Дата документу 14.05.2015

Справа № 334/6130/14-к
Провадження № 1-кп/334/217/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2015 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000103 від 28 березня 2014 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, безробітного, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296 та ч. 1 ст. 119 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, безробітного, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину 2013 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296 та ч. 1 ст. 186 КК України

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до ухвали апеляційного суду Запорізької області від 27 лютого 2015 року ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2014 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296 та ч. 1 ст. 119 КК України, ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296 та ч. 1 ст. 186 КК України, внесеному до ЄРДР за №0000103 від 28 березня 2014 року - скасовано. Обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_8 за ч.1 ст. 119, ч.2 ст. 296 КК України, ОСОБА_9 за ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 186 КК України направлений до того ж суду для призначення підготовчого засідання.

Згідно з ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2015 року задоволено заяву головуючої судді у справі ОСОБА_10 про самовідвід, а кримінальне провадження №1кп/334/217/2015 передане на повторний авто розподіл.

26 березня 2015 року суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , отримано обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296 та ч. 1 ст. 119 КК України, ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296 та ч. 1 ст. 186 КК України.

До обвинувального акту додані реєстр матеріалів досудового розслідування, позовна заява ОСОБА_5 з додатками, розписки підозрюваних та їх захисника про отримання обвинувального акту, копії цивільного позову та реєстру матеріалів досудового розслідування, а також матеріали кримінального провадження №0000103, які містять зібрані під час досудового розслідування докази, в 6 томах, які були долучені судом до вказаного обвинувального акту за клопотанням прокурора 29 липня 2014 року.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив про те що на цей час існують підстави для закриття кримінального провадження, передбачені ст. 49 КК України, оскільки обвинувачені вчинили кримінальні правопорушення середньої тяжкості і на цей час закінчилися строки притягнення до кримінальної відповідальності. Під час досудового слідства сторона обвинувачення дійшла висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення ,передбаченого ч.2 ст.121 КК України. На цей час зазначена постанова є чинною та не скасована. Прокурор зауважив, що у підготовчому засіданні питання щодо правильності правової кваліфікації дій засуджених не є предметом дослідження. Просив задовольнити клопотання сторони захисту щодо звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття провадження, позовну заяву потерпілої оставити без розгляду, долю речових доказів вирішити в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством, судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз віднести на державу, запобіжний захід, обраний у відношенні обвинувачених скасувати.

Прокурор ОСОБА_4 також не заперечувала щодо закриття кримінального провадження та звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності. Зазначила, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, угод в зазначеній справі не має,вказане кримінальне провадження підсудне Ленінському районному суду м. Запоріжжя та підстав для зміни підсудності немає.

Потерпіла ОСОБА_5 заперечила щодо можливості звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності, оскільки вважає, що вони вчинили більш тяжкий злочин. Просила продовжити слухання справи.

Представник потерпілої ОСОБА_6 заперечила щодо можливості задоволення клопотання сторони захисту про закриття провадження та звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності. Свої заперечення обґрунтувала тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Оскільки викладені у ньому фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення не відповідають правовій кваліфікації дій обвинувачених, а саме в епізоді за ст.119 КК України. Таким чином, при зазначених недоліках обвинувального акту неможливе ухвалення законного рішення судом про закриття провадження та звільнення обвинувачених від відповідальності.

Захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 і ОСОБА_9 і закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку давності притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності. Питання правильності кваліфікації не є предметом дослідження в підготовчому засіданні. Відповідність обвинувального акту вимогам КПК України перевірялась при розгляді апеляційною інстанцією скарг на рішення судів, що ухвалювались у зазначеній справі раніше. Просив задовольнити клопотання, закрити провадження, звільнивши обвинувачених від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності. Зауважив, що відповідно до ч.4 ст.286 КПК України суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання захисника щодо закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків. Наслідки ухвалення такого рішення судом про звільнення від кримінальної відповідальності йому зрозумілі. Просив звільнити його від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження.

Обвинувачений ОСОБА_9 також підтримав клопотання захисника щодо закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків. Наслідки ухвалення такого рішення судом про звільнення від кримінальної відповідальності йому зрозумілі. Просив звільнити його від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження.

Заслухавши прокурорів, потерпілу, представника потерпілої особи, обвинувачених, захисника, перевіривши обґрунтованість їх доводів, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно із п.2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення щодо закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4 - 8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Стороною захисту заявлене клопотання про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, тобто на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Згідно із п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абз.5 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Тобто суд має перевірити також чи містить діяння кожного з обвинувачених, обставини вчинення яких вказані органом досудового слідства у обвинувальному акті, склад злочину.

