Справа № 11 - 41 Головуючий
у першій інстанції - Калантаєнко П.С.
Категорія - 286 ч. 3 КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2007
року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Сумської
області в складі:

головуючого - Лугового М.Г.,

суддів - Олійника В.Б., Моїсеєнко
Т.М.,

з участю прокурора - Матвєєнка Є.Г.,

засудженого - ОСОБА_1,

потерпілих - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Суми кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_1, захисника ОСОБА_4, потерпілих
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області,
від 4 жовтня 2006 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, народившийся
та мешкаючий в АДРЕСА_1, раніше не судимий,

засуджений: за ст. 289 ч. 1 КК України до покарання у
виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ст. 286 ч.
З КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з
позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки; за ст. 135
ч. З КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, ОСОБА_1 за сукупністю злочинів, шляхом
поглинення менш суворого покарання більш
суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права керування
транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 431,40 грн. на користь фінансового управління
Шосткинської міської ради, витрат на стаціонарне
лікування потерпілої ОСОБА_5, 10 000 грн. на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди, 10 000 грн. на користь
ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної
шкоди, 20 000 грн. на користь ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування моральної шкоди, 10 000 грн. на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджений
за вчинення слідуючогою.

27 червня 2007 року, близько 11 години 30 хвилин, ОСОБА_1, перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння, знаходився на березі річки „Десна" поблизу с Собич, Шосткинського р - ну

2

ну, Сумської області разом з
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12.

Коли ОСОБА_8 та ОСОБА_9, відлучившись, були відсутні в місці їх спільного з іншими особами
місцезнаходження, ОСОБА_1, скориставшись цим, шляхом вільного доступу проник до салону автомобіля „ВАЗ - 2103",
реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_13 і який знаходився у володінні ОСОБА_8 за дорученням, і запустив двигун автомобіля, маючи на меті з'їздити в с Пирогівка, Шосткинського р - ну,
Сумської обл. за пивом, не маючи на те
дозволу володільця автомобіля ОСОБА_8

Маючи з собою в якості пасажирів ОСОБА_12 та ОСОБА_11, купивши пива,
ОСОБА_1 рухався на вказаному автомобілі по
шляху з с Пирогівка в напрямку до
випробувальної станції стрілецької зброї зі швидкістю близько 100 км/год.

В цей час по правій стороні дороги в попутному з автомобілем напрямку йшла
група дітей, які, побачивши автомобіль, зійшли
на праве узбіччя та стали чекати проїзду автомобіля.

ОСОБА_1, при наближенні до групи дітей, порушивши вимоги п. п. 2.1. а, б, в, г; 1.7; 2.3. а, б, в; 2.9. а, б, в, г, д; 2.10. а, б, в, г, д, є, є; 12.3; 12.6 а, б, в,
г; 13.3; 31.4; 31.4.1 а, б Правил дорожнього руху України, проявивши
безпечність та неуважність, не вживши заходів по зменшенню швидкості руху автомобіля, не вибравши безпечний інтервал
бокового роз'їзду, не впоравшись з керуванням автомобілем, внаслідок чого
виїхав на узбіччя дороги де знаходились діти, де
скоїв наїзд на неповнолітніх ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_5, ОСОБА_16, ОСОБА_17, в результаті чого ОСОБА_5 були заподіяні
середньої тяжкості тілесні ушкодження, а ОСОБА_14 та ОСОБА_15
були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження від яких вони
померли.

Після вчинення наїзду ОСОБА_1 проїхавши близько 100 метрів, зупинив
автомобіль і, розуміючи, що скоїв наїзд на дітей,
у зв'язку з чим заподіяв їм тілесні ушкодження внаслідок яких вони перебувають в небезпечному для життя стані, маючи
змогу надати потерпілим допомогу, завідомо залишив їх у безпорадному стані, поїхавши з
місця ставшогося.

На вирок суду надійшли апеляції від представників потерпілих - ОСОБА_2, ОСОБА_3 в яких ставились питання про скасування вироку та
повернення справи на новий судовий розгляд з мотивів того, що
суд призначив ОСОБА_1 покарання яке не відповідає тяжкості
вчиненого злочину та його особі, внаслідок його м'якості.

В подальшому вказані особи свої апеляції змінили і ставлять питання про
скасування вироку та повернення справи на додаткове
розслідування з мотивів того, що судом, як і органом досудового слідства дії ОСОБА_1 кваліфіковані не вірно за ст. 286 ч. З КК
України, оскільки ОСОБА_1 діяв умисно на позбавлення
життя неповнолітніх ОСОБА_14 та ОСОБА_15, а тому його дії
повинні кваліфікуватись за ст. 115 ч. 2 п. 1 КК України.

На вирок суду також надійшла апеляція від захисника - адвоката ОСОБА_4 в
якій ставиться питання про пом'якшення призначеного
судом покарання засудженому ОСОБА_1, оскільки судом
при призначенні покарання не було враховано, що ОСОБА_1 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має
постійне місце проживання та сім'ю в якій виховує малолітню дитину, має захворювання зору та навчається в вищому
навчальному закладі.

