Справа № 739/295/15-к
Провадження № 1-кп/739/31/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" березня 2015 р. м. Новгород-Сіверський
Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні №0000488 угоду про визнання винуватості від 24 березня 2015 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кірове Новгород-Сіверського району Чернігівської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше судимого вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2014 року за частиною третьою статті 15, частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК України) до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин, з яких не відбута частина покарання становить 80 годин громадських робіт,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 389 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до обвинувального акту від 27 лютого 2015 року ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2014 року за частиною третьою статті 15, частиною першою статті 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин, перебуваючи на обліку Новгород-Сіверського МВ КВІ УДПтС України в Чернігівській області, будучи ознайомленим під розпис з умовами, терміном та порядком відбування покарання постановою про визначення днів явки на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції та попередженим про кримінальну відповідальність за частиною другою статті 389 КК України за ухилення від відбування покарання, умисно, без поважних причин ухилявся від відбування призначеного судом покарання за наступних обставин.

Так, згідно частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання, серед іншого, фізичними особами.

У порушення вказаних вимог ОСОБА_4 , достовірно знаючи про обов`язковість виконання вироку, у жовтні 2014 року у селі Кірове Новгород-Сіверського району Чернігівської області умисно не відпрацював 68 годин за графіком роботи на цей місяць, не вийшовши без поважних причин на громадські роботи протягом 13-18, 20-25, 27-31 жовтня 2014 року. За вказаним фактом 29 жовтня 2014 року його було попереджено про кримінальну відповідальність.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про обов`язковість виконання вироку, у листопаді 2014 року в с. Кірове Новгород-Сіверського району Чернігівської області умисно не відпрацював 92 години за графіком роботи на цей місяць, не вийшовши без поважних причин на відпрацювання громадських робіт у цьому місяці жодного дня. Крім того, не з`явившись 19 листопада 2014 року на реєстрацію до Новгород-Сіверського МВ КВІ, не виконав покладених на нього кримінально-виконавчою інспекцією обов`язків. За вказаним фактом його 03 грудня 2014 року знову було попереджено про кримінальну відповідальність.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_4 , достовірно знаючи про обов`язковість виконання вироку, у грудні 2014 року в с. Кірове Новгород-Сіверського району Чернігівської області умисно не відпрацював 80 годин за графіком роботи на цей місяць, не вийшовши без поважних причин на громадські роботи протягом 4-6, 8-13, 15-20, 22-26 грудня 2014 року. Крім цього, не з`явившись 17 грудня 2014 року на реєстрацію до Новгород-Сіверського МВ КВІ він не виконав покладених на нього кримінально-виконавчою інспекцією обов`язків. За вказаним фактом його 18 грудня 2014 року знову було попереджено про кримінальну відповідальність.

Загалом ОСОБА_4 за вироком суду не відпрацював 80 годин громадських робіт і до їх відпрацювання у подальшому так і не приступив.

Злочин, вчинений ОСОБА_4 кваліфікований за частиною другою статті 389 КК України як ухилення від відбування громадських робіт.

24 березня 2015 року в м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором прокуратури Новгород-Сіверського району Чернігівської області ОСОБА_3 було укладено угоду про визнання винуватості, яка до початку судового розгляду кримінального провадження надана суду для розгляду.

Відповідно до угоди про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування беззастережно визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 389 КК України, обвинувачений та прокурор погодилися з такою кваліфікацією дій ОСОБА_4 та узгодили між собою кримінальне покарання для ОСОБА_4 у виді арешту на строк 2 місяці, на підставі статті 71 КК України погодили до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2014 року, перевівши за правилами пункту 4 частини першої статті 72 КК України не відбуте покарання у виді громадських робіт в покарання у виді арешту та остаточно визначили ОСОБА_4 покарання у виді арешту на строк 2 місяці 10 днів.

Угода про визнання винуватості відповідає вимогам статті 472 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України). Так, у ній зазначено: сторони угоди, формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням частини статті та статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода обвинуваченого на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди. В угоді зазначено дату її укладення, вона скріплена підписами обвинуваченого та прокурора.

У судовому засіданні обвинувачений та прокурор просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості.

Відповідно до частини четвертої статті 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Як встановлено, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 389 КК України, який відповідно до статті 12 КК України належить до злочинів невеликої тяжкості.
Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 розуміє права, визначені пунктом 1 частини четвертої статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені частиною другою статті 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Судом перед прийняттям рішення про затвердження угоди про визнання винуватості з`ясовано, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
Міра покарання, яка узгоджена прокурором та підозрюваним, є достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого і відповідає вимогам загальних засад призначення покарання.
Таким чином суд вважає, що укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 угода про визнання винуватості відповідає вимогам закону, не порушує законних прав та інтересів сторін, а тому може бути затверджена.
Строк відбування обвинуваченим ОСОБА_4 покарання у виді арешту необхідно обраховувати з моменту його затримання.
Відповідно до частини дев`ятої статті 100 КПК України після набрання вироком законної сили речовий доказ особову справу ОСОБА_4 необхідно залишити в матеріалах кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 368, 370, 371, 374, 392, 393, 394, 395, 472-475 Кримінального процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 24 березня 2015 року в м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області у кримінальному провадженні №0000488 між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором прокуратури Новгород-Сіверського району Чернігівської області ОСОБА_3 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 389 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці.
На підставі статті 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_4 за даним вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2014 року у виді громадських робіт строком 80 (вісімдесят) годин, яке відповідно до статті 72 КК України перевести у покарання у виді арешту на строк 10 (десять) днів та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді арешту на строк 2 (два) місяці 10 (десять) днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання.

Після набрання вироком законної сили речовий доказ особову справу ОСОБА_4 залишити в матеріалах кримінального провадження.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області з підстав, передбачених частиною четвертою статті 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1