Справа №1-519/09 12.01.2010 12.01.2010 12.01.2010
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області

в складі: головуючого Царюка В.В.

суддів Дзюби Ф.С., Фаріонової О.М.

за участю прокурора Данчука В.М.

засудженого ОСОБА_1

12 січня 2010 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_1, потерпілого ОСОБА_2 на вирок Ленінського районного суду м.Миколаєва від 29 жовтня 2009 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше судимий:

1- 04.11.1985 року Комсомольським районним судом м. Херсону за ст. ст. 140 ч. 3, 142 ч. 3, 229-6 ч. 2 КК України (1960 року) на 10 років позбавлення волі, звільнився 21.06.1993 року умовно-достроково на 2 роки 1 місяць 13 днів;

2- 28.03.1996 року Суворовським районним судом м. Херсону за ст. 140 ч.3 КК України, із застосуванням ст. 43 КК України (1960 року) на 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 10.05.2001року за відбуттям строку призначеного покарання;

3- 24.11.2004 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст. 186 ч.2, 309 ч. 2 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільнився 24.10.2006 року з заміною невідбутого строку покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 11 місяців на виправні роботи з утриманням 10% в дохід держави, покарання відбув 02.04.2009 року,

засуджений за ст. 121 ч. 1 КК України на 5 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_1 на користь фінансового відділу міськвиконкому в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 у Миколаївській лікарні швидкої медичної допомоги 956 грн. 40 коп.

За вироком суду, 10 травня 2009 року близько 6 години 30 хвилин ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись в АДРЕСА_1, діючи умисно, у ході сварки, наніс ОСОБА_2 удар ножем у живіт, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного проникаючого поранення черевної порожнини з пошкодженням печінки та внутрішньочеревною кровотечею, які за ступенем тяжкості належать до тяжких за ознакою небезпечності для життя.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії на ст. 124 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Посилається на те, що потерпілий ОСОБА_2 спровокував сварку та бійку, в ході якої він вимушений був захищатися та ножем спричинив тілесні ушкодження потерпілому.

Просить врахувати помякшуючи покарання обставини: щире каяття у вчиненому злочині, знаходження на його утриманні малолітньої дитини, у якої померла матір, наявність у нього роботи, а також вчинення злочину внаслідок неправомірної поведінки потерпілого, який просив суд не призначати йому суворе покарання і є його другом.

В апеляції потерпілий ОСОБА_2 просить вирок суду змінити та звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки. Вважає призначене ОСОБА_1 покарання занадто суворим, без урахування думки потерпілого, якому засуджений є другом. Просить врахувати, що ОСОБА_1 характеризується позитивно, вчинив злочин у сварці, яку спровокував потерпілий.

Крім того, помічник прокурора Ленінського району м.Миколаєва подавав апеляцію, в якій просив ОСОБА_1 звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки, та покладенням обовязків, передбачених ст. 76 КК України.

До початку розгляду справи прокурор відмовився від своїх вимог та відкликав апеляцію.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_1 на підтримку апеляції, думку прокурора про залишення вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінальної справи та обговоривши викладені в апеляціях доводи, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, є правильними. Доводи засудженого про вчинення ним злочину при перевищенні меж необхідної оборони не відповідають дослідженим судом доказам.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що тілесні ушкодження ножем йому заподіяв ОСОБА_1 в ході виниклої між ними сварки.

Засуджений ОСОБА_1 в суді не заперечував, що саме він ножем заподіяв потерпілому ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного проникаючого поранення черевної порожнини з пошкодженням печінки та внутрішньочеревною кровотечею, які за висновками судово-медичної експертизи за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння (а.с. 48-49).

В судовому засіданні ОСОБА_1 стверджував, що в ході бійки потерпілий штовхнув його, він впав, а тому, захищаючись від нападу потерпілого, вдарив останнього ножем у живіт.

Однак ці показання не є підставою вважати, що ОСОБА_1, застосовуючи ніж, перевищив межі необхідної оборони, оскільки відсутні дані про вчинення потерпілим будь-яких насильницьких дій, які ставили б під загрозу життя чи здоровя засудженого, у потерпілого не було будь-яких предметів, якими би останній міг погрожувати засудженому. Отже, ОСОБА_1 не було необхідності завдавати потерпілому удар ножем в життєво важливий орган.

Крім того, твердження засудженого ОСОБА_1 про вчинення ним злочину при перевищенні меж необхідної оборони, спростовуються його показанням в ході досудового слідства, дослідженими судом, згідно яким між ним і потерпілим ОСОБА_2 виникла сварка, в якій потерпілий лише ображав його нецензурною лайкою, а тому він з кишені брюк дістав ніж та став погрожувати потерпілому. Потім розпочалась бійка, в якій він заподіяв потерпілому удар ножем в черевну порожнину (а.с.59).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає правильними висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя потерпілого в момент заподіяння, а тому дії засудженого вірно кваліфіковані за ст. 121 ч.1 КК України. Підстави для кваліфікації дій засудженого за ст. 124 КК України, про що просить засуджений, відсутні.

Призначаючи покарання ОСОБА_1 в мінімальних межах санкції ст. 121 ч. 1 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу винного, який раніше судимий, характеризується позитивно за місцем проживання та роботи. Судом враховано як обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного спяніння, та як обставину, яка помякшує покарання - щире каяття у вчиненому злочині.

У справі відсутні будь-які дані на підтвердження доводів засудженого про вчинення ним злочину внаслідок неправомірної поведінки потерпілого. Крім того, немає достатніх даних про наявність у засудженого малолітньої дитини, оскільки в свідоцтві про народження її батьком зазначена інша особа. Тому ці обставини, на які посилається апелянт, не можуть бути враховані як такі, що помякшують покарання. Також та обставина, що засуджений є другом потерпілого, не є достатньою підставою для помякшення призначеного покарання з огляду на вчинення засудженим тяжкого злочину.

Таким чином, покарання ОСОБА_1 призначено у відповідності до вимог ст. ст. 65-67 КК України, і, на думку колегії суддів, є необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, який неодноразово судимий, немає підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, про що просять апелянти.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляції засудженого ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2009 року у відношенні ОСОБА_1 залишити без зміни.

Головуючий: Судді: