Справа № 534/3244/14-к
Провадження 1-кп/534/43/15
Вирок
Іменем України
03 квітня 2015 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю сторін:
прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

педагога ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Комсомольську матеріали кримінального провадження № 00006290, внесеного до ЄРДР 07 серпня 2014 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ Полтавської області, громадянина України, раніше не судимого, працюючого на ВАТ ПГЗК, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.125 КК України,
В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисний злочин проти особи за таких обставин:

22 серпня 2014 року близько 15-00 год. ОСОБА_4 , знаходячись на своєму робочому місці в службовому кабінеті № 214, розташованому в приміщенні адміністративної будівлі УРПКС ВАТ «ПГЗК», по вул. Будівельників, 16 в м. Комсомольську, на грунті тривалих неприязних стосунків з колишньою дружиною - потерпілою ОСОБА_6 , в ході виниклої сварки, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс потерпілій декілька ударів руками в область голови і намагаючись виштовхнути її з приміщення кабінету завдав удар ногою в область правої нижньої кінцівки, внаслідок чого заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді синців на голові, лівій руці, правій нозі та рани слизової нижньої губи, які згідно із висновком експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с. 85).

Свою вину в пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_4 не визнав. Не заперечуючи факту виниклого з потерпілою конфлікту, зазначив, що будь-яких ударів останній не наносив, напроти, зазнав нападу від самої потерпілої, внаслідок чого отримав садна на правій руці і травму ока, що підтверджує відповідними медичними документами (а.с. 38,67).

Потерпіла ОСОБА_6 , підтвердивши суду факт виниклої з обвинуваченим суперечки, зазначила, що конфлікт був ініційований ОСОБА_4 з підстав розбіжностей щодо участі у вихованні дитини. Суду потерпіла показала, що в ході виниклої між ними суперечки піддалася протиправному нападу з боку ОСОБА_4 і змушена була захищатися. Не виключає тієї обставини, що під час захисту могла заподіяти синці на руках обвинуваченого. В ході суперечки обвинувачений виштовхнув її з власного кабінету, після чого вона звернулась за допомогою до колег по роботі, і лише згодом, після втручання безпосереднього начальника ОСОБА_4 забрала дитину з його кабінету.

В ході судового розгляду було встановлено, що 22 серпня 2014 року близько 15-00 год. потерпіла, яка на той час працювала в УРПКС ВАТ ПГЗК, приїхала на роботу з дитиною донькою ОСОБА_9 , 2008 р.н. (а.с. 121), яку в той день забрала з дитсадка через хворобу і маючи намір вирішити невідкладні питання по роботі та питання з тимчасовою відпусткою, залишила доньку в кабінеті колишнього чоловіка. Після її повернення до кабінету ОСОБА_4 між колишнім подружжям в присутності дитини виник конфлікт, що підтвердили обидві сторони кримінального провадження водночас по-різному показавши його перебіг та характер участі в ньому кожного з учасників.

Так, підсудний показав, що колишня дружина дійсно в той день привела до нього доньку, яку забрала з дитсадка в зв`язку з підвищенням температури. З її поверненням в кабінет між ними розпочалася суперечка з приводу висловленого ним наміру віддати дитину до школи в 6 років. Колишня дружина в черговий раз влаштувала істерику, супроводжуючи її нанесенням йому ударів руками та ногами, травмувала око, після чого демонстративно вискочила з кабінету, вочевидь намагаючись оприлюднити виниклий між ними конфлікт.

Потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що конфлікт розпочався після, того, як вона повернувшись до кабінету колишнього чоловіка пред`явила йому претензію стосовно того, що він не положив хвору дитину, не надавши їй в такий спосіб більш комфортні умови, у відповідь на що обвинувачений наніс їй удар в область обличчя, та продовжуючи наносити удари, ігноруючи її плач та плач власної дитини, виштовхнув її з кабінету. Опинившись за дверима кабінету, вона деякий час стукала в двері з вимогою відчинити двері та повернути дитину, після чого зайшла в сусідній кабінет з проханням про допомогу. Конфлікт було вичерпано із втручанням в ситуацію безпосереднього начальника ОСОБА_4 , якому вона зателефонувала на мобільний. Одразу після закінчення конфлікту звернулась на приймальне відділення Комсомольської ЦМЛ (а.с. 105), де їй було поставлено попередній діагноз: ЗЧМТ, саднина 1 пальця лівої кістки.

Побічно наявність конфлікту, що мав місце 22 серпня 2014 року, і проявився для оточуючих в намаганні потерпілої потрапити до кабінету ОСОБА_4 , її вимогах відчинити двері та плачу дитини, який доносився з-за дверей кабінету, підтвердили суду свідки працівники УРПКС ВАТ ПГЗК ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Показання інших чисельних свідків, допитаних судом, як за клопотанням сторони обвинувачення та потерпілої: /матері потерпілої ОСОБА_12 , її подруги ОСОБА_13 , завідуючої дитсадком ОСОБА_14 , вихователя дитсадка ОСОБА_15 / так і за завою сторони захисту: / приятельки обвинуваченого ОСОБА_16 , колеги по роботі ОСОБА_17 , рідного брата обвинуваченого ОСОБА_18 /, позбавлені будь-якої інформативності щодо причини конфлікту та його початку, і відповідно різняться за своїм змістом даними щодо перебігу конфлікту та характеру участі в ньому кожного з учасників, що розцінене судом нічим іншим, як добросовісною помилкою, яка є наслідком бажання висвітлити події у вигідному для близької та/або знайомої людини світлі.
Єдиним очевидцем конфлікту між потерпілою та обвинуваченим стала їх спільна дитина ОСОБА_19 , яка підтвердила суду факт нанесення ОСОБА_4 ударів та поштовхів потерпілій ОСОБА_6 , що узгоджується з показаннями самої потерпілої, зокрема і тими, що були надані нею під час проведення слідчого експерименту (а.с. 86-91) та висновками судово-медичних експертиз (а.с. 85, 93), згідно з якими виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синців на голові, лівій руці, правій нозі та рани слизової нижньої губи утворились від неодноразової дії тупих предметів з обмеженою поверхнею контактування, можливо в результаті ударів руками, стиснутими в кулак, ногами або іншими тупими предметами подібними за характеристикою, у вказаний період часу, про що свідчить їх характер та локалізація, а показання потерпілої, надані в ході проведення слідчого експерименту можуть в повному обсязі відповідати об`єктивним судово-медичним даним за характером та локалізацією виявлених у неї тілесних ушкоджень.

Надаючи правову оцінку ситуації, що виникла, з огляду на підставу виникнення конфлікту та перебіг подій, що мали місце згодом, суд наголошує про наступне:
Підстава для виниклого конфлікту є очевидною. Характер стосунків, що склався між колишнім подружжям ОСОБА_20 після розлучення має досить конфліктне забарвлення, більш того, малолітня дитина вочевидь стає заручником відносин колишнього подружжя, оскільки питання участі батьків в її вихованні на разі розглядається судом в порядку цивільного провадження та породило не одну заяву в міліцію із внесенням відповідних відомостей до ЄРДР, як з одного, так і з другого боку (а.с. 21,22).

Зв`язок фактичних даних з обставинами вчиненого кримінального правопорушення, а саме: наявність конфлікту між потерпілою та обвинуваченим, і як наслідок очевидна мотивація протиправності дій ОСОБА_4 , за відсутності доказів причетності третіх осіб до виниклого конфлікту та можливої мотивації протиправності дій з їх боку, незначний проміжок часу між початком конфлікту та його закінченням, неможливість отримання потерпілою згаданих тілесних ушкоджень внаслідок падіння, та нарешті механізм їх утворення від дії тупих предметів, опосередковано, через проміжні факти шляхом послідовних висновків, зроблених в т.ч. на підставі непрямих доказів, дають суду підставу дійти остаточного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого правопорушення і наголосити на тому, що обвинувачений на грунті тривалих неприязних стосунків умисно завдав потерпілій декілька ударів руками по голові та удар ногою в область нижньої кінцівки, що потягло за собою заподіяння легких тілесних ушкоджень і відповідає правовій кваліфікації його дій за ч.1 ст.125 КК України, наданій органом досудового розслідування.

Судом проаналізовані також аргументи сторони захисту щодо порушень, які, за посиланням адвоката мали місце при складанні:
обвинувального акту, який містить посилання на висновок експерта /№ 980 від 22.09.2014 року/, якого фактично не має в матеріалах справи,

висновку експерта №1250 від 27.10.2014 року за наслідками проведення слідчого експерименту з порушеннями вимог ст.ст. 86,101 КПК України, який не містить опису проведених експертом досліджень, за умови, що експерт не був присутнім під час проведення слідчого експерименту і в своєму розпорядженні мав лише постанову слідчого про призначення судово-медичної експертизи.

протоколу слідчого експерименту, дата складання якого /16 жовтня 2014 року/ не співпадає із показаннями потерпілої, наданими нею в протоколі «від першого обличчя», де вона зазначає дату - «сьогодні, 22 серпня 2014 року».

