Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

22 серпня 2013 року Подільський районний суд м. Києва у складі слідчого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря Миколаєць Я.П., прокурора Єфімова А.А., слідчого Вінника А.О., розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві молодшого лейтенанта міліції Вінника А.О., в рамках кримінального провадження № 0000233, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві молодший лейтенант міліції Вінник А.О., за згодою прокурора Подільського району м. Києва молодшого радника юстиції Єфімова А.А., звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, а саме земельну ділянку площею 0,1791 Га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, Державний акт зареєстровано в Поземельній книзі управлінням Держкомзему в Обухівському районі 24.05.2011 р. НОМЕР_2; земельну ділянку площею 0,1292 Га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3, Державний акт зареєстровано в Поземельній книзі управлінням Держкомзему в Обухівському районі 09.03.2011 р. НОМЕР_4; земельну ділянку площею 0,1822 Га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_5, Державний акт зареєстровано в Поземельній книзі управлінням Держкомзему в Обухівському районі 09.03.2011 р. НОМЕР_6 та заборону проведення будь - яких дій щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на вищезазначені земельні ділянки до постановлення у кримінальному провадженні № 0000233 кінцевого рішення.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадження СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000233, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.04.2013 року.

Згідно фактичних обставин справи, встановлено, що, у вересні 2012 року ОСОБА_3 зателефонувала ОСОБА_4 та запропонувала терміново зустрітись, посилаючись на те, що має до нього вигідну фінансову пропозицію. Під час зустрічі, що відбулась в приміщенні кафе «Кофе Хауз» по вул. Костянтинівська, 13, ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_3, що вона має можливість отримати на своє ім'я кредит на суму 2 450 000 грн. і разом з цим зобов'язується виплачувати йому (ОСОБА_3) готівкою 5 % із зазначеної суми (122 500 грн.) щомісячно. В свою чергу, ОСОБА_3 має укласти з банком іпотечний договір на забезпечення кредитних зобов'язань ОСОБА_4 належним йому майном. Запевнивши, ОСОБА_3, що він без будь-яких ризиків буде отримувати стабільний прибуток, а укладання іпотечного договору є лише формальністю, ОСОБА_4 умовила його прийняти її пропозицію. 26 вересня 2012 року між ОСОБА_4 (Позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» (Банк) укладено Кредитний договір № 879 за умовами якого Банк відкрив Позичальнику відновлювану відкличну кредитну лінією з лімітом 2 450 000 грн. строком дії з 26.09.2012 р. по 25.09.2013 р. на споживчі цілі. Того ж дня, 26 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Міській комерційний банк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець), укладено Договір іпотеки № 879/980-ОФ/І, яким було забезпечено належне виконання ОСОБА_4 (Позичальник) вимог Іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з Кредитного договору №879/980-ФО від 26.09.2012р., укладеного між Позичальником та Іпотекодержателем, а також всіх додаткових договорів (угод), що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів, комісій та інших умов, у тому числі щодо: повернення Позичальником Іпотекодержателю коштів у розмірі 2 450 000 грн. до 25.09.2013 р.; сплати Позичальником процентів за користування кредитом у розмірі 29 % річних та комісії у розмірі, в порядку та строки, визначені Кредитним договором; виконання Позичальником інших зобов'язань, передбачених Кредитним договором, в повному обсязі на умовах і в строки, визначені в Кредитному договорі (у тому числі при зміні строків виконання зобов'язань), в тому числі зобов'язань щодо сплати неустойок (пені, штрафів) та відшкодування збитків. Відповідно до п.1.2. Договору іпотеки №879/980-ОФ/І від 26.09.2012 р. Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1791 Га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, Державний акт зареєстровано в Поземельній книзі управлінням Держкомзему в Обухівському районі 24.05.2011 р. НОМЕР_2; земельну ділянку площею 0,1292 Га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3, Державний акт зареєстровано в Поземельній книзі управлінням Держкомзему в Обухівському районі 09.03.2011 р. НОМЕР_4; земельну ділянку площею 0,1822 Га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_5, Державний акт зареєстровано в Поземельній книзі управлінням Держкомзему в Обухівському районі 09.03.2011 р. НОМЕР_6.

Отримавши вищезазначений кредит в Банку та забезпечення особистим майном ОСОБА_3, ОСОБА_4 своїх обіцянок щодо виплати ОСОБА_3 коштів не виконала. Наприкінці жовтня 2012 року на вимогу ОСОБА_3 щодо сплати першого місячного платежу, ОСОБА_4 послалась на тимчасові фінансові проблеми, які вона має найближчим часом владнати. Після цієї розмови, будь-які спроби ОСОБА_3 поспілкуватись з ОСОБА_4 виявились марними. В подальшому, у березні 2013 року ОСОБА_3 отримав від Банку повідомлення про те, що ОСОБА_4 жодним чином не виконала зобов'язань за Кредитним договором, у зв'язку з чим Банк має намір розпочати звернення стягнення на майно, передане мною і іпотеку. Наведені обставини свідчать на користь того, що у вересні 2012 року ОСОБА_4 зустрілась з ОСОБА_3 з метою реалізації злочинного наміру - заволодіння грошовими коштами Банку. Реалізуючи цей злочинний намір, ОСОБА_4 уклала Кредитний договір № 879 від 26.09.2012 р. та шляхом обману умовила ОСОБА_3 передати в іпотеку майно. Діючи під впливом обману, ОСОБА_3 уклав Договір іпотеки № 879/980-ОФ/І від 26.09.2012 р. При цьому, ОСОБА_4 не збиралась повертати кредитні кошти, а умовляючи ОСОБА_3 укласти іпотечний договір, розуміла, що тим самим позбавляє його нерухомого майна на користь третіх осіб. Таким чином, злочинний намір ОСОБА_4 полягав, як в безпосередньому заволодінні злочинним шляхом грошових коштів Банку, так і спричинення майнової шкоди ОСОБА_3, оскільки внаслідок підписання вищезазначених договорів у Банку виникло безумовне право на задоволення боргових зобов'язань ОСОБА_4 за рахунок майна ОСОБА_3 Попередня кваліфікація злочину - ч. 4 ст. 190 КК України. Допитаний в ході досудового розслідування ОСОБА_3 підтвердив викладені вище обставини.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

У свою чергу, досудовим розслідуванням встановлено, що фактично кримінальне правопорушення було спрямовано на позбавлення ОСОБА_3 права власності на: земельну ділянку площею 0,1791 Га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, Державний акт зареєстровано в Поземельній книзі управлінням Держкомзему в Обухівському районі 24.05.2011 р. НОМЕР_2; земельну ділянку площею 0,1292 Га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3, Державний акт зареєстровано в Поземельній книзі управлінням Держкомзему в Обухівському районі 09.03.2011 р. НОМЕР_4; земельну ділянку площею 0,1822 Га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_5, Державний акт зареєстровано в Поземельній книзі управлінням Держкомзему в Обухівському районі 09.03.2011 р. НОМЕР_6.

Постановою від 16.07.2013 року зазначені вище земельні ділянки визнані речовими доказами в даному кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, слідчий з метою недопущення порушення законних прав власника до постановлення у кримінальному провадженні кінцевого рішення, звернувся з вищезазначеним клопотанням до суду.

У судовому засіданні слідчий та прокурор внесене до суду клопотання підтримали.

Заслухавши слідчого, прокурора, представника особи у володінні якої знаходиться майно, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у його задоволенні, у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов'язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Станом на час розгляду в суді клопотання про арешт майна, власником якого є потерпілий по справі ОСОБА_3, з матеріалів клопотання не вбачається, що органом досудового розслідування встановлено, що іпотекодержатель - ПАТ «Міський комерційний банк» є юридичною особою, яка в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, в той час, як відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арешт майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до положень ч. ч. 1 - 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов'язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Аналізуючи вищезазначені положення КПК України, судом враховано, що згідно витягу з кримінального провадження № 0000233, жодній особі повідомлення про підозру не вручено, слідчим в клопотанні не обґрунтовано, що іпотекодавець - ПАТ «Міський комерційний банк», без згоди якого не можливо відчужити чи іншим чином розпорядитесь майном, є юридичною особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінальним правопорушенням. З урахуванням визначень зазначених у ч. 2 ст. 167 КПК України, стороною обвинувачення не доведено, що є достатні підстави вважати вищезазначені земельні ділянки: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов'язаного з їх незаконним обігом; набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення, а відтак можуть бути предметом тимчасового вилучення.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, задоволенню не підлягає, оскільки стороною обвинувачення не доведено в судовому засіданні необхідність здійснення такого арешту, не обґрунтовано правову підставу для арешту майна, жодній особі повідомлення про підозру не вручено, а відтак, матеріали клопотання не містять достатніх доказів, що вказують на вчинення певною особою кримінального правопорушення, в клопотанні розмір можливої конфіскації майна та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не зазначений, в судовому засіданні з посиланням на належні докази, не обґрунтований, цивільний позов заявлено не було, про наслідки арешту майна для інших осіб не зазначено.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст. ст. 170 - 173, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві молодшого лейтенанта міліції Вінника А.О., в рамках кримінального провадження № 0000233, про арешт майна - відмовити;

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. КиєваВ.В. Гребенюк