В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

21.01.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів:

головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
потерпілого - ОСОБА_8 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Верхнє Водяне, Рахівського району Закарпатської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючий, освіта середня, неодружений, раніше не судимий,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України із призначенням покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1700 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу постановлено залишити попередній домашній арешт.
Речові докази: мотоцикл марки КТМ - 640, типу А ( без номерних знаків ) та посвідчення водія серії НОМЕР_1 повернути ОСОБА_6 ..
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 20 травня 2014 року, о 13 - й годині, керуючи мотоциклом марки КТМ - 640, без номерних знаків, рухаючись по вул. Леніна в с. Верхнє Водяне Рахівського району Закарпатської області в напрямку селища Великий Бичків, навпроти будинку № 3, в порушення вимог п. п. 1. 2, 11.3, 12.4 Правил дорожнього руху України не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням і допустив зіткнення із припаркованим автомобілем марки Фольксваген ТДІ, державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого пасажир мотоцикла ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньої черепно - мозкової травми, перелому скроневої та потиличної кісток черепа з переходом на основу, забою головного мозку, закритого перелому середньої третини обох стегнових кісток, травматичного шоку, отогемотоліквореї.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості й постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік і на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків відповідно до п. п. 2, 4 ч.1 ст. 76 КК України. Посилається на те, що вчинене кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких, санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі від трьох до восьми років, підстав для застосування ст. 69 КК України немає, розмір штрафу визначено без врахування вимог п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України.
Заслухавши доповідь судді про зміст оскарженого судового рішення та апеляційної скарги; доводи прокурора про скасування вироку і постановлення нового з підстав, зазначених в апеляції; пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника і потерпілого про залишення вироку без зміни; виступи учасників судового провадження в судових дебатах; останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
З матеріалів провадження вбачається, що висновки суду про винуватість ОСОБА_6 при вказаних у вироку обставинах ґрунтуються на зібраних та досліджених під час судового розгляду доказах, оцінених судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України. Фактичні обставини і правова кваліфікація прокурором та захистом не оскаржуються.
Що стосується доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі винного через м`якість, то колегія суддів погоджується з ними і вважає, що суд першої інстанції не в достатній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України щодо характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують відповідальність і всупереч вимогам ст. 69 КК України призначив покарання більш м`яке, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.
В обґрунтування вироку суд послався на обставини, які не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Так, у вироку з посиланням на довідку № 227 від 24 вересня 2014 року зазначено, що ОСОБА_6 хворіє на цукровий діабет тяжкої форми, є інвалідом другої групи. Утім, з вказаної довідки не вбачається, що йому видавалось посвідчення інваліда із зазначенням відповідних реквізитів та терміну дії. До того ж, під час апеляційного розгляду обвинувачений повідомив, що з 2003 року для продовження терміну інвалідності в МСЕК не звертався і обстеження в лікувальних закладах не проходив, на теперішній час документів, які б підтверджували його інвалідність не має. ( а. с. 31 ).
Посилання захисту на те, що дана обставина підтверджується відомостями, що містяться в акті обстеження матеріально-побутових умов не може бути прийнята до уваги, оскільки єдиними документами, що підтверджують інвалідність, є висновки МСЕК та посвідчення інваліда.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для визнання цих обставин такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і дають можливість для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції зазначеної статті. Призначення покарання у виді штрафу колегія суддів розцінює як несправедливе і недостатнє для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Отже, доводи прокурора в цій частині суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується посилань апелянта на п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України для встановлення суми неоподаткованого мінімуму доходів громадян на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п. п. 169. 1.1 п. 169. 1 ст. 169 розділу 4 цього Кодексу для відповідного року, то вони є неспроможними, оскільки стосуються адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних та кримінальних правопорушень.
Передбачених ст. 412 КПК України порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування вироку по справі не встановлено. Право на захист обвинуваченого не порушено.
При призначенні покарання апеляційний суд враховує, що даний злочин згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, його індивідуальний ступінь тяжкості є високим і характеризується наступними обставинами: ОСОБА_6 порушив декілька правил дорожнього руху; знехтував обов`язком - рухатися по дорозі на мотоциклі у застебнутих мотошоломах, з номерним знаком; потерпілому заподіяні множинні тяжкі тілесні ушкодження; обвинувачений не оцінив критично свою поведінку і не зробив належних висновків, про що свідчать його показання, направлені на виправдання дій. ( а. с. 65 - 66, 67 75 ).
Разом із тим, приймаючи до уваги обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди, а також дані про особу ОСОБА_6 раніше не судимий, позитивно характеризуються, хворіє на цукровий діабет, колегія суддів вважає за можливе призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України та звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України з покладенням передбачених п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків. З метою запобігання вчинення нових злочинів призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, Апеляційний суд Закарпатської області У Х В А Л И В :
Апеляцію старшого прокурора прокуратури Рахівського району ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Рахівського районного суду від 15 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати. Призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання строком на два роки.
На підставі п. п. 2, 4 ч.1ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально - виконавчій інспекції.
В решті вирок Рахівського районного суду від 15 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом одного місяця з моменту проголошення вироку.

Судді: