Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1.,
суддів:ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4.,
прокурора ОСОБА_5.,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000032 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року,

у с т а н о в и в:

Вироком Любашівського районного суду Одеської області

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Агафіївки Любашівського району Одеської області, мешканця смт Любашівка Одеської області (АДРЕСА_1),

за ч. 3 ст. 368 КК України визнано невинуватим та виправдано у зв'язку із недоведеністю його винуватості у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Органами досудового слідства викладено формулювання обвинувачення, згідно з яким ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 вчинили таке:

04 грудня 2012 року оперуповноважений Котовської ОДПІ Одеської області ДПС України ОСОБА_6 здійснив виїзд до ТОВ «Аква-Хол» на юридичну адресу: Одеська область, смт Любашівка, вул. Щорса, 48 та викликав до Любашівської МДПІ Одеської обл. ДПС України представників зазначеного підприємства для дачі пояснень щодо проведення «сумнівних» господарських операцій із продажу водопровідних труб і зняття у 2011 році з банківських рахунків підприємства грошових коштів у сумі 110 000 грн.

07 грудня 2012 року близько 16.30 год. поблизу адміністративної будівлі Любашівської МДПІ Одеської області на вул. Фрунзе, 11 під час зустрічі з представником ТОВ «Аква-Хол» ОСОБА_9 оперуповноважений ОСОБА_6, діючи за попередньою змовою з начальником відділу податкового контролю Любашівської ДПІ Одеської області ДПС України ОСОБА_7, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, із корисливих спонукань, з метою отримання хабара шляхом вимагання висунули ОСОБА_9 вимогу про те, що перевірка дотримання податкового законодавства посадовими особами ТОВ «Аква-Хол» та ініціювання питання про притягнення до визначеної законодавством відповідальності не будуть проведені тільки за умови сплати їм хабара у сумі 30 000 грн.

При цьому ОСОБА_6 ОСОБА_7 повідомили ОСОБА_9, що зв'язок вони будуть підтримувати з ним тільки через свого посередника ОСОБА_8, який буде організовувати їхні зустрічі та підтримувати телефонний зв'язок щодо передачі їм хабара.

13 грудня 20112 року приблизно о 15.00 год. у смт Любашівці Одеської області біля будинку № 6 на вул. Академіка Корольова ОСОБА_7, використовуючи службове становище, в ході організованої ОСОБА_8 зустрічі отримав від ОСОБА_9 у якості хабара частину обумовленої раніше суми 12 100 грн та висунув йому вимогу сплатити 17 грудня 2012 року іншу частину у сумі 17 900 грн.

Отримані кошти ОСОБА_7, ОСОБА_6 ОСОБА_8 13 грудня 2012 року розподілили між собою.

Того ж дня ОСОБА_8, продовжуючи сприяти ОСОБА_7 та ОСОБА_6, під час телефонної розмови попередив ОСОБА_9 про те, що наслідком несплати усієї суми хабара до 17 грудня 2012 року стане проведення податківцями перевірки дотримання податкового законодавства на ТОВ «Аква-Хол» й ініціювання питання про притягнення посадових осіб до визначеної законодавством відповідальності.

17 грудня 2012 року близько 15.00 год. у смт Любашівці Одеської області біля будинку № 8 на вул. Академіка Корольова, ОСОБА_7 умисно, використовуючи своє службове становище, на організованій ОСОБА_8 зустрічі отримав від ОСОБА_9 решту хабара у сумі 17 900 грн.

Так, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 за попередньою змовою та за сприянням їх пособника ОСОБА_8 отримано хабар всього на суму 30 000 грн, що є значним розміром.

Орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК України як одержання службовою особою в будь-якому вигляді хабара у значному розмірі за невиконання в інтересах того, хто дає хабара, будь-якої дії з використанням службового становища за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням хабара.

Виправдовуючи ОСОБА_6, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність його винуватості у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Апеляційний суд, частково задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, повністю скасував вирок місцевого суду й ухвалив свій, яким ОСОБА_6 визнано винуватим за обставин детально наведених у вироку у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб та кваліфікував діяння за ч. 2 ст. 190 КК України та призначив покарання за цим законом у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної фіскальної служби України строком на 3 роки. На підставі ст. 75 цього Кодексу ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладенням на нього обов'язку, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 76 зазначеного Кодексу.

Зазначеним вироком також засуджено ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 190 КК України, судові рішення щодо яких у касаційному порядку не переглядаються.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду і закриття кримінального провадження. Зазначає про неправомірну переоцінку апеляційним судом доказів, заперечує відповідність його висновків фактичним обставинам справи. Стверджує про недопустимість доказів обвинувачення. Крім того, вважає, що апеляційний суд розглянув обвинувачення, яке не було висунуте в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права оцінювати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції ухвалює вирок у випадку, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, з підстав, визначених у ч. 1 ст. 409 цього Кодексу.

Істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Частиною 3 ст. 337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як убачається з матеріалів провадження, у поданій апеляційній скарзі прокурор, заперечуючи правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, наголошуючи на істотних порушеннях кримінального процесуального закону й неправильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність, стверджував про наявність достатніх, допустимих доказів, які доводять вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а ОСОБА_8 - ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Апеляційний суд, діючи в межах своїх повноважень, з дотриманням вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, перевіряючи усі доводи апеляції прокурора та заперечень сторони захисту, дійшов висновку про доведеність у ході судового розгляду винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення. Зокрема, такого висновку апеляційний суд дійшов на підставі аналізу показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, фактичних даних, що містяться у протоколах огляду грошових коштів від 12 грудня 2012 року та від 13 грудня 2012 року, у висновках судово-криміналістичних експертизах, а також на підставі інших доказів оцінених у їх сукупності й докладно наведених у постановленому рішенні.

При цьому, даючи кримінально-правову оцінку вчиненому протиправному діянню, апеляційний суд застосував норму закону України про кримінальну відповідальність, яка покращує становище особи, порівняно з пред'явленим обвинуваченням.

Вирок апеляційного суду містись формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням обставин, що належать до предмета доказування у кримінальному провадженні, а також докази на підтвердження встановлених судом обставин і відповідає вимогам статей. 370, 374, 420 КПК України,

Враховуючи, що касаційну скаргу подано лише засудженим, касаційний суд згідно з частинами 1, 2 ст. 437 КПК України не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення або з цих же підстав скасувати судове рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судового рішення, не встановлено.

У контексті наведених обставин не можна визнати переконливими й достатніми доводи, викладені в скарзі, про скасування судового рішення щодо ОСОБА_6 на зазначених у ній підставах.

Керуючись статтями 433, 436-438 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1ОСОБА_2ОСОБА_3