На вирок суду також надійшла апеляція від засудженого ОСОБА_1 в якій
ставиться питання про зміну вироку, оскільки
ОСОБА_1 вважає, що він необгрунтовано засуджений за ст. 135 ч. З КК України, оскільки смерть неповнолітніх потерпілих ОСОБА_14 та
ОСОБА_15 наступила внаслідок заподіяння їм
тяжких тілесних ушкоджень, які були несумісними з життям на час їх заподіяння, а не внаслідок залишення їх без допомоги після
ставшогося.

2

Також засуджений ОСОБА_1 вважає, що суд необґрунтовано призначив йому
тривалий термін покарання у виді позбавлення
волі, не врахувавши допущення органом досудового слідства порушення його права на захист, а також наявність вини в настанні дорожньо
- транспортної пригоди осіб, які на той час несли відповідальність за
безпеку дітей.

Заслухавши доповідь судді щодо суті вироку та поданих апеляцій, думку
прокурора про залишення вироку суду без зміни, а апеляцій без задоволення,
пояснення потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про підтримку своїх
апеляцій та про заперечення апеляцій засудженого ОСОБА_1 та його захисника, пояснення засудженого ОСОБА_1 про підтримку
своєї та його захисника апеляцій та про заперечення апеляцій потерпілих ОСОБА_2
та ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, колегія судців вважає, що апеляції, як
засудженого ОСОБА_1 та його захисника, так і потерпілих
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що суд, піддавши аналізу зібрані по справі докази в
своїй сукупності, обгрунтовано дійшов до висновку про винність ОСОБА_1 в
вчиненому та вірно кваліфікував його дії за ст. ст. 289 ч. 1; 286 ч. 3; 135 ч. 3 КК України.

Висновки суду, щодо доведеності вини ОСОБА_1 та вірності кваліфікації його
дій за ст. ст. 289 ч. 1; 286 ч.3 КК України, не оспорюють ся в
апеляціх, як засудженого ОСОБА_1, так і його захисника.

Колегія суддів не може погодитись з мотивами апеляції засудженого ОСОБА_1,
щодо відсутності в його діях складу злочину, передбаченого ст. 135 ч. 3 КК України.

Колегія суддів вважає, що наведені в апеляції мотиви спростовуються
дослідженими судом доказами за яких суд обґрунтовано
розцінив невизнання ОСОБА_1 вини в вчиненні завідомого залишення без допомоги неповнолітніх потерпілих ОСОБА_14,
ОСОБА_15 та ОСОБА_5, які перебували в
небезпечному для життя стані і були позбавлені можливості для вжиття заходів для самозбереження, в той час, коли
ОСОБА_1 сам поставив вказаних осіб в небезпечний
для життя стан внаслідок вчиненої ним дорожньо - транспортної пригоди, як обраний
ним спосіб захисту з метою пом'якшити свою відповідальність.

Так, за встановлених судом обставин, суд обґрунтовано дійшов до висновку,
що ОСОБА_1 після настання дорожньо -
транспортної пригоди в повному обсязі розумів, що він здійснив наїзд на групу дітей, яка знаходилась на узбіччі дороги,
слідуючи в попутному з рухом його автомобіля напрямку.

До цього висновку суд дійшов, встановивши обставини дорожньо - транспортної
пригоди, характер та направленість дій ОСОБА_1, як під час наїзду на групу
дітей так і після наїзду.

Так судом було встановлено з пояснень самого ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_12, ОСОБА_11, що під час руху автомобіля під керуванням
ОСОБА_1 біля групи дітей, був відчутний глухий удар, який призвів
до пошкодження лобового скла автомобіля.

За таких обставин суд обґрунтовано дійшов до висновку, що ОСОБА_1 в повній
мірі розумів, що він здійснив наїзд на дітей, у зв'язку
з чим їм могли бути заподіяні тілесні ушкодження, внаслідок чого вони
могли потребувати його допомоги.

В обґрунтування такого свого висновку, суд також законно послався на те, що
після ставшогося ОСОБА_1 став вживати заходи по
приховуванню своєї причетності до дорожньо-транспортної
пригоди.

Так судом було встановлено, що ОСОБА_1 став приховувати автомобіль з метою забезпечення доказу про свою непричетність до ставшогося,
не повернувся до місця скоєння

4

дорожньо - транспортної пригоди і не
повідомив в установленому порядку про факт дорожньо -транспортної
пригоди.

Колегія суддів вважає, що такі обставини давали суду підстави дійти до
висновку, що ОСОБА_1, маючи на меті уникнути
відповідальності, поставивши потерпілих в небезпечний для життя стан, не повернувся до місця дорожньо - транспортної пригоди, у
зв'язку з чим завідомо залишив потерпілих осіб без
допомоги, які перебували у небезпечному для життя стані, та кваліфіквати
його дії за ст. 135 ч. З КК України.

Не може погодитись колегія суддів і з мотивами апеляції засудженого
ОСОБА_1, щодо пом'якшення йому призначеного покарання, у зв'язку з тим, що
судом не було враховано те, що в ході досудового слідства було
порушено його право на захист під час його затримання, а також не було враховано, що в настанні дорожньо - транспортної
пригоди також винні особи, які були відповідальні
за безпеку дітей під час їх перебування на тренуванні при їх знаходженні в спортивному
таборі.

