Справа № 643/4996/13-к
Провадження №1-кп/643/14/14
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2014 року року Московський районний суд міста Харкова у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні має неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 26.11.2013 р. Дзержинським районним судом м. Харкова за скоєння злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358, ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366, ч.2 ст.366 КК України (в редакції 1960 року) до семи років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на два роки; ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03.07.2014 року ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання у вигляді позбавлення волі за вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 26.11.2013 року відповідно до ст.2 Закону України «Про амністію в 2014 році» - звільнено, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.393 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 будучи підсудним Дзержинського районного суду міста Харкова за обвинуваченням у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358, ч.2 ст.364-1 ч.2 ст.366, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України, у відношенні якого 22.06.2012 року затриманий та 12.06.2012 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі.

Через стан здоров`я, на підставі рапорту начальника медично-санітарної частини Харківського СІЗО, капітана внутрішньої служби ОСОБА_8 від 21.12.2012 року, 24.12.2012 року близько 16.00 год ОСОБА_5 було доставлено у супроводі конвою Харківського СІЗО до КУОЗ міської клінічної лікарні №2 м.Харкова, за адресою: м.Харків, пр.-т Московський, 195, для проведення проктологічної операції.

ОСОБА_5 розміщено в палаті №10 зазначеної лікарні Проктологічного відділення, яке знаходиться на 3 поверсі лікарні, де з ним цілодобово в палаті знаходилися два співробітники конвою та один співробітник конвою в коридорі біля дверей палати №10.

25.12.2012 року ОСОБА_5 прооперовано та він знаходився в палаті №10 вищевказаної лікарні у супроводі часових варти Харківського СІЗО, які здійснювали охорону ув`язненого ОСОБА_5 в умовах лікувального закладу, на підставі постової відомості варти Харківського СІЗО з охорони ОСОБА_5 з 09год. 25хв. 25.12.2012 року.

26.12.2012 року в період часу з 03.00 до 04.00 год., точний час не встановлено, ОСОБА_5 знаходячись в палаті №10 Проктологічного відділення, розташованого на 3 поверсі міської клінічної лікарні №2 м.Харкова, за адресою: місто Харків, пр-т Московський, 195, діючи умисно, маючи намір на втечу з-під варти, а саме на самовільне залишення місця тимчасового попереднього ув`язнення, скориставшись тим, що часові варти молодший інспектор режиму і охорони ОСОБА_9 , молодший інспектор другої категорії ОСОБА_10 та о/у оперативного відділу Харківського СІЗО ОСОБА_11 , здійснювали його охорону неналежним чином та не дотримували своїх посадових обов`язків по охороні останнього під вартою, та були відсутні у приміщенні палати №10, не маючи на те законних підстав, усвідомлюючи свої злочинні дії, звільнився від кайданків та самовільно залишив місце свого утримання під вартою палату №10 Проктологічного відділення міської клінічної лікарні №2 м.Харкова.

Після чого, ОСОБА_5 вільно пройшов на перший поверх, де з метою залишити лікарню перейшов до лівого крила лікувального закладу і, з метою втечі з-під варти, розбив скло віконної рами та через отвір, що утворився, залишив приміщення лікарні, після чого, вийшов за територію лікувального закладу №2 м.Харкова і зник у невідомому напрямку, тим самим, скоїв втечу з місця його тимчасового попереднього ув`язнення.

ОСОБА_5 переховувався від працівників правоохоронних органів до 10.01.2013 року, коли місце перебування було встановлено та останнього затримано.

За фактом втечі ОСОБА_5 з-під варти та неналежне виконання свої посадових обов`язків, вироком Московського районного суду міста Харкова від 31.01.2013 року співробітники Харківського СІЗО часові варти молодший інспектор режиму і охорони ОСОБА_9 , молодший інспектор другої категорії режиму і охорони ОСОБА_10 були визнані винними та засуджені за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 393 КК України, а саме втеча з-під варти, вчинена особою, яка перебувала в попередньому ув`язненні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України визнав повністю, у скоєному розкаявся, фактичні обставини скоєння ним злочину не заперечував та не оспорював, однак посилаючись на стан здоров`я від дачі детальних пояснень відмовився.

Також в судовому засіданні від обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 , відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, надійшло клопотання про встановлення порядку дослідження доказів у справі, яким обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують особу обвинуваченого.

