У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого

Кармазіна Ю.М.,

суддів

Кліменко М.Р. і Пекного С.Д.,

за участю прокурора представника
потерпілого ОСОБА_1 засуджених захисників

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянула
в судовому засіданні 4 березня 2008 року в м. Києві кримінальну справу
за касаційним поданням прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, касаційними скаргами засуджених ОСОБА_5 і ОСОБА_4, захисників
ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_5, захисника ОСОБА_8 в
інтересах засудженого ОСОБА_4 на вирок колегії
суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2007 року.

Цим вироком засуджено:

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця й мешканця м.
Кривий Ріг Дніпропетровської області, не одруженого, працюючого приватним
підприємцем, раніше судимого:

- 15.07.1998 року за ч.2 ст.142,
ч.2 ст. 222 КК України 1960 року на 5
років позбавлення волі, звільненого 01.08.2001 року на підставі ст. 6 Закону
України «Про амністію» від 05.07.2001 року умовно-достроково на 1рік 4 місяці 2
дні,

- за ч.2
ст. 15 і ч. 2 п. п. 5, 12 ст. 115 КК України на 12 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 263 КК України на 3 роки
позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за
сукупністю злочинів йому остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі
на строк 13 років.

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця й мешканця м.Кривий Ріг
Дніпропетровської області, не одруженого, не працюючого, судимостей немає,

- за
ч.2 ст. 15 і ч. 2 п. п. 5, 12 ст.115 КК України на 12 років позбавлення волі,

- за ч. 1 ст. 263 КК України на 3 роки
позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки
позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за
сукупністю злочинів йому остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі
на строк 13 років.

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 засуджені за замах
на умисне вбивство ОСОБА_1 за попередньою змовою групою осіб способом,
небезпечним для життя багатьох осіб; за незаконне придбання, носіння та
зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів, а ОСОБА_5 також - за
незаконне придбання, зберігання та перевезення
наркотичних засобів без мети збуту.

За вироком суду злочини вчинено ними
за таких обставин.

Приблизно в лютому 2006 року у ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 на території парка імені «Газети «Правда» в м. Кривий Ріг на ґрунті особистих неприязних стосунків
виникла сварка з їх знайомим ОСОБА_8. Через деякий час ОСОБА_5 та ОСОБА_4 стало
відомо, що ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_1 з проханням, щоб люди з оточення
останнього розправились з ними. Тоді у
ОСОБА_5 і ОСОБА_4 з мотивів особистої неприязні до ОСОБА_1 виник умисел на його
вбивство.

Вступивши для цього у попередню змову, вони
на початку жовтня 2006 року у невстановленому місці у невстановленої особи
незаконно придбали вогнепальну зброю та бойові припаси до неї - два автомати
системи Калашникова: АК-74 калібру 5,45мм, АК-47 калібру 7,62мм, а також не менше 82 патронів калібру 5,45мм і не
менше 49 патронів калібру 7,62мм, які до
31 жовтня 2006 року незаконно носили при собі, перевозили й зберігали у тайнику
біля с. Чкаловка Криворожського району
Дніпропетровської області вздовж автодороги Кривий Ріг - Кіровоград.

Також, встановивши, що ОСОБА_1 повертається на автомобілі з м.Кривий Ріг до
свого домоволодіння в с. Чкаловка, вони розробили план учинення його вбивства
шляхом обстрілу з автоматів його автомобіля. Для реалізації цього плану вони
встановили нагляд за ОСОБА_1,
з'ясували маршрут, яким той
повертався додому, та приблизно 9 жовтня 2006 року виїжджали в с. Чкаловка для
орієнтації на місцевості.

30 жовтня 2006 року вони знову приїхали в с. Чкаловка, де знайшли придатні
для обстрілу автомобіля позиції: нежилий будинок АДРЕСА_1 та кущі вздовж цієї вулиці. Також вони запропонували особі,
матеріали щодо якої виділені в окреме провадження у зв'язку з розшуком, та
невстановленій особі взяти участь у вбивстві ОСОБА_1. Отримавши згоду цих осіб,
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 уточнили план вбивства та
розподілили ролі учасників, визначивши дату вбивства - 31 жовтня 2006
року.

На виконання розробленого плану 31 жовтня 2006 року близько 19год. ОСОБА_5
і ОСОБА_4 на автомобілі ВАЗ-21093 держномер НОМЕР_1, що належав співмешканці
ОСОБА_4 - ОСОБА_10, під керуванням особи, справа щодо якої виділена в окреме
провадження, прибули з м. Кривий Ріг в с. Чкаловка, де зазначена особа неподалік від АДРЕСА_1 залишилася в
автомобілі для забезпечення швидкого відходу з місця злочину, а ОСОБА_5 і
ОСОБА_4, вдягнувши заздалегідь приготовлені плащі та рукавички, взявши
автомати, зайняли позиції для стрільби: ОСОБА_4 з автоматом АК-47 - у кущах по вул.
Чкалова, а ОСОБА_5 з автоматом А-74 - біля вікна у нежилому будинку АДРЕСА_1.
Невстановлена особа, виконуючи відведену їй роль, знаходилась в м. Кривий Ріг і
вела спостереження за ОСОБА_1, а, коли той виїхав на автомобілі до с. Чкаловка, повідомила про
це ОСОБА_4 по мобільному телефону.

