Справа № 373/3286/14-к
У Х В А Л А

02 квітня 2015 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.345 КК України, -

встановив:
02.12.2014 до суду надійшов обвинувальний акт, відповідно до якого ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Заявлене клопотання аргументовано тим, що в обвинувальному акті зроблено неправильну кваліфікацію кримінального правопорушення: викладені обставини мають бути кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України; зазначено неправильне формулювання обвинувачення; обвинувальний акт не містить зазначення обставин, що пом`якшують покарання: вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, та вчинення злочину з перевищенням меж крайньої необхідності; не вказано розмір шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням; не вказані ім`я й по батькові прокурора та місце затвердження обвинувального акту. Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до обвинувального акту не відповідає вимогам, закріпленим КПК України.

Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника та заявив про наявність підстав для повернення обвинувального акта прокурору.

Прокурор заперечив щодо заявленого клопотання, вказавши, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування відповідають вимогам КПК України.

Потерпілий підтримав позицію прокурора.

Крім того, при обговоренні клопотання прокурор вказав, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення викладені в обвинувальному акті не відокремлено, а охоплюються в цілому змістом обвинувального акту. Зокрема, формулювання обвинувачення міститься у 7-8 абзацах сторінки 2 обвинувального акту; правова кваліфікація в абзаці 8 цієї сторінки; зміст абзацу 7 цієї сторінки охоплює й виклад фактичних обставин.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до положень п.п. 2, 4, 5, 6, 7, 9 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити: анкетні відомості кожного обвинуваченого (у т.ч. дата та місце народження); по батькові прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до п. 1 ч.4 вказаної статті до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування.

Статтею 109 КПК України передбачено, що реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Також, зазначена стаття передбачає, що доказуванню підлягають: винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Частина 2 цієї статті покладає обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, на сторону, що їх подає.

У зв`язку з цим, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність має доказуватись обвинуваченням при судовому розгляді. Невірність кваліфікації (відповідність встановлених у судовому засіданні обставин (діяння) диспозиції відповідної норми кримінального закону) визначається судом за результатами судового розгляду й не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

У судовому засіданні встановлено, що в обвинувальному акті невірно вказано дату народження обвинуваченого. Зокрема, замість 09 січня 1976 року вказано «09 липня 1976 року»; зазначено, що обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання, не виявлено.

Таким чином, зазначені елементи обвинувального акту, які є предметом доказування та встановлення у кримінальному провадженні, викладені невірно. Невірне зазначення дати народження обвинуваченого може мати наслідком утруднення або неможливість встановлення його особи.

Водночас, суд бере до уваги, що наявність або відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, хоча й мають доказуватись обвинуваченням, але вони визначаються на підставі зібраних на досудовому розслідуванні доказів й, відповідно, можуть не доводитись цими доказами.

Зважаючи на те, що КПК України розрізняє три види шкоди, якої може бути завдано кримінальним правопорушенням: моральна, фізична або майнова, суд відкидає твердження захисника про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України через незазначення у ньому розміру заподіяної шкоди потерпілому, оскільки, з огляду на викладені в акті обставини, потерпілому заподіяно тілесні ушкодження, які за своєю суттю є фізичною шкодою, що не має грошового вираження. Питання відшкодування моральної або майнової шкоди може розглядатись у межах цивільного позову, який у цьому кримінальному провадженні не подавався.

Твердження захисника про незазначення в обвинувальному акті місця його затвердження спростовується наявністю у реквізитах документу поряд з датою його складення запису: «м. Переяслав-Хмельницький». При цьому, зважаючи на посаду прокурора та відповідно назву органу прокуратури, де він працює, будь-які сумніви щодо невідповідності зазначеного в обвинувальному акті місця його затвердження прокурором у суду не виникає.

Також, судом встановлено, що форма реєстру матеріалів досудового розслідування відповідає тій, що визначена ст. 109 КПК України, водночас у реєстрі невірно зазначено по батькові захисника.

Суд встановив, що в обвинувальному акті відсутнє зазначення ім`я та по батькові прокурора, що затвердив цей акт.

Крім того, судом встановлено, що обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими (що виокремлено фразою: «у ході досудового розслідування встановлено, що:» й далі за текстом) та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (яка зазначена у назві документа, його вступній частині й у 8 абзаці 2 сторінки). Разом з тим, 8 абзац 2 сторінки викладений: «Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.2 ст.345 КК України». Зазначене речення (формулювання) не містить присудку, тобто дії обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісье та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно «оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див, рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», п. 47). Крім того, право поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З огляду на це, керуючись приписами ч.5 ст.9 КПК України, суд прийшов до переконання, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення як окремо визначеного елементу обвинувального акту, передбаченого п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Твердження прокурора про те, що обвинувачення сформульовано в цілому за змістом обвинувального акту, зокрема, воно міститься у 7-8 абзацах сторінки 2 обвинувального акту, не узгоджується із тим, що обставини, які викладені у 7 абзаці сторінки 2, не зазначені в іншому змісті обвинувального акту, тобто є продовженням викладення фактичних обставин кримінального правопорушення. Цей абзац, та весь зміст обвинувального акту не містить визначення встановленого слідством часу вчинення дій обвинуваченим, що йому інкриміновані (умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень).

Суд не може розглядати як формулювання обвинувачення зміст обвинувального акту в цілому, оскільки це не узгоджується з вищезазначеними приписами законодавства, а також практикою Європейського суду з прав людини, й порушує право обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, а також на справедливий судовий розгляд. Зазначене також утруднює належну кваліфікацію таких дій та визначення їх відповідності кримінальному закону.

Вказані недоліки обвинувального акту є істотними й відповідно підлягають усуненню прокурором.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 91, 92, 109, 291, 314, 372 КПК України, суд

ухвалив:
Клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору задовольнити.

Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.345 КК України, прокурору, вказавши на необхідність приведення його у відповідність до законодавчо визначених вимог.

Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом 7 днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1