Суд заслухавши думку прокурора та з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим ОСОБА_5 правових наслідків такого порядку дослідження доказів, за згодою всіх учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Зважаючи на повне та беззаперечне визнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_5 та його згоду із фактичними обставинами скоєння ним злочину, які викладені в обвинувальному акті, суд, впевнившись у добровільності такої позиції обвинуваченого ОСОБА_5 та зважаючи на те, що захист законних інтересів обвинуваченого здійснює професійний адвокат, визнає винуватість ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України доведеною.

Доказом на підтвердження встановлених судом обставин є визнання обвинуваченим у судовому засіданні своєї вини у скоєнні інкримінованого йому злочину у повному обсязі, як було зазначено вище у вироку суду.

Абзацом 3 п. 3 Постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику застосування судами кримінального покарання» передбачено, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він має судимість за корисливі злочини, однак суд враховує, що злочин, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_5 він вчинив до засудження за попередні злочини. До моменту затримання в побуті характеризується позитивно, під час тримання під вартою в умовах Харківського слідчого ізолятору стягнень не мав, до затримання постійно працював на керівних посадах. На обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відповідно до висновків акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 не потребує застосування до нього примусових заходів лікування та у момент скоєння злочину не перебував у будь-якому хворобливому стані, що міг перешкодити ОСОБА_5 віддавати звіт у своїх діях та керувати ними. Поруч із вказаним обвинувачений ОСОБА_5 має захворювання комбінований геморой III- НОМЕР_1 . ускладнений тромбозом зовнішніх гемороїдальних вузлів; гіпертонічна хвороба IIст. Відповідно до довідки Харківського слідчого ізолятора обвинувачений ОСОБА_5 постійно перебував під наглядом лікарів медичної частини, однак посади лікарів-проктологів штатним розписом не передбачено. Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, повне та беззаперечне визнання своєї винуватості у скоєні злочину, що йому інкримінується, визнання позову Харківського слідчого ізолятору та готовність обвинуваченого добровільно відшкодувати завдані його діями збитки.

Згідно до абз.1 п. 5 Постанови ПВСУ № 7 від 24.10.03. судам треба мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Зважаючи на вказане, суд, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України визнає обставинами, що пом`якшує покарання те, що обвинувачений ОСОБА_5 має хронічне тяжке захворювання, а також те, що причинами та умовами, що сприяли скоєнню ним злочину стала службова недбалість співробітників Харківського СІЗО часових варти молодшого інспектора режиму і охорони ОСОБА_9 , молодшого інспектора другої категорії режиму і охорони ОСОБА_10 , які були визнані Московським районним судом м. Харкова винними та засуджені за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами кримінального покарання призначаючи покарання № 7 від 24.10.2003року у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

При призначенні покарання, суд враховує, що відповідно до положень ст. 12 КК України інкримінований ОСОБА_5 злочин віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, що вказаний злочин вчинено ОСОБА_5 без застосування насильства, наявність тяжкого хронічного захворювання, неповнолітньої дитини, обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 суд доходить висновку по те, що останній не є соціально-небезпечною особистістю, та вважає доцільним та таким, що є достатнім для виправлення обвинуваченого, призначення більш м`якого покарання із застосуванням положень ст.69 КК України - нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.393 КК України.

Відповідно до вироку Дзержинського суду м. Харкова від 26.11.2013 року, із змінами відповідно до ухвали Апеляційного суду Харківської області від 03.07.2014 року, постановлено рахувати строк відбування покарання ОСОБА_5 з моменту затримання, тобто з 02.06.2012 року. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03.07.2014 року ОСОБА_5 звільнено з-під варти в залі суду. Таким чином, суд доходить висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 перебував під вартою в умовах слідчого ізолятору 2 роки 1 місяць та 1 день. Разом із цим, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 протягом 16 днів переховувався від суду, вчинивши втечу з-під варти. Таким чином суд остаточно визнає, що обвинувачений ОСОБА_5 перебував під вартою 2 роки та 15 днів.

При визначенні остаточного покарання за злочини, за які засуджено обвинуваченого ОСОБА_5 вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 26.11.2013 року і за злочин, у якому ОСОБА_5 обвинувачується у даному кримінальному провадженні, суд керується положеннями ч.4 ст. 70 КК України, та призначає покарання за даним вироком шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Також суд зараховує в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, покарання відбуте повністю за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.11.2013 року, за правилами, передбаченими ст. 72 КК України.

