АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засіданняОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 18 травня 2015 року, матеріали кримінального провадження № 0000525 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_5 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:
прокурора представника потерпілогоОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченогоОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Крім цього, судом частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 , та стягнуто на користь останнього з обвинуваченого ОСОБА_6 завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 10 000 (десяти тисяч) гривень.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що він приблизно о 20 годині 05 жовтня 2012, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив незаконно заволодіти автомобілем «Фольсваген Транспортер Т5» державний номерний знак НОМЕР_1 - транспортним засобом потерпілого ОСОБА_8 , з яким разом, як із знайомим, спільно вживав спиртні напої в ресторані «Beerland», розташованому за адресою; м. Київ, вул. Василя Порика, 3.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих спонукань ОСОБА_6 , користуючись тим, що ОСОБА_8 перебуває в стані алкогольного сп`яніння та не може адекватно контролювати свої дії та керувати ними, взяв зі столу ключі від вищевказаного транспортного засобу, та вийшов з ними на вулицю до місця стоянки автомобіля неподалік ресторану «Beerland», де за допомогою вищевказаних ключів відчинив водійські двері та безперешкодно потрапив до салону зазначеного автомобіля. У подальшому ОСОБА_6 бажаючи вчинити всі дії, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_8 , за допомогою ключів запалення запустив двигун автомобіля та розпочав рух в напрямку проспекту Правди в м. Києві, тим самим умисно протиправно всупереч волі власника незаконно ним заволодів.

Не погоджуючись з вироком суду, представник потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, а також повністю задовольнити цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень. Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що обвинуваченому призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Також, судом безпідставно враховано обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, оскільки ОСОБА_6 цивільний позов визнав частково, і в матеріалах провадження відсутні дані про те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, вчинив будь-які дії, спрямовані на відшкодування потерпілому завданої моральної шкоди. Крім цього, на переконання захисника, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення цивільного позову в розмірі 10 000 гривень, не враховуючи при цьому обсяг переживань потерпілого за власне майно, позбавлення можливості ним розпоряджатися, те, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим змінило звичайний темп його сім`ї, характер немайнових втрат, що тривають понад 2 роки.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника потерпілого та прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у незаконному заволодінні транспортним засобом й правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 289 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і ніким з учасників судового провадження в апеляційному порядку не оскаржуються.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого про невідповідність призначеного судом покарання степеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, то на переконання колегії суддів вони є необґрунтованими, оскільки призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд першої інстанції, врахував характер та ступень суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, про що прямо вказано у вироку.
Так, з вироку суду вбачається, що районний суд при вирішенні питання про міру покарання врахував суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше не судимий, не працює, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання. Крім того, судом враховано наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжує його.
Доводи апеляційної скарги про безпідставне визнання судом обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.
Загальновизнано, що щире каяття має бути добровільним, тобто базуватися на внутрішньому переконанні особи. Воно характерне тим, що засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні з самого початку визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, розкаявся у вчиненому, в судових дебатах просив вибачення у потерпілого.
Той факт, що обвинувачений після вчинення кримінального правопорушення добровільно не відшкодував завдану потерпілому шкоду, не свідчить про те, що останній щиро не розкаявся у вчиненому, оскільки добровільне відшкодування завданого збитку є окремою обставиною, яка пом`якшує покарання.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і не може бути визнане занадто м`яким або не справедливим.

Крім того, всупереч доводам апеляційної скарги суд першої інстанції, з урахуванням конкретних обставин провадження, даних про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої обставини, його поведінки в суді, яка свідчить про те, що він не є особою, яка твердо стала на шлях вчинення кримінальних правопорушень, раніше не судимий, обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілого про необґрунтованість розміру стягнутої моральної шкоди на користь потерпілого, то вони є безпідставними, оскільки судом першої інстанції повно та всебічно встановлені обставини, які впливають на визначення розміру завданої потерпілому моральної шкоди і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.
Зокрема, при визначенні розміру завданої потерпілому моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з урахування тривалості та ступені його переживань за власне майно, позбавлення його можливості ним розпоряджатись, а також те, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим змінило звичайний темп життя сім`ї потерпілого, у зв`язку з чим його рішення про часткове задоволення цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди на користь потерпілого в розмірі 10 000 гривень, на думку колегії суддів є обґрунтованим і справедливим.
Не вбачаючи з матеріалів кримінального провадження будь-яких підстав для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку, колегія суддів приходить до висновку, що відносно ОСОБА_6 ухвалено законний, обґрунтований і справедливий вирок, призначене йому, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, покарання із застосуванням ст. 75 КК України, є необхіднім та достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових кримінальних правопорушень, і його не можна визнати явно несправедливим через м`якість. Також колегія суддів з урахуванням вищенаведеного не вбачає підстав для збільшення сум, які підлягають стягненню, у зв`язку з чим апеляційна скарга представника потерпілого задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року, за яким ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-кп/796/382/2015 Категорія КК: ч. 1 ст. 289 КК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_9 Доповідач: ОСОБА_1