АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1174/15 Справа № 192/605/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

09 червня 2015 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Шахти Ростовської області, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, одруженого, не працюючого, не військовозобов`язаного, раніше судимого:

-24 червня 1985 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 101 КК України до 5 років позбавлення волі;

-30 березня 1990 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 140 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-25 січня 1996 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 206 КК України до штрафу 4800000 крб.;

-30 січня 1997 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, 42 КК України до 4 років позбавлення волі;

-19 грудня 2000 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 140 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-24 жовтня 2011 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185,75,76 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з випробувальним терміном на 2 роки.

Засудженого: 25 вересня 2012 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 297 КК України, ч. 1,4 ст. 71 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення волі. Початок строку:25.09.2012, кінець строку: 25.06.2016
якою засудженому відмовлено у задоволенні його заяви про звільнення від відбуття покарання умовно-достроково.

Як вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_7 звернувся до Солонянського районного суду Дніпропетровської області із заявою звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково. Свою заяву обґрунтовує тим, що він відбув 2/3 покарання, виконує всі вимоги внутрішнього розпорядку, працевлаштований та сумлінно відноситься до праці, має два заохочення від начальника колонії. Крім того, зазначає що він має міцні соціальні зв`язки.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_7 про звільнення його від відбуття покарання умовно-достроково відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

На зазначену ухвалу суду засудженим ОСОБА_7 було подано апеляцію та доповнення до неї, в яких він просить скасувати ухвалу суду та застосувати до нього положення ст. 81 КК України. Свої апеляційні вимоги засуджений обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі врахував дані щодо його, ОСОБА_7 , особу.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор висловив думку, що рішення суду законне та обґрунтоване, просив залишити його без змін.

Заслухавши думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали за поданням та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Останньої умови вимог закону не було дотримано в повному обсязі. Як правильно зазначив суд першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та відношенням до праці не довів своє виправлення. Так, сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання, виконанням покладених на засудженого законних обов`язків, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливо умовно-дострокове звільнення.

Відмовляючи в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції в повній мірі врахував вищезазначені обставини.

Крім того, як вбачається з характеристики ОСОБА_7 дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, але з корисливих мотивів. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не приймає участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. У зв`язку з чим адміністрацією СВК-21 зроблено висновок, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення і до нього не доцільно застосовувати ст. 81 КК України. Також, відповідно до довідки по особовій справі ОСОБА_7 неодноразово судимий за корисливі злочини, до нього застосовувались положення ст. 75 КК України, однак належних висновків останній для себе не зробив та продовжив вчиняти злочини.

Таким чином, колегія судів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням норм кримінального процесуального та кримінального закону прийняв законне рішення, тому підстав для його скасування та задоволення заяви засудженого щодо звільнення його від відбування покарання умовно-достроково, колегія судів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404,405,407 КПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_7 про звільнення його від відбуття покарання умовно-достроково, залишити без змін, а апеляцію засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4