Аналізом судової практики із застосуванням покарання, пов`язаного з позбавленням волі, доведено, що позбавлення волі є самим суворим покаранням, яке може бути застосоване до особи, яка скоїла злочин. Практикою Європейського Суду по захисту прав та свобод людини також доведено, що призначення покарання у вигляді позбавлення волі повинно застосовуватись судами у крайньому випадку, з урахуванням усіх обставин справи та особи засудженого.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 суд доходить висновку по те, що останній не є соціально-небезпечною особистістю та його виправлення можливе без застосування ув`язнення та позбавлення волі та відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України суд зараховуючи відбуте обвинуваченим ОСОБА_5 покарання за вищевказаним вироком вважає за доцільне повністю звільнити засудженого від відбування покарання.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, суд керується вимогами глави 18 КПК України.

Так, частиною 1 статті 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання виникнення ризиків зазначених у вказаній статті. Підставою, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою вказаної статті.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 176 КПК України, найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`зання, а найбільш суворим тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні, під час судових дебатів просив суд змінити обвинуваченому ОСОБА_5 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з альтернативним запобіжним заходом застава, яка була внесена обвинуваченим під час досудового розслідування, відповідно до ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 12.01.2013 року, на взяття під варту. При цьому прокурором в судових дебатах, в супереч вимогам ст. 364 КПК України, не наведено жодної підстави, із посиланням на докази, що були дослідженні під час судового засідання, та не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд, вважає за необхідне зазначити, що застосований ухвалою Московського районного суду м. Харкова запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою з альтернативним запобіжним заходом у вигляді застави припинив дію у відповідності до вимог ст. 203 КПК України, так як строк дії ухвали, якою відносно ОСОБА_5 застосовано такий запобіжний захід закінчився 12.03.2013 року та в подальшому в межах даного кримінального провадження питання щодо обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 не вирішувалось.

Беручи до уваги клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу та обрання відносно обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи положення розділу ІІ КПК України, суд вважає за доцільне обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 до набрання законної сили вироком, міру запобіжного заходу, яка буде достатньо забезпечувати належну процесуальну поведінку засудженого.

Відповідно до вимог ст.ст. 127-129 КПК України та на підставі ст.ст. 1166, 1167 ЦК України суд задовольняє позовні вимоги Харківського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області частково.

Так, з огляду на надані докази та визнання ОСОБА_5 позову, суд стягує з обвинуваченого на користь Харківського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області витрати у сумі 2 338 (дві тисячі триста тридцять вісім) гривень 70 копійок. Відповідно до п.6 ст.5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що в свою чергу звільняє обвинуваченого ОСОБА_5 від стягнення судового збору на користь Харківського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області.

Судові витрати суд покладає на обвинуваченого відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого неповнолітню дитину, працюючого директором ТОВ «Східно-Українська агропромислова компані», військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.393 КК України та призначити йому покарання відповідно до ст.69 КК України нижче від найнижчої межі у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до правил ч.1 та ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеного ОСОБА_5 за цим вироком за ч.1 ст.393, ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на два роки, більш суворим покаранням, фактично відбутим за вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 26.11.2013 року у вигляді двох років 15 днів позбавлення волі, та звільненого від подальшого відбування покарання відповідно до вимог ст.2 Закону України від 19.04.2014 року «Про амністію в 2014 році», остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 15 (п`ятнадцять) днів позбавлення волі.

Відповідно до ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення та відбуте покарання за вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 26.11.2013 р., із змінами відповідно до ухвали апеляційного суду Харківської області від 03.07.2014 року, та рахувати його з 02.06.2012 року до 26.12.2012 року та з 10.01.2013 року по 03.07.2014 року включно.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Харківського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області грошові кошти для відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2 338 (дві тисячі триста тридцять вісім) гривень 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківської області процесуальні витрати в розмірі 588 (п`ятсот вісімдесят вісім) гривень 00 коп за проведену трасологічну експертизу.

Запобіжний захід у вигляді застави, що було обрано Московським районним судом м. Харкова відповідно до ухвали від 12.01.2013 року, відповідно до вимог ст. 203 КПК України вважати таким, що припинив свою дію, грошові кошти в сумі 82 320 (вісімдесят дві тисячі триста двадцять) гривень 00 коп, що знаходяться на депозитному рахунку територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області та які внесено для забезпечення запобіжного заходу застави - повернути заставодавцю

До набрання законної сили вироком обрати відносно засудженого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, а після набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_5 -скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення засудженому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Московського районного

Суду м. Харкова ОСОБА_1