Справа № 10-39/2008 р. Головуючий у 1 інстанції Усенко
Категорія ст.191,ч.5 КК Доповідач Журавель
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2007
року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
м. Києва у складі: Головуючого судді Полтавцевої Г.А. Суддів Вдовіченка С.Л.,
Журавля О.О.,

За участю
прокурора Юрченко О.Є., заявника -
адвоката ОСОБА_1, його довірителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, розглянув матеріали
провадження у скарзі за апеляціями адвоката ОСОБА_1, його довірителів ОСОБА_2
та ОСОБА_3, на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 8 листопада 2007 року про відмову
в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову
старшого слідчого в ОВС СУ ГУ
МВС України у місті Києві від 15
травня 2007 року про
порушення відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кримінальної справи за ознаками злочину,
передбаченого ч.5 ст. 191
КК України.

Розглянувши
справу, колегія суддів, -

встановила:

8 листопада 2007
року Голосіївський районний суд міста Києва розглянув по суті та залишив
без задоволення скаргу адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
постанову старшого слідчого в ОВС СУ ГУ
МВС України у місті Києві від 15
травня 2007 року про
порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ознаками вчинення
злочину, передбаченого ч.5 ст. 191
КК України.

На обгрунтування
суд визнав, що на час порушення кримінальної справи у старшого слідчого були
достатні приводи та підстави для цього рішення і послався на наявні в
матеріалах дослідчої перевірки: заяву голови правління АТЗТ НВК
„Діапроф-Мед" про вчинення злочину, калькуляції, акт ревізії, акт
порівняльного дослідження, висновок експерта та інші матеріали справи.

Не погодившись
зі вказаними висновками, заявник ОСОБА_1, його довірителі ОСОБА_3 та ОСОБА_2
подали апеляції з доповненнями до них і заявами, в яких

ретельно аналізують надані в матеріалах дослідної
перевірки і кримінальної справи, а також додатково надані ними докази; звертають
увагу на їх істотну суперечливість; вказують на особисту зацікавленість осіб,
які причетні до складання актів перевірок, порівняльних досліджень та інших
доказів, покладених в основу рішення про порушення кримінальної справи;
наполягають на відсутності достатніх підстав для порушення кримінальної справи
відносно саме них і клопочуть про її порушення проти справжніх, на їх думку
винуватців того, що сталося та проти осіб, які допустили порушення
кримінально-процесуального закону щодо них в ході проведення досудового
слідства, і на цих підставах просять оскаржені постанови суду першої інстанції
та старшого слідчого скасувати і відмовити в порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за викладеними фактами та порушити кримінальні
справи відносно інших, названих в апеляціях і заявах, осіб.

Заслухавши
доповідь судді, міркування прокурора про відхилення апеляцій, виступи адвоката
та його довірителів - на їх
підтримку, перевіривши та обговоривши доводи сторін в сукупності з відомостями , які містяться в
матеріалах провадження у скарзі, матеріалах дослідчої перевірки і кримінальної
справи, а також додатково надані заявником і його довірителями доводи і
відомості, судова колегія визнає наступне.

Відповідно до
вимог ст. 236-8 КПК України, розглядаючи скаргу на постанову про порушення
кримінальної справи, суд першої інстанції зобов'язаний дослідити матеріали, на
підставі яких прийнято рішення про порушення кримінальної справи, заслухати
пояснення сторін, дати оцінку згаданим вище матеріалам з позицій належності їх
процесуального оформлення і достатності в якості приводів та підстав для
порушення кримінальної справи.

Водночас,
вказаною правовою нормою суду заборонено проводити такі дослідження, давати
такі оцінки та робити такі висновки, які вправі проводити, давати та робити
лише суд, що розглядає кримінальну справу по суті.

Як видно з
протоколу судового засідання та оскарженої постанови, суд першої інстанції у
цьому конкретному випадку зазначеними вимогами процесуального закону керувався
неухильно, дослідивши матеріали на підставі яких порушено кримінальну справу,
заслухавши пояснення сторін та надавши згаданим матеріалам у постанові оцінку
лише з позиції належності їх процесуального оформлення і достатності в якості
приводів і підстав для рішення про порушення кримінальної справи.

Свої висновки
суд з достатньою повнотою виклав, проаналізував і аргументував у постанові, яка
тому є законною і обґрунтованою.

Отже, претензії
апелянтів щодо неповноти дослідження судом наданих ними відомостей, які дійсно
діаметрально суперечать відомостям, на підставі яких порушено кримінальну
справу; відсутності оцінки судом у постанові по суті скарги наданих слідчим
органом і додатково наданих ними відомостей з позиції достовірності та
достатності для висновку по суті справи, не ґрунтуються на законі і тому не
можуть бути підставами для скасування оскаржених постанов суду першої інстанції
та старшого слідчого.

Навпаки, судова
колегія визнає, що оскільки на цей час в матеріалах провадження у скарзі,
матеріалах дослідчої перевірки і кримінальної справи існують істотно
суперечливі докази, остільки для встановлення істини у справі необхідно вжити
належні заходи для усунення цих суперечностей, в тому числі необхідно вжити
заходи і до перевірки доводів апелянтів щодо недостовірності доказів, на
підставі яких прийнято рішення про порушення кримінальної справи

та відносно порушень кримінально-процесуального
законодавства в ході досудового слідства, які вони виклали в численних заявах.

Такі заходи
можливі лише шляхом проведення значної кількості оперативно-розшукових, слідчих
та експертних дій і досліджень, тобто лише в рамках досудового слідства, коли
права та законні інтереси ОСОБА_3 і ОСОБА_2 будуть належно захищені їхнім
статусом учасників процесу.

В силу
зазначеного вище, судова колегія відмовляє в задоволенні апеляцій.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 365,
366, 382 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляції
заявника - адвоката
ОСОБА_1, його довірителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на постанову Голосіївського
районного суду міста Києва від 8
листопада 2007 року про
відмову в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
постанову старшого слідчого в ОВС СУ ГУ
МВС України у місті Києві від 15
травня 2007 року про
порушення відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кримінальної справи за ознаками злочину,
передбаченого ч. 5 ст. 191
КК України залишити без задоволення, а вказану постанову суду першої
інстанції - без
змін.