В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.03.2015 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бєлогорськ, Амурська область, Росія, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, інваліда війни ІІ групи, одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:
19.09.2013 р., приблизно о 16 год. 30 хв., у дворі багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли раптово, обвинувачений ОСОБА_7 умисно наніс ОСОБА_4 один удар рукою, затиснутою в кулак, в область обличчя, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синців на шкірних покривах обличчя в обох орбітальних ділянок та ліво щічної ділянки, набряку м`яких тканин в області спинки носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнав. Пояснив, що 19.09.2013 р., приблизно о 16 год. 30 год., він знаходився вдома та почув на вулиці шум. Вийшовши на балкон своєї квартири побачив у дворі на горіховому дереві хлопця, який висів на гілці. Вийшовши на двір побачив біля дерева натовп людей, серед яких були ОСОБА_4 та її донька. На гілці дерева висів хлопець, він попередив та сказав, щоб хлопець негайно зліз із дерева, так як може впасти та вдаритися. До нього підійшла ОСОБА_4 , яка почала на нього кричати та сваритися. Від ОСОБА_8 відчувався запах алкоголю. Коли подивився як ОСОБА_8 тримає у руках пакет, збираючи горіхи, то сказав їй, щоб вона їла горіхи на здоров`я та відразу отримав від неї удар по обличчю і відчув як її руки полізли йому в очі. Він заплющив очі та рукою відмахнувся від рук, але куди потрапив не знає, так як його очі були заплющені. Без будь-якого умислу жодних ударів ОСОБА_9 він не наносив, а тільки відмахнувся від її рук, після чого розвернувся та відразу пішов. Він не міг нанести їй удар кулаком, оскільки на той момент не міг затиснути кисть своєї руки в кулак, яка була зламана, що підтверджується відповідними медичними довідками. У разі, якщо суд визнає його винним, просив застосувати до нього закон про амністію, у вчиненому розкаявся. Захисник обвинуваченого просив застосувати до Млинарського положення п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки він є учасником бойових дій та інвалідом війни ІІ групи.

Розглянувши матеріали кримінального провадження суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю. Незважаючи на його невизнання це стверджується наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні ствердила, що проживає за адресою АДРЕСА_3 . Обвинувачений ОСОБА_7 є її сусідом. 19.09.2013 р., після обіду, вона вийшла зі свого будинку з внучкою ОСОБА_10 та онуком ОСОБА_11 віком тринадцяти років. Онук попросив у неї дозволу залізти на горіхове дерево, що знаходиться у дворі їх багатоквартирного будинку, щоб потрясти дерево та назбирати горіхи. Онук заліз на дерево, потряс гілку дерева і вони з онучкою почали збирати горіхи. З балкону будинку вона почула від ОСОБА_12 у її адресу нецензурні слова. Млинарський вийшов з будинку, почав бігти через двір, нецензурно висловлюючись щодо неї та її онука. Вона стояла спиною до дерева, на відстані приблизно півтора-два метри від дерева, і збирала горіхи у пакет. Млинарський, перебігаючи через двір, з розгону вдарив ногою по пакету, який вона тримала у руці та відразу наніс їй удар кулаком по обличчю. Коли обвинувачений побачив у неї кровотечу, то відразу втік. Сусіди викликали міліцію та надали їй першу допомогу, так як в неї запаморочилося у голові. Перед цим прийшла донька ОСОБА_13 , яка виривала у її онука пакет з горіхами. Донька обвинуваченого прийшла на місце події тільки тоді, коли обвинувачений вже втік та приїхала міліція. На місці, коли стався даний інцидент, також був присутній сусід ОСОБА_14 , який знаходився біля свого автомобіля. Будь-яких тілесних ушкоджень обвинуваченому вона не наносила.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні ствердив, що проживає за адресою АДРЕСА_4 , є сусідом обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_4 19.09.2013 р. він під`їхав на автомобілі у двір багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 і побачив як ОСОБА_13 з розмаху правою рукою ударив ОСОБА_15 в обличчя. У потерпілої відразу з`явилася кров і вона схопилася за обличчя, а Млинарський розвернувся та швидко почав втікати з місця події у свій під`їзд. Він не бачив, щоб потерпіла наносила якісь удари обвинуваченому. На місці події також бачив онука потерпілої. Підбігши до ОСОБА_8 побачив, що у неї все обличчя було закривавлене, після чого відразу побіг додому за медичними засобами, щоб зупинити кров. В той час ОСОБА_8 побачила інша сусідка, яку він попросив про допомогу. Вони з сусідкою підійшли до потерпілої та надали їй медичну допомогу і викликали міліцію. Після того як приїхала міліція на місці події обвинуваченого не було. Натомість прийшла донька обвинуваченого, яка почала звинувачувати потерпілу в тому, що остання перебуває у нетверезому стані.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що є онукою ОСОБА_4 . У вересні 2013 року ОСОБА_4 попросила її підсадити на горіхове дерево молодшого брата, а потім допомогти злізти з дерева. Поки брат струшував з дерева горіхи вони почули як з балкону багатоквартирного будинку якийсь чоловік кричав у адресу її баби нецензурні слова. Через деякий час цей чоловік, як потім виявилося обвинувачений ОСОБА_7 , вибіг з будинку, підбіг до баби, яка збирала у пакет горіхи і почав кричати, що стягне молодшого брата з дерева. Коли ОСОБА_4 спиною повернулася до дерева, обвинувачений один раз кулаком правої руки ударив бабу в область обличчя, після чого втік. Будь-яких ударів обвинуваченому потерпіла не наносила. На місці події, коли стався даний інцидент, перебували вона, ОСОБА_4 та молодший брат, який знаходився на дереві.

Висновком судово-медичної експертизи № 958 від 24.09.2013 р. стверджується, що у ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синців на шкірних покривах обличчя в обох орбітальних ділянок та ліво щічної ділянки та набряку м`яких тканин в області спинки носа. Згідно даних довідки та консультації спеціалістів, у неї виявлено: «Забій носа. Перелом кісток носа без зміщення. Параорбітальна гематома зліва. ЗЧМТ. Струс головного мозку». Виникли вказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізмі дії, якими могли бути руки, затиснуті в кулак сторонньої людини. По давності виникнення вказані тілесні ушкодження, згідно даних медичної довідки, вкладаються в час події, яка відбувалася 19.09.2013 р. і не суперечить обставинам справи. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я на час більше 6, але менше 21 дня і по цій ознаці кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. ОСОБА_4 було нанесено не менше двох ударів в область обличчя. На момент отримання вищевказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_4 найбільш ймовірно знаходилась у вертикальному або близькому до нього положенні, повернута передньою поверхнею тіла до джерела спричинення тілесних ушкоджень. На момент отримання вищевказані тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_4 не були небезпечними для життя і здоров`я.
Таким чином, оцінивши в сукупності вищенаведені докази, які узгоджуються між собою щодо фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 дійсно, 19.09.2013 р., умисно наніс ОСОБА_4 один удар рукою, затиснутою в кулак в область обличчя, у результаті чого їй було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України по кваліфікуючій ознаці умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Заперечення обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України і його доводи про те, що він не наносив потерпілій ОСОБА_4 удару в область обличчя, а тільки відмахнувся своєю рукою від її рук, суд вважає необґрунтованими, а версію обвинуваченого надуманою, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки це спростовується дослідженим в судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою і які суд вважає достовірними, а саме показаннями самої потерпілої, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та висновком судово-медичної експертизи.

Свідок захисту ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є донькою ОСОБА_7 19.09.2013 р., приблизно о 16-17 год., вона вийшла зі свого будинку та побачила на дереві онука ОСОБА_4 , якому зробила зауваження, щоб він зліз з дерева та пішла далі, але зупинилася біля «Котельні», щоб подивитися що буде далі. Її батько вийшов з будинку, зробив зауваження і сказав, щоб хлопець зліз з дерева. Вона побачила як ОСОБА_4 почала кидатися на батька та кричати на нього. ОСОБА_4 накинулася на батька, почала лізти йому в очі, дала йому ляпас, на що батько відмахнувся рукою, розвернувся та пішов. Після того як її батько пішов, з під`їзду вибіг інший сусід, який почав кричати, щоб викликали міліцію. Вона підійшла до ОСОБА_17 і спитала у неї що трапилося. При розмові з ОСОБА_8 від неї відчувався запах алкоголю. Потім викликали міліцію і вона пішла додому.

Свідок захисту ОСОБА_18 в судовому засідання ствердив, що проживає за адресою АДРЕСА_5 . Критичного дня він знаходився у своїй квартирі та почув на вулиці шум. Вийшовши на балкон квартири побачив у дворі будинку конфлікт між ОСОБА_19 та обвинуваченим. Під час конфлікту потерпіла почала махати руками перед ОСОБА_20 , який відвертаючись від неї відмахнувся рукою та пішов у під`їзд будинку. Відмахуючись рукою обвинувачений по відношенню до потерпілої знаходився спиною. Він проживає на п`ятому поверсі та місце події від нього знаходилося на відстані приблизно двадцяти п`яти метрів. На місці події доньку обвинуваченого не бачив. Якою рукою ОСОБА_13 відмахнувся не пам`ятає.

Суд віддає перевагу показанням потерпілої ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_10 перед показаннями обвинуваченого, свідків ОСОБА_16 , яка є донькою обвинуваченого та ОСОБА_18 у зв`язку з тим, що вони були послідовними і чіткими, узгоджуються між собою та з висновком судово-медичної експертизи. При цьому жодних доводів, які б давали підстави вважати, що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_10 могли обмовити обвинуваченого, стороною захисту не наведено.

Твердженням обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не наносив потерпілій удар рукою, затиснутою в кулак, так як не міг затиснути її в кулак, суд дає критичну оцінку, оскільки, як вбачається з довідки Обласного госпіталю інвалідів війни та учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, ОСОБА_7 знаходився на амбулаторному обстеженні (лікуванні) з діагнозом: «перелом діафіза основної фаланги ІІІ пальця правої кисті» з 10.05.2013 р. по 16.05.2013 р. При цьому сама подія злочину мала місце у вересні того ж року, тобто через тривалий проміжок часу більше, ніж через чотири місяці. На інші будь-які докази, які могли б спростувати обвинувачення, сторона захисту не вказує.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, який раніше не судимий, є інвалідом ІІ групи.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає вчинення ним злочину вперше.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнає вчинення ним злочину щодо особи похилого віку.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., зі змінами від 06.11.2009 р., звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, інвалідам.

Враховуючи наведене, за наявністю альтернативної санкції ч. 2 ст. 125 КК України, суд вважає, що відносно ОСОБА_7 необхідно і доцільно призначити покарання у виді штрафу.

Разом з цим суд враховує, що відповідно до п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України ветерани війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року є учасником бойових дій та інвалідом війни ІІ групи, що стверджується виданими на його ім`я посвідченням серії НОМЕР_1 від 10.07.1996 р. та посвідченням серії НОМЕР_2 від 07.05.2009 р., інкриміноване йому кримінальне правопорушення не є тяжким та останній просить застосувати щодо нього акт амністії, суд вважає, що ОСОБА_7 підпадає під дію п. «д» ст. 1 цього Закону, а тому його слід звільнити від покарання.

Заявлений потерпілою ОСОБА_4 цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на її користь моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 30000 грн. слід залишити без розгляду, оскільки такий пред`явлений нею всупереч вимог ст. 128 КПК України не до початку судового розгляду. Цивільній позивачці роз`яснено про її право пред`явити вказаний позов в порядку цивільного судочинства.

Процесуальних витрат немає.

Запобіжний захід не застосовувався.

Тому, керуючись ст. 1 п. «д» Закону України від 08.04.2014 р. «Про амністію у 2014 році», ст.ст. 128, 374, 375 КПК України суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 75 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1275 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) гривень.

На підставі п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання у виді штрафу в розмірі 75 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1275 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) гривень внаслідок акту амністії.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_7 на її користь моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 30000 грн. залишити без розгляду.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не застосовувався.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча ОСОБА_1