У той же день приблизно о 19 год. 50 хв., коли ОСОБА_1 виїхав на вул.
Чкалова в с. Чкаловка, ОСОБА_5 і ОСОБА_4, реалізуючи умисел на вбивство
ОСОБА_1, діючи за попередньою змовою
групою осіб способом, небезпечним для життя багатьох осіб, здійснили з
автоматів АК-47 і АК-74 не менше 30 цілеспрямованих пострілів по ОСОБА_1, який
керував автомобілем «Мерседес-Бенс», заподіявши потерпілому численні
вогнепальні поранення нижніх кінцівок,
позачеревне поранення сечового міхура з урогематомою та розвитком
геморрагічного шоку, що були тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для
його життя, та пошкодивши його автомобіль в місці розташування водія.

У цей же час на вул. Чкалова виїхав автомобіль ВАЗ-2101 під керуванням ОСОБА_11,
однак ОСОБА_5 і ОСОБА_4, розуміючи, що той знаходиться в зоні стрільби,
продовжили стрільбу з автоматів, у результаті чого була створена реальна
загроза життю потерпілого ОСОБА_11 та
кулями пошкоджена передня частина його автомобіля.

Смерть ОСОБА_1 не настала з незалежних від волі ОСОБА_5 і ОСОБА_4 причин,
оскільки потерпілому вдалося від'їхати з місця події, зателефонувати своїм
знайомим - ОСОБА_12, ОСОБА_13 і ОСОБА_14, які доставили його в лікарню, де йому
була надана своєчасна медична допомога.

Після вчинення злочину ОСОБА_5 і ОСОБА_4 на автомобілі ВАЗ-21093 під
управлінням особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, поїхали з
місця події та з метою приховання слідів злочинів закопали автомати приблизно в 2 км від с. Чкаловка біля автодороги
в с.Лозоватка, а також спалили на вогнищі
приклади автоматів, одяг і взуття, в які були вдягнуті під час вчинення
злочину.

Крім того, ОСОБА_5 приблизно 17 жовтня 2006 року у вечірній час на
території ринку «Ювілейний» у м. Кривий Ріг без мети збуту незаконно придбав у
невстановленої особи не менше 11,22 гр наркотичного засобу - марихуани, після
чого до 20 листопада 2006 року незаконно перевозив та зберігав цей засіб при
собі та за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2.

20 листопада 2006 року о 20 год. 50 хв. по пр. Перемоги в м. Кривий
Ріг біля залу ігрових автоматів «Імперія
Азарту» працівниками міліції у ОСОБА_5 було виявлено та вилучено в кишені
куртки - пакет з марихуаною вагою 10,87 гр, а в задній кишені штанів - пакет з
марихуаною вагою 0,35 гр, які він придбав, перевозив та зберігав при собі без
мети збуту.

У касаційному поданні прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції,
просить вирок суду щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_4 змінити, виключивши з вироку посилання суду як на обтяжуючу покарання
засуджених обставину те, що вони не
розкаялися у вчиненому.

У касаційній скарзі захисники ОСОБА_6,
ОСОБА_9, ОСОБА_7 просять вирок суду щодо
ОСОБА_5 скасувати, а справу провадженням закрити за недоведеності його участі
у вчиненні злочинів, за які його засуджено.

Посилаються на те, що по справі були допущені істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону, а вирок суду обґрунтований недопустимими
доказами. Зокрема, вказують на те, що під час допиту як підозрюваного,
відтворення обстановки та обставин події і вилучення автоматів та залишків
згорілого одягу 22.11.2006 року ОСОБА_5 юридично не було визнано підозрюваним і
забезпечено його право на захист; явку з повинною від 01.12.2006 року він дав
не добровільно, а під тиском з боку оперативного працівника, і вона не була
належно оформлена й передана органу досудового слідства; 20.11.2006 року
ОСОБА_5 з порушенням установленого законом порядку було затримано та йому
підкинуто пакети з наркотиками. Вказують, що до ОСОБА_5 було застосовано
недозволені методи - фізичне насильство, під впливом якого він обмовив себе з
урахуванням заздалегідь показаних йому
місць замаху на вбивство ОСОБА_1 і виявлення автоматів, у тому числі він
обмовив себе в явці з повинною, при допиті як обвинуваченого і під час
відтворення обстановки та обставин події в грудні 2006 року. При цих слідчих
діях також було порушено право ОСОБА_5 на захист. Стверджують, що наведені
обставини підтверджуються показаннями ОСОБА_5, скаргами його батьків, висновком
судово-медичної експертизи про наявність у ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень,
матеріалами службового розслідування, рапортом ОСОБА_15 та показаннями в суді
працівників міліції ОСОБА_16 та ОСОБА_17, яким суд належної оцінки не дав.

Захисники посилаються у скарзі й на те, що по справі було порушено правила
визначення підслідності: вона не визначалась відповідними постановами
прокурора. Окрім того, зазначають, що слідчий, хоча й виніс постанову про
об'єднання справ за ч.1 ст. 309 КК України і за замах на вбивство ОСОБА_1 в
одне провадження, однак не вирішив
питання про прийняття до свого провадження справи за ч.1 ст. 309 КК України
щодо ОСОБА_5, а тому не мав права проводити по ній слідчі дії. Це порушення, на
думку захисників, разом з притягненням як понятого колишнього слідчого міліції
ОСОБА_18, тягнуло визнання недопустимими всіх доказів, отриманих у рамках
справи за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст.309 КК України.

Засуджений ОСОБА_5 у своїй касаційній скарзі висловив
аналогічні доводи. Крім того, вказує на
те, що у нього не було мотиву для вбивства ОСОБА_1, оскільки він не знав ні
його, ні ОСОБА_8. Зазначає про наявність у нього - ОСОБА_5 на 31.10.2006 року
алібі, яке, на його думку, підтверджено показаннями свідків. Стверджує, що при
проведенні розшукових заходів без
будь-якого дозволу суду застосовувались оперативно-технічні засоби, чим було
порушено його права. Також дані
протоколів відтворення обстановки та обставин події не повністю відповідають їх
відеозапису.

Посилається на недоведеність використання
належного ОСОБА_10 автомобіля
ВАЗ-21093, оскільки на місці злочину такого автомобіля ніхто не бачив;
на недоведеність вчинення замаху на вбивство ОСОБА_1 небезпечним для інших осіб способом, оскільки
потерпілий ОСОБА_11 не сприймав цього
реально та йому ніяких ушкоджень заподіяно не було; на недоведеність здійснення
пострілів з виявленого слідством
автомата АК-74 та недоведеність одночасного застосування щодо ОСОБА_1
автоматів АК-47 і АК-74, оскільки це, на його думку, суперечить висновкам
балістичної експертизи. З огляду на викладене, просить об'єктивно розібратися у
справі.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок щодо ОСОБА_4 скасувати, а справу
провадженням закрити зі звільненням ОСОБА_4 з-під варти, мотивуючи тим, що по
справі допущені істотні порушення норм кримінально-процесуального закону,
однобічність, неповнота дізнання, досудового слідства та судового розгляду
справи, а також невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним
обставинам справи.

Зокрема, вказує на те, що суд безпідставно обґрунтував вирок показаннями
потерпілого ОСОБА_1, які суперечать показанням інших свідків і підтверджують,
що він приховував відомі йому обставини, та показаннями потерпілого ОСОБА_11,
якими спростовані висновки суду про
вчинення замаху на вбивство ОСОБА_1 способом, що був небезпечним для життя
багатьох осіб.

Також захисник у своїй скарзі
оспорює кожний з доказів, на які послався суд у вироку, і вказує, що ці докази,
як самі по собі, так і в сукупності, не підтверджують винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину щодо ОСОБА_1. Зазначає про
незаконність деяких експертиз по справі, оскільки вони, всупереч постанові
слідчого про їх призначення, проведені комісією експертів.

Крім того, захисник стверджує, що
ОСОБА_4 незаконно продовжено строк тримання під вартою до 4 місяців, оскільки
це було зроблено суддею іншого суду, а не того суду, що виніс постанову про
застосування зазначеного запобіжного заходу. Внаслідок цього, на думку
захисника, ОСОБА_4 з 24.01.2007 року незаконно перебуває під вартою.

Засуджений ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі висловив
доводи, аналогічні доводам касаційної
скарги свого захисника.

Крім того, зазначив, що по справі не доведено наявності у нього та ОСОБА_5
конфлікту з ОСОБА_8 і неприязні до ОСОБА_1, тобто мотиву для вчинення замаху на
життя останнього, а показання свідка ОСОБА_19 в цій частині є неправдивими,
оскільки він - ОСОБА_4, перебуваючи в місцях позбавлення волі з 03.12.1997
року, не міг працювати зі свідком у
1998-1999 роках і мати неприязні стосунки із ОСОБА_8.

Також засуджений вважає, що явка з
повинною, в якій ОСОБА_5 викривав його у вчиненні злочину, була дана під
впливом незаконних методів і з грубим порушенням вимог
кримінально-процесуального закону, а тому суд помилково визнав її доказом по
справі. Це ж стосується й інших показань ОСОБА_5 та даних відтворення з ним
обстановки та обставин події. На думку засудженого, всім іншим доказам по
справі, зокрема, показанням свідків ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, висновкам
цитологічної експертизи слини на недопалках цигарок, вилучених з місця події,
хімічної експертизи слідів продуктів пострілу на вилучених у нього штанях суд дав невірну оцінку, безпідставно визнавши
їх такими, що підтверджують його винуватість у вчиненні замаху на вбивство
ОСОБА_1, хоча він цього злочину не вчиняв і мав алібі. Вважає, що вирок суду
ґрунтується на припущеннях, а тому як незаконний підлягає скасуванню, а справа
- закриттю зі звільненням його з-під варти, оскільки цей запобіжний захід йому
було продовжено неповноважною на це особою.

На касаційні скарги засуджених та їх
захисників надійшли заперечення представника потерпілого ОСОБА_1
- адвоката ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав касаційне
подання, пояснення засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_4, їх захисників ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 на підтримання касаційних скарг, думку представника потерпілого ОСОБА_1
- ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення касаційних скарг, думку прокурора,
який просив касаційні скарги залишити без задоволення, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційне подання підлягає
задоволенню, а касаційні скарги
задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 і ОСОБА_4 у вчиненні
зазначених у вироку злочинів підтверджений сукупністю доказів, зібраних у
встановленому законом порядку, ретельно досліджених у судовому засіданні та
належно оцінених судом, і є правильним.

Так, факт замаху на вбивство ОСОБА_1 31 жовтня 2006 року АДРЕСА_1 шляхом
здійснення в нього пострілів з двох автоматів АК-47 і АК-74 із заподіянням йому
вогнепальних поранень, небезпечних для життя в момент заподіяння, підтверджений
детально наведеними у вироку доказами - показаннями потерпілого ОСОБА_1, потерпілого ОСОБА_11,
свідків ОСОБА_20, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32,
даними протоколів відтворення обстановки та обставин події з ОСОБА_11 та
ОСОБА_20, даними протоколів огляду місць події - вулиці Чкалова в с.Чкаловка в
районі будинку № 120, де зупинився автомобіль з пораненим ОСОБА_1, огляду цієї
ж вулиці в районі будинку № 77 і огляду
самого будинку № 77, огляду автомобілів ОСОБА_1
- «Мерседес» і ОСОБА_11 - ВАЗ-2101, під час яких виявлено й вилучено численні
гільзи й кулі калібрів 5,45мм і 7,62мм від патронів до автоматів АК-47 і АК-74,
даними протоколу огляду одягу ОСОБА_1, висновками судово-медичної експертизи ОСОБА_1 про
виявлення у нього вогнепальних поранень і ступеня їх тяжкості, висновками судово-імунологічних, цитологічних експертиз вилучених з місць події слідів крові,
висновками судово-балістичних експертиз.

З цих доказів видно, що в ОСОБА_1,
який проїздив на своєму автомобілі повз
нежитлового будинку АДРЕСА_1, було
здійснено по вікнах і кузову автомобіля
з двох місць, розташування яких змінювалось, не менше 30 пострілів з автоматів
АК-47 і АК-74, від чого ОСОБА_1 отримав вогнепальні поранення, небезпечні для
його життя; при цьому зазначені постріли
було здійснено в нього в момент, коли на вулицю назустріч ОСОБА_1 виїхав на
своєму автомобілі ВАЗ-2101 ОСОБА_11, якому пострілами також було пошкоджено
капот та лобове скло автомобіля; ОСОБА_1
після отримання поранень вдалося проїхати по вулиці до будинку № 120,
повідомити про вчинене щодо нього, внаслідок чого його своєчасно було
доставлено до лікарні, де надана необхідна медична допомога.

Зазначені факти щодо події злочину, встановлені органами досудового
слідства і судом, засуджені ОСОБА_4 та ОСОБА_5
фактично не оспорюють, у тому
числі не заперечують їх у засіданні суду
касаційної інстанції.

З огляду на це, є безпідставними
твердження касаційних скарг про неправильність окремих процесуальних і
слідчих дій щодо встановлення події замаху на вбивство ОСОБА_1, а внаслідок
цього і про недостовірність доказів на підтвердження цієї події. Також
безпідставними є твердження у касаційних скаргах, з посиланнями на висновки
балістичних експертиз, про недоведеність здійснення пострілів у ОСОБА_1 з
автомата АК-74 та одночасного застосування
при вчиненні цього злочину двох автоматів АК-47 і АК-74, оскільки таких
даних у висновках балістичних експертиз немає.

Доводи касаційних скарг про те, що
показаннями ОСОБА_11 та іншими доказами спростовано вчинення замаху на вбивство ОСОБА_1 способом,
небезпечним для життя багатьох осіб, оскільки ОСОБА_11 не сприймав реально
загрозу для свого життя, є такими, що не ґрунтуються на досліджених по справі
доказах і вимогах закону.

За змістом ч.2 п. 5 ст. 115 КК України, вбивство (замах на вбивство)
вважається вчиненим способом, небезпечним для життя багатьох осіб, за умови,
коли винний усвідомлював, що застосовує такий спосіб убивства, який є
небезпечним для життя не тільки тієї
особи, яку він бажає вбити, але й інших осіб.
При цьому небезпека для життя інших осіб має бути реальною за
обставинами події, а не за сприйняттям потерпілого.

Як видно з матеріалів справи, обставини події - вчинення замаху на вбивство
ОСОБА_1 шляхом здійснення пострілів в
нього з двох автоматів під час руху автомобілем по дорозі населеного пункту в
умовах, коли, за показаннями ОСОБА_11, він рухався в своєму автомобілі назустріч ОСОБА_1 і в момент пострілів перебував від нежитлового
будинку на відстані 20-30м, з якої його повинні були бачити ті, хто стріляв, і
внаслідок перебування в зоні стрільби пострілами було пошкоджено передню
частину автомобіля ОСОБА_11, свідчать про вчинення цього злочину способом,
небезпечним для життя багатьох осіб.

Ті обставини, що ОСОБА_11 спочатку сприйняв постріли як феєрверк і йому не
було заподіяно тілесних ушкоджень, не дають підстав вважати, що за обставинами
події була відсутньою небезпека для його життя при вчиненні замаху на вбивство
ОСОБА_1.

Безпідставними є твердження у
касаційних скаргах про непричетність
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до замаху на вбивство ОСОБА_1 та до вчинення незаконних дій
з вогнепальною зброєю та бойовими припасами.

Ці твердження спростовуються
показаннями ОСОБА_5, які він неодноразово давав під час досудового
слідства, та іншими зібраними по справі доказами.

Так, засуджений ОСОБА_5 під час досудового слідства по справі при допитах
22.11.2006 року, 27.11.2006 року, 02.12.2006 року, при відтворенні з ним
обстановки та обставин події 22.11.2006 року, 03.12.2006 року та в явці з
повинною від 01.12.2006 року визнавав
свою причетність до замаху на вбивство ОСОБА_1, вказуючи спочатку, що цей
злочин учинив самостійно, а потім визнав учинення його разом із ОСОБА_4 та
іншими особами, зокрема, водієм, який доставляв їх на автомобілі на місце
злочину.

При цьому ОСОБА_5, будучи допитаним з участю захисника і з відеозаписом
показань, послідовно вказував, що мотивом злочину стала неприязнь до ОСОБА_1,
що виникла внаслідок його й ОСОБА_4 підозр і отриманої інформації щодо причетності людей з оточення останнього
до їх переслідування за те, що вони у лютому 2006 року мали конфлікт зі
знайомим ОСОБА_1 - ОСОБА_8 з приводу неповернення ним боргу, пов'язаного з їх
попереднім бізнесом. Також він детально розповів про підготовку до вчинення
цього злочину, підшукання місця його
вчинення, придбання та заховання біля цього місця знаряддя злочину - двох автоматів і бойових
припасів до них, надання ОСОБА_4 йому
перед учиненням злочину телефонної картки для спілкування по мобільному телефону, використання для їх доставки на місце злочину
в с. Чкаловка автомобіля ВАЗ-21093, що належав співмешканці ОСОБА_4 - ОСОБА_10,
на керування яким водій мав від неї
довіреність. Крім того, ОСОБА_5 детально
розповів про обставини вчинення злочину, вказавши, зокрема, що в автомобіль
ОСОБА_1 вони з ОСОБА_4 стріляли разом з автоматів: він - з вікна нежитлового
будинку, а потім, вискочивши з вікна, і біля будинку, а ОСОБА_4 - з
поряд розташованих кущів; при цьому вони на свій одяг вдягали: він -
рибацький костюм, а ОСОБА_4 - рибацьку
накидку, які в подальшому, поїхавши з місця злочину, разом із взуттям,
прикладами автоматів вони спалили, а автомати та бойові припаси до них -
сховали біля с. Лозоватка. Зазначені місця ОСОБА_5 показав, внаслідок чого було
знайдено місце згарища та автомати АК-47 і АК-74 з магазинами та патронами до
них.

Показання ОСОБА_5 щодо наявності у нього і ОСОБА_4 на ґрунті боргових
зобов'язань конфлікту з ОСОБА_8, який
був хорошим знайомим ОСОБА_1, підтвердили в своїх неодноразових показаннях свідок
ОСОБА_19 і частково - потерпілий ОСОБА_1, який визнав факт свого знайомства з
ОСОБА_8, а також ОСОБА_4, який
пояснював, що ОСОБА_1 був особою,
відомою у кримінальних колах міста Кривий Ріг.

Це, з урахуванням обставин, які, за показаннями ОСОБА_5, сприяли виникненню
у нього та ОСОБА_4 неприязні до ОСОБА_1, давало підстави суду дійти висновку
про доведеність наявності у засуджених мотиву для вчинення дій, спрямованих на
умисне вбивство ОСОБА_1, незалежно від
того, що останній і ОСОБА_8 заперечували
знайомство із засудженими і вчинення щодо них будь-яких незаконних дій.

Та обставина, що ОСОБА_4 у липні 1998 року був засуджений до позбавлення
волі і перебував в ізоляції від суспільства до серпня 2001 року, не спростовує
показань свідка ОСОБА_19 про спільну
неофіційну роботу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в його і ОСОБА_8 підприємстві,
оскільки час цієї роботи - 1998-1999
роки - ОСОБА_19 вказував приблизно, а сам факт спільної праці і знайомства
зазначених осіб підтверджував і ОСОБА_5.
Крім того, як зазначав на досудовому
слідстві ОСОБА_4, він перебував у
товариських стосунках з ОСОБА_19, що виключало обмову його з боку останнього.

Підстав вважати показання ОСОБА_19недостовірними по справі не
встановлено.

Твердження у касаційних скаргах, що визнавальні показання під час досудового слідства були
дані ОСОБА_5 в порушення вимог кримінально-процесуального закону, оскільки
станом на 22.11.2006 року щодо нього не було складено протоколу про затримання
як підозрюваного в замаху на вбивство ОСОБА_1, та в цих показаннях ОСОБА_5,
право на захист якого було порушено, обмовив себе, а в подальшому і ОСОБА_4 у
вчиненні злочинів, оскільки діяв під впливом незаконних методів ведення
слідства та застосованого до нього насильства, є безпідставними.

Так, з матеріалів справи, показань
допитаних по справі свідків, які брали участь у затриманні ОСОБА_5, убачається,
що останнього було затримано ввечері 20.11.2006 року і у нього вилучено речовину, яка визнана наркотичним засобом,
внаслідок чого 21.11.2006 року було
порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_5 за ч.1 ст. 309 КК України та складено
протокол його затримання як підозрюваного у вчиненні цього злочину. При цьому
ОСОБА_5 було роз'яснено право на захист і він, визнаючи свою вину у незаконних
діях з наркотиками, від участі захисника
відмовився.

Також з матеріалів справи видно, що після порушення кримінальної справи за
ст. 15 і ч. 1 ст. 115 КК України за фактом замаху на вбивство ОСОБА_1, в ході
оперативно-розшукових заходів було відповідно до вимог закону проведено
моніторинг телефонних дзвінків абонентів мобільного зв'язку операторів, які
мали зону покриття в місці та в час вчинення злочину щодо ОСОБА_1. У
результаті порівняльного аналізу
телефонних переговорів за азимутом вишки
в с. Лозоватка в час вчинення цього злочину було встановлено роботу і зв'язок
між собою чотирьох абонентів, у тому числі з послідовними номерами, які було
активовано 30.10.2006 року і відключено після часу вчинення злочину 31.10.2006 року; при дослідженні за ІМЕІ мобільних терміналів встановлена належність їх номерів, зокрема, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що
породжувало підозру в їх причетності
до вчинення злочину щодо ОСОБА_1 Тому після затримання ОСОБА_5 було
доставлено до прокуратури Криворожського району, де 22.11.2006 року у
письмовому виді під розписку йому
роз'яснено, що він підозрюється у вчиненні замаху на вбивство ОСОБА_1 за ст.15
і ч. 1 ст. 115 КК України, ознайомлено з правом на захист, внаслідок чого
ОСОБА_5 висловив бажання мати захисника, якого йому і було надано під час його
допиту як підозрюваного від 22.11.2006 року, а також при відтворенні обстановки та обставин події
від 22.11.2006 року. Всі подальші слідчі дії з ОСОБА_5 та його допити проводилися з участю обраних ним захисників.

