Код суду 233 Справа № 233/1481/15-к
Вирок
Іменем України
20 квітня 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Поділля Веселинівського району Миколаївської області, не одруженого, який має професійно-технічну освіту, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , призваного 20 червня 2014 року на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , водія інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, не судимого,-
обвинуваченого у вчиненні злочину , передбаченого ст.407 ч.3 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ч.8 ст.4, ч.1 ст.5 ст.10,11, ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 06 травня 2014 року № 151/2014, ст.39 Закону України «Про військовий обов*язок і військову службу» громадянина ОСОБА_5 20 червня 2014 року призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 20 червня 2014 року № 5 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини та призначено на посаду сапера інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 відповідно до ст.ст.9,11,16,37,40,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2,4,6 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст.ст.1,3, п.8 ст.6, п.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов*язок і військову службу» зобов*язаний свято і непорушно додержуватись вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів і розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов*язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов*язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.
Разом з тим, солдат ОСОБА_5 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді нез*явлення вчасно на службу без поважних причин, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, будучи придатним до проходження військової служби, знаходячись за місцем свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_2 - 25 грудня 2014 року вирішив не з*являтись на службу без поважних причин.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на тимчасове нез*явлення на військову службу, солдат ОСОБА_5 25 грудня 2014 року не з*явився вчасно на службу та продовжував не з*являтися на службу без поважних причин до 01 лютого 2015 року, проводячи час на власний розсуд за місцем свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_2 та в інших місцях.
Протягом зазначеного періоду нез*явлення на службу солдат ОСОБА_5 з проводу будь-яких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місцеперебування не повідомляв, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до військової частини не мав.
Близько 4 години 30 хвилин 01 лютого 2015 року солдат ОСОБА_5 прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , де повідомив командування про те, що ухилявся від військової служби без поважних причин.
Таким чином, військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 з 25 грудня 2014 року по 01 лютого 2015 року не з*являвся на службу без поважних причин, проводячи час у вказаний період на власний розсуд за місцем свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_2 та в інших місцях, вчинивши своїми діями кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.407 КК України нез*явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.3 ст.407 КК України як нез*явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Під час досудового розслідування 30 березня 2015 року між військовим прокурором 33 військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості.
Обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою надійшов до суду 01 квітня 2015 року.
За умовами угоди про визнання винуватості від 30 березня 2015 року, підозрюваний ОСОБА_5 зобов*язався беззастережно визнати свою винуватість у скоєнні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України в обсязі підозри у кримінальному провадженні.
Крім того, сторони погодилися, що при затвердженні угоди про визнання винуватості ОСОБА_5 за ст.407 ч.3 КК України буде призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки із звільненням від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України із іспитовим строком на 1 рік із покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України обов*язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
В угоді про визнання винуватості передбачені наслідки її укладення та затвердження згідно ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Прокурор та захисник ОСОБА_4 просили суд затвердити угоду про визнання ОСОБА_5 винуватості.
Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що він в повному обсязі визнає свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті.
Після роз`яснення обвинуваченому ОСОБА_5 його прав та наслідків укладення угоди про визнання винуватості, останній зазначив, що вину у скоєнні злочину за обставин, викладених у вироку визнає в повному обсязі, з узгодженою мірою покарання згоден, угода укладена за його власним бажанням, без тиску зовнішніх обставин, є добровільною, він цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч. 2 ст. 473 та ч.4 ст.474 КПК України, які йому були роз`яснені як під час досудового розслідування так і в підготовчому судовому засіданні судом. Просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30 березня 2015 року між ним та прокурором.
Приймаючи до уваги вищевикладене, з*ясувавши позицію прокурора, захисника та обвинуваченого ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості укладена 30 березня 2015 року між військовим прокурором 33 військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 відповідає положенням КПК України та КК України і підлягає затвердженню оскільки: умови укладеної угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, зокрема правильною є правова кваліфікація злочину, вчиненого ОСОБА_5 за ст.407 ч.3 КК України як нез*явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, що є умисним злочином середньої тяжкості; умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним або відсутні фактичні підстави для визнання винуватості; відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
Покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості відповідає положенням статей 65 КК України, зокрема таке покарання визначено в межах, встановлених санкцією частини 3 статті 407 КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини що пом`якшують покарання з*явлення зі зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Судом в підготовчому судовому засіданні встановлено, що дії які інкримінуються ОСОБА_5 дійсно мали місце та були скоєні обвинуваченим, який в судовому засіданні визнав свою вину повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Частинами 2,3 ст.75 КК України передбачено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Враховуючи викладене, та те, що умови угоди про визнання винуватості, укладеної 30 березня 2015 року між військовим прокурором 33 військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК України та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Цивільний позов не заявлений, процесуальних витрат на залучення експерта та речових доказів по даному провадженню немає.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 не обирався.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд -
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
В силу статті 75 КК України ОСОБА_5 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі звільнити з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов*язки.
Відповідно до статті 76 КК України зобов*язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 476 КПК України умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Вирок на підставі угоди може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляції через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право на отримання в суді копії вироку у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 27 та ч. 4 ст. 29 КПК України.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя