Справа № 11 -а-
1777/2007 р. Головуючий у 1
інстанції Дігтяр І.P.
ст. 212,ч-3, КК Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2007 року колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого
судді Полтавцевої Г.А.,

Суддів Чорного
О.М., Журавля О.О.

За участю прокурора Козія В.В., захисника скаржника
ОСОБА_1. - адвоката ОСОБА_2., розглянула у відкритому засіданні в приміщенні
суду матеріали провадження у скарзі заявника за апеляцією прокурора, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції, на постанову Деснянського
районного суду міста Києва від 24 липня 2007 року, якою задоволено скаргу
ОСОБА_1. на постанову заступника прокурора Деснянського району міста Києва від
27 квітня 2007 року про скасування постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи та про порушення кримінальної справи за ознаками злочину,
передбаченого ч.3 ст. 212 КК України відносно службових осіб ТОВ
„Мотоекспрес" за фактом ухилення від сплати податків в особливо великому
розмірі, скасовано вказану постанову заступника прокурора району та відмовлено
в порушенні кримінальної справи за викладеними фактами.

Розглянувши
справу, колегія суддів, -

встановила :

24 липня 2007 року Деснянський районний суд міста Києва розглянув по суті і
повністю задовольнив скаргу ОСОБА_1. на постанову заступника прокурора
Деснянського району міста Києва від 27 квітня 2007 року про скасування
постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та про порушення
кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України
відносно службових осіб ТОВ „Мотоекспрес" за фактом ухилення від сплати
податків в особливо великому розмірі, скасував вказану постанову заступника
прокурора району та відмовив у порушенні кримінальної справи за викладеними
фактами.

На обґрунтування суд зазначив, що на період вирішення питання про порушення
кримінальної справи у заступника прокурора району не було досить приводів та
підстав для такого рішення, оскільки, як визнав суд, сам по собі акт перевірки
та винесене на його підставі податкове повідомлення-рішення, без наявності
інших будь-яких доказів, не можуть слугувати такими приводами і підставами, тим
більше, що ще до порушення кримінальної справи господарський суд визнав згадане
вище податкове повідомлення-рішення не чинним.

Що ж стосується порушення кримінальної справи в частині
необгрунтованого завищення службовими особами ТОВ „Мотоекспрес"
податкового кредиту на суму 740 000 гривень, зауважив суд першої інстанції, то
це рішення прийнято лише на підставі довідки, за висновками якої не було
складено навіть податкового повідомлення-рішення, тобто сама по собі ця довідка

не встановлює
обов'язків платника податку, а відтак і не може слугувати доказом наявності
ознак злочину - умисного ухилення від сплати податку.

При цьому суд послався на постанову Пленуму Верховного
Суду України від 8 жовтня 2004 року ,Діро деякі питання застосування
законодавства про відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів,
інших обов'язкових платежів", відповідно до якої, в разі оскарження до
суду платником податків рішення податкового органу, обвинувачення особи в
ухиленні від сплати податків не може ґрунтуватися на такому рішенні
контрольного органу до остаточного вирішення справи судом, за винятком випадків,
коли обвинувачення не лише базується на оскаржуваному рішенні, а й доведено на
підставі додатково зібраних доказів, відповідно до вимог КПК України.

Не погодившись зі вказаним рішенням, прокурор, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, подав апеляцію, в якій твердить, що рішення суду
є незаконним та необгрунтованим, а тому підлягає скасуванню, а в задоволенні
первинної скарги слід відмовити.

На обґрунтування прокурор посилається на те, що встановлені заступником
прокурора району при вивченні матеріалів про відмову в порушенні кримінальної
справи докази потребують більш ретельної перевірки, яка можлива лише шляхом
проведення слідчих та експертних дій і досліджень.

За умови ж існування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи,
акцентує увагу колегії суддів апелянт, будь-які перевірки проводити не можливо
і злочин фактично приховується.

Що ж стосується посилань скаржника та суду першої інстанції на постанову
Пленуму Верховного Суду України від 8 жовтня 2004 року „Про деякі питання
застосування законодавства про відповідальність за ухилення від сплати
податків, зборів, інших обов'язкових платежів", то, зауважує апелянт, у
цій справі нікому обвинувачення не було пред'явлене, а рішення суду і фактично
позбавляє орган досудового слідства можливості зібрати такі додаткові докази.

До того ж, твердить прокурор, на час порушення
кримінальної справи прокурору не було відомо про наявність рішення
Господарського суду про визнання не чинним податкового зобов'язання-рішення,
а на цей час не відомо чи вказане рішення суду має чинність.

На цих підставах апелянт просить постанову суду
скасувати, а заявникові в задоволенні його первинної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора на підтримку апеляції,
захисника - про її відхилення, перевіривши та обговоривши доводи сторін в
сукупності з матеріалами провадження у скарзі, дослідчої перевірки та
кримінальної справи і додатково наданими доказами, колегія суддів визнає
наступне.

Суд першої інстанції, всупереч міркуванням апелянта, досить повно, всебічно
та об'єктивно дослідив надані сторонами докази, повно та правильно виклав та
проаналізував їх у своїй постанові, дав належну оцінку з позиції відносності,
допустимості та достатності для висновку про наявність чи відсутність на час
порушення кримінальної справи приводів та підстав для цього та, на цих
підставах, переконливо мотивував прийняте рішення.

Насправді, що не заперечує і прокурор в своїй апеляції, на час прийняття
рішення про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та
порушення кримінальної справи, заступник прокурора району мав у якості приводів
та підстав для такого рішення лише акт перевірки, податкове
повідомлення-рішення, довідку та копії документів про утворення товариства і
бухгалтерської та податкової звітності.

При цьому, сам акт перевірки, як видно з його тексту,
складено неповно та поспішно, оскільки по переважній більшості пунктів
перевірки були зроблені запити щодо зустрічних перевірок і в акті зафіксовано
ненадходження відповідей.

Правильно зауважує
прокурор в апеляції,
що на час порушення кримінальної справи заступник прокурора не володів також
інформацією щодо наявності судового рішення, яким податкове
повідомлення-рішення було визнане не чинним.

Однак, саме ця обставина переконливо свідчить про явну
недостатність підстав для позитивного вирішення питання про порушення
кримінальної справи і поспішність у прийнятті вказаного рішення.

Про це ж реально свідчать і доводи апелянта щодо необхідності подальшої
більш глибокої перевірки, однак посилання при цьому на необхідність проведення
такої перевірки саме в рамках досудового слідства, на представлених матеріалах
дослідчої перевірки та кримінальної справи не ґрунтуються.

Насправді, в ході дослідчої перевірки та досудового слідства в кримінальній
справі не було отримано жодного пояснення від посадових осіб ТОВ
„Мотоекспрес" з приводу результатів акту перевірки, довідки та
повідомлення-рішення, не отримано від згаданих осіб наявних у них документів на
підтвердження їх пояснень, не отримані висновки спеціалістів по досліджуваним
фактам.

Для виконання цих дій нема потреби в порушенні кримінальної справи,
оскільки вони можуть бути виконані в рамках дослідчої прокурорської перевірки.

Таким чином, доводи прокурора про фактичне приховування
злочину є безпредметними і не грунтуються на матеріалах справи та чинному
процесуальному законодавстві.

Не ґрунтується на судовій практиці і тлумачення прокурором цитованої
постанови Пленуму Верховного Суду України, оскільки за своєю суттю вона вказує
на необхідність до порушення кримінальної справи отримати достатню кількість
доказів наявності ознак складу злочину.

Отже, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а
апеляція прокурора - підлягає відхиленню.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 365, 366, 382 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи
судом першої інстанції на постанову Деснянського районного суду міста Києва від
24 липня 2007 року, якою задоволено скаргу ОСОБА_1. на постанову заступника
прокурора Деснянського району міста Києва від 27 квітня 2007 року про
скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та про
порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 212 КК
України відносно службових осіб ТОВ „Мотоекспрес" за фактом ухилення від
сплати податків в особливо великому розмірі, скасовано вказану постанову
заступника прокурора району та відмовлено в порушенні кримінальної справи за
викладеними фактами залишити без задоволення, а вказану постанову суду першої
інстанції - без змін.