Так, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 своїми діями скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 296 КК України грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Хуліганство полягало в тому, що 16 лютого 2008 року приблизно о 23.10 годині, тобто у нічний час, ОСОБА_8 , будучи курсантом Запорізького юридичного інституту рядовим міліції, не перебуваючи на службі, у вільний час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу будинку №17 по вул. Маршала Чуйкова у м. Запоріжжя, який розташований поряд із зупинкою громадського транспорту, дитячим садком та численними житловими багатоповерховими будинками, що є громадським місцем, діючи в групі із ОСОБА_9 , грубо порушуючи громадський порядок та спокій громадян з мотивів явної неповаги до суспільства що супроводжувалося особливою зухвалістю, що виразилося в зневажливому ставленні до громадської моралі, порушенні та ігноруванні існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки, усвідомлюючи, що він перебуває в громадському місці, нехтуючи цим, вирішив спільно із ОСОБА_9 самоствердитись за рахунок приниження інших членів суспільства. У результаті чого ОСОБА_9 безпідставно, використовуючи нікчемний привід, виказуючи вимогу про передачу сигарети, штовхнув рукою ОСОБА_11 в передпліччя та наніс удар рукою в тулуб ОСОБА_11 , завдавши останньому фізичного болю, у результаті чого ОСОБА_11 впав на землю, та від падіння згідно із висновком судово-медичної експертизи №413/13 тілесні пошкодження у вигляді синця в проекції правого наколінника, які мають ознаки легкого тілесного пошкодження. У свою чергу ОСОБА_8 підбіг до ОСОБА_11 та наніс останньому не менш трьох ударів правою рукою в обличчя заподіявши ОСОБА_11 тілесні пошкодження у вигляді уламкового перелому обох носових кісток в їх передніх частинах і перелому частини носової перетинки області низу сошника, перелому нижньої щелепи справа в області її кута, перелому коронки лівого центрального різця верхньої щелепи з руйнуванням передньої стінки альвеоли, субарахноїдального крововиливу без клітинної реакції, периваскулярних та вогнищевих крововиливів у речовині головного мозку без клітинної реакції,набряку речовини головного мозку чужорідних часточок у бронхах та бронхіолах, набряку легень, вираженого повнокрів`я органів, саден та синців обличчя, які згідно із висновком судово-медичної експертизи №131/13 у своїй сукупності становлять черепно-лицеву травму, яка супроводжувалася втратою свідомості, блювотою та аспірацією блювотних мас, що і призвело до настання смерті, та, яка, в свою чергу, у своїй сукупності знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті, яка наступила через деякий час, та має ознаки тяжкого тілесного пошкодження.

Після чого, ОСОБА_11 , намагаючись припинити хуліганські дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , підійшов до останніх та сказав, що є лікарем, проте ОСОБА_12 , продовжуючи хуліганські дії, уперто не припиняючи їх завдав один удар ногою в тулуб ОСОБА_11 , від якого останній упав на землю, зазнавши фізичного болю. Після чого ОСОБА_11 , намагаючись уникнути продовження хуліганських дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , піднявся та побіг за б. АДРЕСА_3 .

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 обвинувачується також у тому, що своїми діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 119 КК України вбивство, вчинене через необережність.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії 16 лютого 2008 року приблизно о 23.10 год. ОСОБА_8 , будучи курсантом Запорізького юридичного інституту рядовим міліції, не перебуваючи на службі, у вільний час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_3 , діючи із злочинною недбалістю, тобто розуміючи, що в результаті ударів ОСОБА_11 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, може втратити свідомість, проте не передбачаючи можливість настання смерті останнього в результаті аспірації блювотних мас, хоча повинен був і міг їх передбачити, завдав правою рукою не менш трьох ударів в обличчя ОСОБА_11 та один удар ногою у область тулуба ОСОБА_11 . В результаті злочинних дій ОСОБА_8 . ОСОБА_11 спричинені тілесні пошкодження у вигляді уламкового перелому обох носових кісток в їх передніх частинах і перелому частини носової перетинки області низу сошника, перелому нижньої щелепи справа в області її кута, перелому коронки лівого центрального різця верхньої щелепи з руйнуванням передньої стінки альвеоли, субарахноїдального крововиливу без клітинної реакції, периваскулярних та вогнищевих крововиливів у речовині головного мозку без клітинної реакції,набряку речовини головного мозку чужорідних часточок у бронхах та бронхіолах, набряку легень, вираженого повнокрів`я органів, саден та синців обличчя, які згідно із висновком судово-медичної експертизи №131/13 у своїй сукупності становлять черепно-лицеву травму, яка супроводжувалася втратою свідомості, блювотою та аспірацією блювотних мас, що і призвело до настання смерті, та, яка, в свою чергу, у своїй сукупності знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті, яка наступила через деякий час, та має ознаки тяжкого тілесного пошкодження.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що 16 лютого 2008 року приблизно о 23.20 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_3 , діючи з раптово виниклим прямим умислом на відкрите протиправне заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, виходячи за межі спільного із ОСОБА_8 умислу, направленого на вчинення хуліганських дій стосовно ОСОБА_11 , використовуючи безпорадне становище ОСОБА_11 в результаті завдання ударів останньому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що мобільний телефон, який випав з карману куртки ОСОБА_11 під час бійки, належить останньому, відкрито у присутності ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , який розумів протиправний характер дій ОСОБА_9 , а останній, в свою чергу, усвідомлював цю обставину, заволодів мобільним телефоном «Nokia 6070» згідно із висновком судово-товарознавчої експертизи №1040 від 18 червня 2014 року вартістю 461,30 гривень, чим завдав ОСОБА_11 матеріальних збитків на суму 461,30 гривень.