Колегія суддів знаходить надуманими мотиви апеляції ОСОБА_1 про порушення
його права на захист під час його затримання, оскільки
йому не були забезпечені послуги адвоката.

Як вбачається з матеріалів справи (а. с 164 - 168 ), ОСОБА_1 був затриманий
за підозрою в вчиненні злочину 27 липня 2006 року.

В цей же день, при роз'ясненні ОСОБА_1, як підозрюваному, його прав на
захист ( а. с 173), він заявляв клопотання про бажання мати захисника.

Колегія суддів вважає, що таке клопотання органом досудового слідства було
задоволене, оскільки при його допиті 27 липня
2006 року, в якості підозрюваного, приймав участь адвокат ОСОБА_18.

29 липня 2006 року ОСОБА_1 заявив клопотання про його бажання мати
захисника ОСОБА_19 ( а. с 175 ) і таке клопотання органом досудового слідства також
було задоволено, оскільки, як вбачається з протоколу допиту ОСОБА_1, в якості підозрюваного, ( а. с 176 - 183 ) захист ОСОБА_1 під час здійснення
допиту, здійснював адвокат ОСОБА_19.

В послідуючому ОСОБА_1 заявив органу досудового слідства клопотання про
його відмову від участі адвокатів в справі, як захисників його інтересів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що під час досудового слідства по
справі право ОСОБА_1 на захист, у зв'язку з
перешкодами надання йому послуг адвоката, порушено не було.

Не може погодитись колегія суддів і з мотивами апеляції засудженого про
наявність вини тренерів - педагогів, а також
адміністрації спортивного табору, в ставшомуся, оскільки останні не забезпечили
безпечне перебування потерпілих під час їх тренування.

Колегія суддів вважає, що бездіяльність посадових осіб адміністрації
спортивного табору та тренерів - педагогів по
незабезпеченню безпечного перебування дітей в таборі під час їх тренування, не знаходиться в прямому причинному зв'язку з
настанням дорожньо - транспортної пригоди, в ході якої неповнолітнім потерпілим
були заподіяні різного ступеню тяжкості тілесні ушкодження, в
тому числі і такі, що потягли за собою настання смерті.

У зв'язку з цим така бездіяльність не може впливати на висновки суду, щодо
вибору ним виду та міри покарання ОСОБА_1, при призначенні йому
покарання.

5

Колегія суддів також не знаходить підстав і для задоволення апеляцій
потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про скасування
вироку з підстав, як м'якості призначеного ОСОБА_1
покарання, так і з підстав невірності кваліфікації його дій.

Колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_1 по порушенню ним правил безпеки
дорожнього руху під час керування ним
транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, не можуть бути кваліфіковані за ст. 115 ч. 2 п. 1 КК
України, оскільки, ні в ході досудового слідства, ні в ході судового слідства
не було здобуто доказів про те, що ОСОБА_1, порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, передбачав настання
супільно - небезпечних наслідків у вигляді
настання смерті неповнолітніх потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15, усвідомлював
настання таких наслідків та бажав їх настання.

За зібраних по справі доказів суд обґрунтовано дійшов до висновку, що
ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом, порушуючи вимоги Правил дорожнього руху
України, проїжджаючи повз групу неповнолітніх дітей, перебуваючи в
нетверезому стані і не контролюючи рух
автомобіля, передбачав можливість настання дорожньо - транспортної пригоди в результаті якої можуть настати суспільно - небезпечних
наслідки у вигляді травмування дітей та настання в наслідок цього їх смерті, але легковажно розраховував на
відвернення таких наслідків, у зв'язку з чим суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_1
за ст. 286 ч. З КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом,
що спричинило загибель двох осіб.

При призначенні ОСОБА_1 покарання, судом, у відповідності з ст. 65 КК
України, було враховано ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, його особу та
обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання, в тому числі і
ті пом'якшуючі покарання обставини на які посилається адвокат ОСОБА_4 в обгрунтування свої вимог про пом'якшення ОСОБА_1
призначеного покарання.

Призначене ОСОБА_1 покарання, як за окремий скоєний ним злочин, так і за
сукупністю злочинів, колегія суддів знаходить таким, що є необхідним й
достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових
злочинів, у зв'язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку у зв'язку з пом'якшенням призначеного
ОСОБА_1 покарання, а також не знаходить підстав для скасування
вироку у зв'язку невідповідністю призначеного ОСОБА_1 покарання ступеню
тяжкості вчиненого ним злочину та особі ОСОБА_1, внаслідок м'якості
призначеного покарання, а відповідно, і для задоволення апеляцій адвоката
ОСОБА_4 та потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Керуючись ст. 366; 377 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, від 4 жовтня 2006
року, відносно ОСОБА_1, - залишити без зміни, а апеляції
засудженого ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_4, потерпілих
ОСОБА_2, ОСОБА_3 - без задоволення.