розмір ХХL, вартістю 291,67 грн.,

після чого з чужим майном зникли, розпорядившись їм на свій розсуд, чим завдали ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 666, 67 грн.

13 грудня 2013 року, приблизно о 15 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_9 проходили повз будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_17 , де ОСОБА_7 звернув увагу на те, що паркан вказаного будинку частково відсутній і у нього виник злочинний намір, спрямований на крадіжку чужого майна. Про свій злочинний намір він повідомив неповнолітнього ОСОБА_9 та запропонував йому скоїти крадіжку. При цьму, ОСОБА_7 , достовірно усвідомлюючи, що ОСОБА_9 є неповнолітнім, навмисно здійснив на останнього психологічний вплив, розпалюючи у нього почуття користі, та викликав у нього бажання взяти участь у вчиненні умисного злочину. На пропозицію ОСОБА_9 відповів згодою, вступивши з ОСОБА_7 в злочинну змову. Вказаними діями ОСОБА_7 втягнув неповнолітнього ОСОБА_9 в злочинну діяльність. З метою полегшення скоєння злочину ОСОБА_7 та ОСОБА_9 прийшли до місця мешкання останнього - у будинок АДРЕСА_2 , де взяли дерев`яний візок, за допомогою якого збиралися перевозити викрадене майно. У цей же день, приблизно о 15 год. 45 хв., реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_9 через отвір у паркані проникли на територію вказаного будинку, а потім через пошкоджені вхідні двері, проникли у вищевказаний житловий будинок, звідкіля діючи за попередньою змовою групою осіб, повторно, таємно, умисно, із корисливих мотивів, використовуючи дерев`яний візок, викрали наступне майно:

газовий котел марки «АГВ» вітчизняного виробництва, вартістю 536,25грн.,

залізничну колію марки №24, довжиною 1 м., у кількості 2 шт., на загальну вартість 26,16 грн.,

металевий розширювальний бак, об`ємом 50 л., вартістю 158,50 грн.,

чавунну батарею на 2 секції, вартістю 31,50 грн.,

спричинивши ОСОБА_17 матеріальну шкоду на загальну суму 752,41 грн., після чого з чужим майном зникли, розпорядившись ним на свій розсуд.

На вирок суду, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинувачених та кваліфікацію їх дій, прокурором у кримінальному провадженні старшим прокурором Костянтинівської міжрайонної прокуратури Донецької області ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_6 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність змінити, призначити йому за ст. 185 ч. 3 КК України покарання у вигляді позбавлення волі до 4-х років, за ст. 186 ч. 3 КК України покарання у вигляді позбавлення волі до 5-ти років; у відповідності до ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового з`єднання покарань, ОСОБА_6 призначити покарання у вигляді 5 років і 6 місяців позбавлення волі. У відповідності до ст. 70 ч. 4 КК України ОСОБА_6 за сукупністю злочинів до знов призначеного покарання частково приєднати покарання, визначене вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2014 року, та остаточно йому призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років. З резолютивної частини вироку щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виключити вказаний судом тип кримінально-виконавчої колонії. Щодо ОСОБА_9 - в резолютивній частині вироку при звільненні від відбування призначеного покарання, крім вказаних ст.ст. 75,76 КК України, застосувати ст. 104 КК України.

В обґрунтування скарги вказала, що вважає вирок суду незаконним з причин неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд повинен був застосувати ст. 70 ч. 4 КК України, а не ст. 71 ч.1 КК України, оскільки засуджений вчинив злочини до винесення вироку, яким його засуджено 23 січня 2014 року Костянтинівським міськрайонним судом за ст. 186 ч. 3 КК України. Крім того, в резолютивної частини вироку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 призначене покарання з визначенням виду колонії, який повинен визначатися не судом, а відповідно до ст. 86 Кримінально-виконачого кодексу України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань. Крім того, ОСОБА_9 на час вчинення злочину був неповнолітнім, тому звільнення його від відбування покарання з випробуванням застосовується відповідно до ст.ст.75-78 КК України, з урахуванням положень, передбачених ст. 104 КК України.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність своєї провини у скоєнні кримінального правопорушення та кваліфікацію дій, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу зі змінами до неї, в якій просить змінити вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29.04.2015 року щодо нього та призначити більш м`яку міру покарання. Вважає вирок суду першої інстанції несправедливим та занадто суворим. В обґрунтування апеляції зазначає, що при ухваленні вироку судом першої інстанції не були взяті до уваги данні, що характеризують його особу. Вказує, що вину він визнав повністю, розкаявся в скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, повернув викрадене майно, тобто відшкодував шкоду. Крім того, суд не роз`яснив йому ст. 349 КПК України та не надав можливості підготуватися до останнього слова, чим на його думку порушив право на захист. Просить призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України або 75,76 КК України. В доповненні до апеляційної скарги вказав, що суд неправомірно застосував до нього при призначенні покарання ст.71 ч. 1 КК України, так як він скоїв злочини за новим вироком до винесення попереднього вироку. Крім того, в доповненні до апеляційної скарги він просить врахувати, що він проживав в багатодітної сім`ї, знаходиться під вартою більш чім 1 рік 4 місяця у закритої системі, тому просить застосувати до нього покарання у вигляді обмеження волі на підставі ст. 61 КК України. Крім того, в доповненні до апеляційної скарги просить застосувати до нього Закон України «Про амністію».

Обвинуваченим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій він, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність своєї провини у скоєнні кримінального правопорушення та кваліфікацію дій, просить змінити вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29.04.2015 року щодо нього та призначити покарання з застосуванням ст.ст.75,76 КК України. В обґрунтування апеляції зазначає, що при ухваленні вироку судом першої інстанції не були взяті до уваги данні, що характеризують його особу. Вказує, що вину він визнав повністю, розкаявся в скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, повернув викрадене майно, тобто відшкодував шкоду. Крім того, суд не роз`яснив йому ст. 349 КПК України та не надав можливості підготуватися до останнього слова, чим на його думку порушив право на захист.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи своєї апеляцій та наполягав на її задоволенні, обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які просили задовольнити їх скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_6 частковому задоволенню. В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_7 слід відмовити з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушеннь за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами в сукупності, перевіреними судом.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ст.ст. 185 ч.3, 186 ч.3 КК України, ОСОБА_7 за ст.ст. 185 ч.3, 186 ч.3, 304 ч.1 КК України, ОСОБА_9 за ст.185 ч.3 КК України є правильною і ніким в цій частині не оскаржуються.

Оскільки фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення ніким не оспорюється, колегія суддів перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 404 КПК України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України однією з підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом першої інстанції зазначені вимоги закону належним чином не дотримані.

Даним вироком ОСОБА_6 засуджено за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі до 4-х років, за ст. 186 ч. 3 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі до 5-ти років; у відповідності до ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового з`єднання покарань, ОСОБА_6 призначено покарання у вигляді 5 років і 6 місяців позбавлення волі. У відповідності до ст. 71 ч. 1 КК України ОСОБА_6 за сукупністю вироків до знов призначеного покарання частково приєднано покарання, визначене вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2014 року, та остаточно йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_6 вчинив злочини, передбачені ст. ст. 185 ч. 3, 186 ч. 3 КК України, 19 листопада 2013 року, 02 грудня 2013 року , 05 грудня 2013 року та 01 січня 2014 року, тобто до винесення вироку, яким його засуджено 23 січня 2014 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ст. 186 ч. З КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Згідно ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в злочинах, які вчинено до постановлення першого вироку, покарання за останнім призначається за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Таким чином, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_6 , суд повинен був застосувати ст. 70 ч. 4 КК України, а не ст. 71 ч. 1 КК України, тобто судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 , призначивши йому остаточне покарання за сукупністю злочинів за ст. 70 ч.4 КК України.