Як видно з протоколів допитів ОСОБА_5 і відтворень з ним обстановки та
обставин події, в тому числі з їх відеозаписом і фото-фіксуванням, показань
допитаних по справі понятих, працівників міліції, в тому числі ОСОБА_17 і
ОСОБА_16, слідчого, які були
присутніми при затриманні ОСОБА_5 та
проведенні з ним слідчих дій, ОСОБА_5 свої показання давав добровільно, без
будь-якого незаконного впливу на нього, власноручно вносив доповнення та
уточнення цих показань.

Будь-яких даних, які б свідчили про невідповідність відеозапису слідчих дій
показанням ОСОБА_5, зафіксованим у протоколах, у справі не встановлено.

Та обставина, що під час затримання до ОСОБА_5 було застосовано наручники і
це потягло виникнення у нього в області зап'ясткових суглобів саден, наявність
яких за клопотанням батьків ОСОБА_5 була виявлена проведеною 28.11.2006 року
судово-медичною експертизою, не дає
підстав вважати, що до ОСОБА_5 було застосовано незаконні методи слідства і
фізичне насильство, під впливом якого він обмовив себе та інших осіб, в тому
числі й ОСОБА_4

Крім того, як видно з висновку експертизи, сам ОСОБА_5 ніяких скарг на дії
працівників міліції експерту не висловлював, а виявлені у нього тілесні
ушкодження не відповідають характеру та механізму їх заподіяння, на які,
змінивши свої показання, послався ОСОБА_5
в судовому засіданні.

Також з матеріалів справи
вбачається, що посилання на застосування до ОСОБА_5 недозволених методів слідства перевірялось як
під час досудового слідства, так і судом, і свого підтвердження не знайшло,
внаслідок чого прокуратурою м. Кривий Ріг було винесено постанову від 6.08.2007
року про відмову в порушенні кримінальної справи.

За таких обставин немає підстав вважати, що ОСОБА_5 без законних підстав
було допитано як підозрюваного 22.11.2006 року, при цьому допиті і в подальшому
було порушено його право на захист і що до нього застосовувалось фізичне насильство,
внаслідок якого він дав недостовірні
показання про обставини злочину щодо ОСОБА_1 та причетних до цього осіб.

Безпідставним є і твердження в касаційних скаргах про те, що ОСОБА_5 перед його допитом 22.11.2006
року показали місця замаху на вбивство ОСОБА_1 та схову автоматів, які були,
начебто, самостійно виявлені працівниками міліції під час здійснення оперативно-розшукових
заходів, про що, начебто, свідчать рапорт працівника міліції ОСОБА_15 та матеріали
службового розслідування цього факту.

Так, з тексту рапорту оперуповноваженого ОСОБА_15, датованого 22.11.2006
року, видно, що він складений після проведення із ОСОБА_5 відтворення
обстановки та обставин події, під час якого ОСОБА_5 вказав місце схову
автоматів, де вони й були виявлені. Про це свідчить посилання в рапорті на
показання ОСОБА_5 про зброю і місце її заховання. У цьому рапорті немає ніяких
посилань на те, що зброя була виявлена без участі ОСОБА_5.

Крім того, допитаний у судовому
засіданні ОСОБА_15 підтвердив, що в рапорті він помилково назвав відтворення
обстановки та обставин події з ОСОБА_5 оперативно-розшуковим заходом, що й було
використано захистом ОСОБА_5.

Як убачається з показань свідка ОСОБА_15, даних протоколу відтворення
обстановки та обставин події від 22.11.2006 року, висновку службового
розслідування від 02.02.2007 року, ОСОБА_5 після свого затримання повідомив, не
зазначаючи конкретного місця, про заховання на ділянці автошляху біля с.
Лозоватка зброї, що була знаряддям злочину щодо ОСОБА_1, та вказав про можливість
показу ним цього місця. Тому до проведення з ОСОБА_5 відтворення обстановки та
обставин події, з метою виключення можливості переховування зброї іншими
особами, на цю ділянку автошляху направлявся для патрулювання оперативний
службовий автомобіль. Зброю була знайдено
з участю ОСОБА_5, який вказав при відтворенні обстановки та обставин
події на конкретне місце її знаходження. До проведення цієї слідчої дії ніхто
місце заховання зброї не знав, ОСОБА_5 на це місце та місце злочину не возив.

Таким чином, спростовано твердження
про дачу показань ОСОБА_5 на відтворенні обстановки та обставин події
під впливом заздалегідь повідомлених йому обставин і заздалегідь показаних
місць злочину і схову зброї.

Ті обставини, що явка з повинною ОСОБА_5 від 01.12.2006 року, в якій він
указав на причетність до замаху на вбивство й інших осіб, в тому числі й
ОСОБА_4, складається з двох частин без зазначення, хто відібрав другу її
частину, та у справі відсутній супровідний документ направлення отриманої в СІЗО явки слідчому,
не свідчать про недостовірність явки і неможливість її використання як доказу у
справі.

Як видно з показань в суді працівника СІЗО ОСОБА_41, оперуповноваженого
ОСОБА_15, цю явку ОСОБА_5 давав добровільно
спочатку в СІЗО ОСОБА_41 в короткому змісті, а потім більш детально -
оперативним працівникам групи, про що ОСОБА_15 було повідомлено при його
ознайомленні з цією явкою. Сам ОСОБА_5 не заперечував зазначених обставин і
визнавав, що цю явку з повинною в повному обсязі він писав власноручно.

Відібрання явки з повинною під час досудового слідства по справі та відсутність документа про її спрямування
не є порушеннями кримінально-процесуального закону, які тягнуть неможливість
визнання цього документу доказом по справі.

Крім того, зазначені
вище показання ОСОБА_5 щодо обставин
вчинення ним групою осіб за попередньою змовою з ОСОБА_4 та іншими особами
замаху на вбивство ОСОБА_1 та вчинення
незаконних дій з вогнепальною зброєю та бойовими припасами до неї,
знайшли підтвердження й іншими доказами, зібраними по справі і наведеними у
вироку суду.

Так, з показань свідків ОСОБА_19, ОСОБА_33 убачається, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 товаришували, разом працювали, скаржились на переслідування їх якимись
особами. ОСОБА_5 курив та користувався сигаретами «Мальборо», «Кент».

З показань ОСОБА_4, свідка ОСОБА_10,
довіреності на право керування автомобілем та даних протоколу його огляду
видно, що ОСОБА_10 була співмешканкою ОСОБА_4, мала на праві власності
автомобіль ВАЗ-21093 темного кольору і дійсно довіряла право керування ним
іншим особам - знайомим ОСОБА_4.

Потерпілий ОСОБА_11 свідок ОСОБА_20 в своїх показаннях, у тому числі при
відтворенні обстановки та обставин події, зазначали, що біля будинку АДРЕСА_1
приблизно в час замаху на вбивство ОСОБА_1 бачили автомобіль ВАЗ темного
кольору в місці, яке відповідало місцю,
вказаному ОСОБА_5 в його показаннях
стосовно розташуванню автомобіля ОСОБА_10, на якому вони прибули на місце
злочину.

Те, що зазначені особи вказували різну марку автомобіля: ВАЗ-2110,
ВАЗ-2109, ВАЗ-21099, не давало підстав вважати їх показання недостовірними,
оскільки вони визнавали, що бачили автомобіль в темний час доби, не повністю, а
тому можуть помилятися у визначенні точної марки автомобіля.

Свідок ОСОБА_21 підтвердив, що 30.10.2006 року в магазині «Говорун» він
продав чоловіку чотири стартових пакети «Ейс енд Бейс» з послідовними номерами,
які при співставленні співпали з номерами, виявленими оперативним шляхом як такі, що діяли в зоні вчинення злочину
щодо ОСОБА_1. При пред'явленні ОСОБА_21 осіб для впізнання він категорично
упізнав ОСОБА_4 як ту особу, що купляла у нього стартові пакети. Це повністю
відповідає показанням ОСОБА_5 про використання ним під час злочину нової
картки, виданої йому ОСОБА_4

Та обставина, що, за показаннями
ОСОБА_4 в суді, він до 2002 року займався спортом в тому ж Палаці спорту, який
відвідував і ОСОБА_21, не свідчить про помилковість впізнання свідком ОСОБА_4,
оскільки свідок в судовому засіданні наполягав на тому, що за обстановкою
купівлі стартових пакетів він бачив ОСОБА_4 саме 30.10.2006 року і тому впізнав
його.

Також ОСОБА_21 пояснював, що зазначені стартові пакети, чотири з яких купив
ОСОБА_4, до їх магазина приніс на продаж постачальник, який купляв їх по
оптовій ціні, а потім розповсюджував, а тому, не виключено, що він мав
відношення до ЧП «ІНФОРМАЦІЯ_5», яке, згідно з наявною у справі довідкою, придбало ці стартові пакети певної нумерації.

За таких обставин не вбачається суперечностей в показаннях свідка ОСОБА_21
і долучених до справи документах, як про
це зазначається у касаційних скаргах.

З даних протоколів огляду місця події, висновків судово-цитологічних
експертиз видно, що в будинку № 77 та
біля нього, крім гільз, було вилучено недопалки сигарет, в тому числі марки
«Кент», з яких два недопалка сигарет «Кент» містили слину, що могла походити
від ОСОБА_5, а два недопалка сигарет «Кент» містили слину, що могла походити
від ОСОБА_4

Висновками судово-балістичних експертиз зброї і бойових припасів підтверджені показання ОСОБА_5 про
використання при здійсненні замаху на вбивство ОСОБА_1 саме тих автоматів і
патронів, які було виявлено у вказаному ним місці їх схову, та саме за тих
обставин, про які ОСОБА_5 повідомляв під час своїх допитів і відтворення обстановки та обставин події.
Також висновком судово-хімічної
експертизи сміття зі згарища, де, за показаннями ОСОБА_5, було знищено речові
докази, підтверджено, що в цьому місці дійсно було спалено одяг та приклади
автоматів, деякі частини яких вилучено.

Згідно з висновком судово-хімічної експертизи одягу ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
вилученого за місцем їх проживання, встановлено, що на штанях ОСОБА_4 і куртці
ОСОБА_5 виявлені сліди продукту пострілів - пороху. Це відповідає показанням
ОСОБА_5 щодо здійснення пострілів в
ОСОБА_1 ним і ОСОБА_4 і щодо одягу, в
якому вони були вдягнені в момент вчинення злочину, який допускав попадання
пороху на зазначені в експертизі предмети одягу.

При цьому суд, належно оцінивши показання
свідка ОСОБА_22 про придбання ОСОБА_4 штанів, на яких виявлено сліди
пороху, лише в листопаді 2006 року, тобто після події злочину щодо ОСОБА_1,
обґрунтовано визнав ці показання недостовірними, оскільки вони спростовані
всією сукупністю доказів, досліджених судом.

Також суд дійшов правильного
висновку про надуманість доводів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про наявність у них алібі
на вечір 31.10.2006 року і обґрунтовано визнав, що показаннями свідків
ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,
які вони давали на досудовому слідстві і в суді, це алібі не
підтверджено.

Підстав вважати досліджені судом докази по
справі недостовірними та їх оцінку судом неправильною - немає.

У касаційних скаргах не наведено доводів щодо неправильності проведених по
справі експертиз, які б заслуговували на увагу.

Та обставина, що деякі експертизи проведено комісією, хоча про це не було
зазначено в постановах про призначення експертиз, не є порушенням
кримінально-процесуального закону, яке тягне визнання висновків цих експертиз
недостовірними.

Також є безпідставним і твердження у касаційних скаргах, що відсутність
проведення очних ставок між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 свідчить про неправильність
досудового слідства і непричетність до злочину ОСОБА_4 Як видно з матеріалів справи, очні ставки не було проведено внаслідок
відмови від них ОСОБА_5 з мотивів учинення щодо нього погроз ОСОБА_4

Таким чином, по справі спростовані
твердження касаційних скарг про
непричетність ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до замаху на вбивство ОСОБА_1, вчиненого за
попередньою змовою групою осіб способом, небезпечним для життя багатьох осіб, та до незаконних дій з
вогнепальною зброєю та бойовими припасами.

Суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку
доказам і правильно кваліфікував дії
засуджених за ч.2 ст. 15 і ч. 2
п.п. 5, 12 ст. 115 КК України та за ч. 1 ст. 263 КК України.

Вирішуючи питання щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні без мети
збуту незаконних дій з наркотичними засобами, суд дослідив дані протоколу
огляду ОСОБА_5 від 20.11.2006 року, висновки
дактилоскопічної та хімічної експертиз, показання свідків ОСОБА_33 і
понятих ОСОБА_34 та ОСОБА_35, якими підтверджено, що ОСОБА_33 16.11.2006 року передав ОСОБА_5 три пакета з
наркотичним засобом - марихуаною, а 20.11.2006 року у ОСОБА_5 працівниками
міліції в присутності понятих з
дотриманням вимог закону було вилучено з кишені куртки і кишені штанів два пакети з речовиною, яка виявилась
марихуаною, вагою 10,87 г та 0,35 г, та при цьому на пакетах при їх огляді було виявлено сліди пальців рук, які за
висновком експертизи належали ОСОБА_5. Також ОСОБА_5 в присутності понятих
пояснював, що вилучене у нього є наркотиком, який він зберігав для власного вживання.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_5, будучи неодноразово допитаним під
час досудового слідства, в своїх поясненнях та показаннях визнавав, що періодично вживав
наркотики, незаконно придбав їх в
середині листопада 2006 року, частину вжив, а залишок в двох пакетах зберігав
при собі до свого затримання 20.11.2006 року; у вчиненому щиро розкаювався.

Зазначеними доказами спростовано твердження в касаційних скаргах, що
затримання ОСОБА_5 20.11.2006 року було здійснено незаконно і йому було
підкинуто пакети з наркотиками.

Доводи касаційних скарг про те, що суд безпідставно визнав доказом по
справі показання свідка ОСОБА_34, який не міг бути понятим, оскільки раніше
працював слідчим міліції, є такими, що не ґрунтуються на законі.

Як видно з показань ОСОБА_34 в суді, він працював слідчим міліції у 1999
році, а за станом на 2006 рік, коли його випадкового запросили бути понятим,
працював юристом на підприємстві.

Згідно з вимогами ст. 127 КПК України
передбачена заборона залучення як понятих лише діючих працівників
органів дізнання і досудового слідства.

Таким чином, ОСОБА_34 не був особою, заінтересованою у справі, і на законних підставах був
запрошений як понятий.

Ті обставини, що прокурор не виносив постанови про передачу справи за ч. 1
ст. 309 КК України за підслідністю в інший орган досудового слідства, а слідчий
при об'єднанні справ в одне провадження не вирішив питання про прийняття
справи, порушеної за ч. 1 ст. 309 КК України, до свого провадження, не є такими
порушеннями кримінально-процесуального закону, які тягнуть визнання
неправильним і незаконним усього досудового слідства по справі та дають
підстави для скасування постановленого по такій справі вироку.

Таким чином, суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості
ОСОБА_5 у вчиненні без мети збуту незаконних дій з наркотиками і правильно кваліфікував ці дії за ч. 1 ст.
309 КК України.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, в тому числі щодо
продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою, які б давали підстави для зміни
чи скасування вироку, по справі не
встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення
касаційних скарг і скасування вироку щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_4 із закриттям щодо них провадження у справі.

Покарання засудженим ОСОБА_5 і ОСОБА_4 призначено судом у відповідності до
вимог ст. 65 КК України в межах санкції статей КК України, за якими їх
засуджено, з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, ролі кожного у їх
вчиненні, ступеня реалізації злочинного наміру, даних про особу засуджених,
обставин, що обтяжують та пом'якшують покарання.

Разом з тим, при призначенні покарання
ОСОБА_5 і ОСОБА_4 суд помилково
послався на те, що вони у вчиненому не
розкаялися, оскільки це є позицією захисту засуджених, яка не може
враховуватись при призначенні їм покарання.

Тому це посилання суду підлягає виключенню з вироку, про що правильно
зазначено в касаційному поданні прокурора.

Внесення зазначених змін у вирок не тягне необхідності в пом'якшенні
призначеного засудженим покарання, яке є
необхідним й достатнім для їх виправлення і попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи
судом першої інстанції, задовольнити, а касаційні скарги засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_4, захисників
ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_5, захисника ОСОБА_8 в
інтересах засудженого ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Дніпропетровської області від 14
листопада 2007 року щодо
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінити - виключити з вироку посилання суду
при призначенні засудженим покарання на те, що вони у вчиненому не розкаялися.

У решті вирок залишити без зміни.

Судді:

Кармазін Ю.М. Кліменко М.Р. Пекний С.Д.