Таким чином, орган досудового слідства вважає, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 186 КК України, тобто відкрите заволодіння чужим майном (грабіж).

Обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296 та ч. 1 ст. 119 КК України, ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296 та ч. 1 ст. 186 КК України не відповідає вимогам КПК України.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, які прокурор вважає встановленими, містить в собі суперечності.

Так в обвинувальному акті не вказаний час та місце настання смерті потерпілого, оскільки відповідно до обвинувачення після отримання тілесних пошкоджень, які знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті, потерпілий ОСОБА_11 розмовляв із обвинуваченими та вчиняв дії. Окрім того, з тексту обвинувачення не зрозуміло, коли хуліганські дії обвинувачених були закінчені і з якої причини (потерпілий втік, настання смерті потерпілого, припинення неправомірних дій обвинуваченими тощо).

Суд звертає увагу на той факт, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 одночасно було вчинено два кримінальних правопорушення, які кваліфіковані за ч.1 ст. 119 КК України та ч.2 ст.296 КК України 16 лютого 2008 року приблизно о 23.10 год., при цьому, обставини щодо вчинення вказаних кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, а саме обставини заподіяння тілесних пошкоджень потерпілому, стороною обвинувачення викладені по-різному.

Також в обох зазначених епізодах обвинуваченням не вказаний час та місце настання смерті потерпілого, хоча у випадку вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 КК України, воно вважається закінченим з моменту настання смерті потерпілого.

Окрім того, з тексту обвинувачення важко зрозуміти з чим саме знаходиться в прямому причино-наслідковому зв`язку настання смерті потерпілого: з отриманням черепно-лицевої травми потерпілим або з аспірацією блювотних мас в сукупності з черепно-лицевою травмою, тобто обвинувачення є неконкретним.

До того ж, при викладі обвинувачення відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст.119 КК України вказано, що внаслідок умисних дій останнього потерпілому було заподіяно тілесні пошкодження, що мають ознаки тяжких. При цьому, зазначено, що ОСОБА_8 не передбачав можливість настання смерті останнього в результаті аспірації блювотних мас, хоча повинен і міг їх передбачати. Однак таке обвинувачення відповідає іншій правовій кваліфікації.

Посилання сторони обвинувачення на той факт, що у кримінальному провадженні ухвалювалося процесуальне рішення щодо відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ст. 121 КК України, не може бути прийнято судом, оскільки під час підготовчого судового засідання суд не перевіряє правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, а вказує на суперечності між фактичними обставинами вчинення кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, та правової кваліфікацією.

У викладеному обвинуваченні ОСОБА_9 за ст. 186 ч.1 КК України відсутня вказівка внаслідок чого потерпілий ОСОБА_11 знаходився в безпорадному стані, та в чому полягав такий стан (втрата свідомості тощо).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296 та ч. 1 ст. 119 КК України, ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296 та ч. 1 ст. 186 КК України не відповідає вимогам КПК України, а саме, викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень та сформульоване обвинувачення не відповідають правовій кваліфікації кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При вирішенні питання щодо можливості закриття провадження та звільнення від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності суд у підготовчому засіданні не має права досліджувати докази у кримінальному провадженні, давати їм оцінку. Тобто, вирішуючи питання щодо можливості закриття провадження та звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності, суд в своєму рішенні може викласти лише ті фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, спираючись на обвинувальний акт.

Вказані недоліки обвинувального акту унеможливлюють ухвалення судом рішення щодо закриття провадження та звільнення обвинувачених від відповідальності, оскільки рішення суду має відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто бути законним та обґрунтованим.

У відповідності до ч.3 ст.314 КПК України, рішення про повернення обвинувального акту прокурору у випадку його невідповідності вимогам закону суд приймає у підготовчому судовому засіданні.

За таких обставин, вирішити питання про можливість звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності на цей час неможливо через невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, отже в задоволенні клопотання сторони захисту слід відмовити, а обвинувальний акт повернути прокуророві.

Керуючись ст.ст. 284, 291, 314, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про звільнення обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України і закриття кримінального провадження - відмовити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000103 від 28 березня 2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 119, ч.2 ст. 296 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 186 КК України, - повернути прокурору прокуратури Запорізької області для усунення зазначених недоліків.

Матеріали кримінального провадження №0000103 в 6 томах повернути прокурору прокуратури Запорізької області.

Ухвала постановлена в нарадчій кімнаті та проголошено вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 14 травня 2015 року. Повний текст ухвали оголошений 18 травня 2015 року о 13.45 годині.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом семи днів після її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1