Крім того, заслуговують на увагу доводи прокурора про незастосування до ОСОБА_9 ст. 104 КК України при його звільненні від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

Так, відповідно до вимог ст. 104 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Таким чином, в резолютивній частині оскаржуваного вироку слід додатково призначити покарання на підставі ст. 104 КК України, оскільки на час вчинення злочину ОСОБА_9 був неповнолітнім.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині неправильного призначення судом покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з визначенням виду колонії, а саме з відбуванням у кримінально-виконавчій установі закритого типу, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Злочинність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

Згідно до положень ст. 63 КК України, покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Таким чином, судом першої інстанції вид колонії при призначенні покарання засудженим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не визначався, а вказане лише загальне поняття місця позбавлення волі, що відповідає нормам закону про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 65 КК України покарання призначається з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку, ці вимоги кримінального закону судом враховані в повній мірі.

Міра покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції призначена у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, у межах, установлених у санкції ст.ст. 185 ч.3, 186 ч.3 КК України, з урахуванням тяжкості злочину, який відноситься до категорії тяжких, конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, який характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться.

Обвинувачений ОСОБА_6 розкаявся у скоєному, що обґрунтовано визнано судом першої інстанції як пом`якшуючу обставину. Обставиною, яка обтяжує покарання суд визначив вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Даних про наявність виняткових обставин, які стосуються події злочину та були б підставами для призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, у апеляційної скарзі не наведено, відсутні вони і в матеріалах справи.

Тому, підстави для призначення покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст.ст. 69,75-76 КК України, а також у вигляді обмеження волі згідно ст. 61 КК України відсутні, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цей частині є необґрунтованими.

На думку колегії суддів немає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання. Призначене йому покарання є необхідним та достатнім.

Не підлягає задоволенню також заява ОСОБА_6 про застосування до нього закону про амністію, оскільки у ОСОБА_6 відсутні підстави, передбачені Законом України «Про амністію у 2014 році» для звільнення його від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно неприйняття до уваги судом першої інстанції даних про його особу та як наслідок не застосування до нього при призначенні покарання положень ст.ст. 75-76 КК України, на думку колегій суддів, є непереконливими, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, при ухваленні вироку судом було враховано ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, в обґрунтування вироку суд першої інстанції послався на те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, задовільно характеризується, працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, скоїв злочини, які відносяться до категорії тяжких. Також судом у вироку зазначено обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та обставини, які обтяжують покарання скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Тому, підстави для призначення покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст.ст. 75-76 КК України відсутні, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого є необґрунтованими.

Доводи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 щодо нероз`яснення судом застосування ст. 349 КПК України є необґрунтованими та спростовуються матеріалами судового провадження.

З журналу судового засідання від 31.03.2015 року вбачається, що суд з`ясовував думку всіх учасників судового провадження, у тому числі ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження. Обвинувачені свою вину у скоєнні інкримінованих їм діяннях визнали повністю, не заперечували, що вони при обставинах, вказаних у вироку, скоїли злочини, просили суд не вивчати докази їх вини, зібрані на досудовому слідстві, визнавши, що вони отримані законним шляхом і відповідають дійсності. У відповідності зі ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечували учасники судового провадження. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють вони зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доводи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 щодо порушення їх права на захист, так як суд не надав їм можливості підготуватися до останнього слова, є неспроможним, оскільки згідно журналу судового засідання від 15.04.2015 року такого клопотання вони не заявляли, тривалість останнього слова судом не обмежувалась.

На думку колегії суддів, з мотивувальної частини вироку слід виключити обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 як рецидив злочину, оскільки така обставина в їх діях відсутня. ОСОБА_7 раніше судимим не був, а ОСОБА_6 скоїв злочини за даним вироком, які вчинено до постановлення першого вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні старшого прокурора Костянтинівської міжрайонної прокуратури Донецької області ОСОБА_8 та апеляційну скаргу ОСОБА_6 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2015 року задовольнити частково. В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_7 відмовити.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в частині призначення їм покарання - змінити.

ОСОБА_6 вважати засудженим за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, за ст. 186 ч. 3 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_6 вважати засудженим до покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, до знов призначеного покарання частково приєднати покарання, визначене вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2014 року, та вважати ОСОБА_6 остаточно засудженим до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

ОСОБА_9 вважати засудженим за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76,104 КК України вважати ОСОБА_9 звільненим від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти ці органи про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Виключити з мотивувальної частини вироку обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - «рецидив злочину».

В решті вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3