Перелічені порушення процесуальних норм, за посиланням адвоката, виключають можливість прийняття згаданих доказів в якості допустимих і таких, що можуть підтверджувати існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.

Водночас, відповідно до положень ст. 93 КПК України, яка регламентує поняття доказів та процедуру їх збирання і подання, у суду відсутні підстави визнати згадані докази такими, які отримані з грубим порушенням норм КПК України, що унеможливлює їх прийняття в якості доказів по справі.

Оцінюючи згадані докази у відповідності до положень ст.94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному дослідженні всіх обставин, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення суд вважає, що ті незначні розбіжності в зазначенні дат в процесуальних документах, змісті постанови слідчого про призначення судово-медичної експертизи /за умови, що експерт у своєму висновку за наслідками проведення слідчого експерименту посилається на ряд документів, які ним досліджувались /а.с. 93/, є наслідком звичайних описок, які знайшли своє пояснення та спростування під час з`ясування обставин та перевірки їх доказами в судовому засіданні і не викликають сумніву в їх достовірності.

Отже, аналіз усіх представлених суду доказів та обставин, наявність яких є беззаперечною - в своїй сукупності дають суду підставу дійти висновку щодо безпідставності показань обвинуваченого, а обрану ним стратегію захисту розцінити нічим іншим, як спробою тлумачити події, що мали місце 22.08.2014 року на свою користь, що має на меті уникнення відповідальності за скоєний умисний злочин проти здоров`я особи. Більш того, версія обвинуваченого щодо наміру потерпілої обмовити його /в даному випадку шляхом заподіяння нею самою або іншою особою тілесних ушкоджень/ і в такий спосіб створити відповідну почву для майбутнього розгляду позову щодо участі батьків у вихованні дитини є вельми сумнівною з огляду на хронологію подій того дня та обставини справи / раптове захворювання дитини та намір матері якнайшвидше відвезти її додому, незначний проміжок часу /40 хв./, який минув з моменту конфлікту, що мав місце на території ВАТ ПГЗК до моменту звернення потерпілої на приймальне відділення Комсомольської ЦМЛ/ унеможливлює з точки зору здорового глузду маніпулювання матір`ю здоров`ям власної дитини задля кінцевого результату обмовити колишнього чоловіка заради власних забаганок.

Отже, виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.

Суд приймає до уваги, що скоєний підсудним злочин не є тяжким, але враховує, що протиправні дії були направлені проти здоров`я особи та вчинені ним в присутності малолітньої дитини..

Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, приймаючи до уваги наявність представлених в матеріалах провадження позитивних характеристик на ім`я обвинуваченого в побуті і за місцем роботи, факт вчинення ним кримінального карного діяння вперше, враховуючи обставини та мотив вчиненого злочину, суд, керуючись положеннями ст.50 КК України щодо мети покарання, як заходу примусу, вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді грошового стягнення на користь держави в межах, передбачених санкцією ч.1 ст.125 КК України.

Вирішуючи питання щодо заявленого потерпілою позову (а.с. 17), суд виходить з наступного:
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.17-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди, у кримінальній справі вимоги про відшкодування моральної шкоди розглядаються і вирішуються судом за умови, що особу, якій її заподіяно, визнано в установленому законом порядку потерпілим та цивільним позивачем і що у справі є письмова заява, яка за змістом відповідає вимогам ЦПК.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні.

Згідно із ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в т.ч. у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, потерпіла зазначила, що неправомірні дії ОСОБА_4 , які були вчинені ним в присутності малолітньої дитини, в публічному місці та безпосередній близькості від колег по роботі завдали їй моральної шкоди, яка виразилась у формі фізичних страждань від заподіяного болю та приниження від побиття, якого зазнала.

Виходячи з інтенсивності заподіяного болю та приниження гідності розмір моральної шкоди оцінює в розмірі 20 000 грн.

Висновок щодо протиправності діяння ОСОБА_4 та його вини у скоєному зроблений судом при наданні правової оцінки його діям.

Отже, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги обставини вчиненого правопорушення та характер відносин між сторонами в цілому, та під час конфлікту зокрема, враховуючи також особливості справи, суд вважає, що відшкодування в розмірі 5 000 грн. буде цілком достатнім для компенсації завданих потерпілій моральних збитків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 373, 374 КПК України,

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді 850 грн. штрафу на користь держави.

Цивільний позов потерпілої задовольнити частково. Стягнути з засудженого на її користь компенсацію моральних збитків в розмірі 5000 грн.

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення сторони можуть подати апеляційні скарги до апеляційного суду Полтавської області.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_1