Ухвала

іменем україни

26 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_11,

суддів: ОСОБА_8, ОСОБА_10,

за участю прокурора ОСОБА_9,

розглянула у судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_12 на вирок Ленінського районного суду м. Донецька від 05 березня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 27 листопада 2014 року.

Зазначеним вироком залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що в силу ст. 89 КК не має судимості,

засуджено за ч. 4 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_3 390 500 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 160 000 грн у рахунок моральної шкоди.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_1 17 квітня 2008 року в магазині «Міранти +», що розташований по вул. Куйбишева, 131 у м. Донецьку, зловживаючи довірою раніше знайомого ОСОБА_3, попросив його приїхати в зазначений магазин та сплатити 20 000 грн за купівлю міжкімнатних дверей, на що останній погодився. Гроші ОСОБА_1 пообіцяв повернути пізніше, але отримавши вказану суму від потерпілого, розпорядився ними на власний розсуд та не повернув.

Він же, 23 квітня 2008 року, зловживаючи довірою ОСОБА_3, під приводом необхідності сплатити за будівельні роботи попросив в останнього у борг грошові кошти у сумі 100 000 грн, які не мав наміру повертати. Цього ж дня, ОСОБА_3, будучи упевненим, що ОСОБА_1 поверне йому отримані грошові кошти, передав йому вказану суму через свого помічника ОСОБА_5

Крім того, ОСОБА_1, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_3, запевнивши останнього у тому, що має можливість сприяти в покупці земельної ділянки на території АР Крим, запропонував йому приїхати для огляду ділянок та взяти з собою 50 000 дол. США, що згідно курсу НБУ становило 252 500 грн. 30 квітня 2008 року потерпілий приїхав в АР Крим, де на території Микитського ботанічного саду, що у м. Ялта, передав ОСОБА_1 вказану суму грошових коштів для придбання земельної ділянки. Грошові кошти ОСОБА_1 не повернув та розпорядився ними на власний розсуд.

Крім того, 16 липня 2008 року ОСОБА_1 за місцем свого проживання (АДРЕСА_1), зловживаючи довірою потерпілого, попросив у ОСОБА_3 ще 75 000 грн в борг та пообіцяв віддати цю суму та раніше одержані грошові кошти не пізніше, ніж через 10 днів. Розраховуючи на чесність засудженого, потерпілий передав йому 25 000 грн, які були у нього в наявності.

Після цього, 12 серпня 2008 року ОСОБА_1, знаходячись за місцем свого проживання, в присутності двох свідків підтвердив наявність боргу перед ОСОБА_3 та не маючи наміру виконати свої забов'язання, пообіцяв повернути всю суму до 26 серпня 2008 року. В той же день, засуджений повідомив потерпілому, щоб останній не звертався до нього з приводу повернення боргу, оскільки він не має наміру повертати грошові кошти.

Своїми діями ОСОБА_1 завдав потерпілому ОСОБА_3 матеріальної шкоди загальною сумою 390 643 грн, що є особливо великим розміром.

У касаційній скарзі захисник просить судові рішення скасувати, а кримінальну справу щодо ОСОБА_1 закрити у зв'язку з відсутністю події злочину. На обґрунтування своїх вимог, посилається на неправильне застосування кримінального закону та порушення вимог кримінально-процесуального закону. Стверджує, що вину його підзахисного не доведено, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні дані на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 грошових коштів від ОСОБА_3 Крім того, призначене ОСОБА_1 покарання, на думку захисника, є занадто суворим, тому що судом не враховані в повній мірі такі пом'якшуючі покарання обставини, як: вік засудженого, те, що він є пенсіонером та має на утриманні неповнолітню дитину. При цьому зазначає, що у зв'язку з відсутністю мотивованих відповідей на доводи апеляції захисника ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника та просив судові рішення залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про винуватість засудженого ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому злочину ґрунтуються на зібраних органами досудового слідства та досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд дав всебічну, повну і об'єктивну оцінку у вироку. Перевіривши висновки суду першої інстанції за скаргою захисника, апеляційний суд також дійшов висновку, що фактичні обставини вчиненого засудженим злочину встановлені правильно, оскільки ґрунтуються на досліджених судом доказах, у тому числі на показаннях потерпілого ОСОБА_3, в яких він стверджував, що після знайомства з ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_6 між ними склалися гарні, довірливі стосунки. Він неодноразово давав ОСОБА_1 грошові кошти без будь-якого письмового підтвердження їх отримання, зокрема на покупку дверей, оплату будівельних робіт та на придбання земельної ділянки. В нього не виникало сумніву щодо повернення грошових коштів засудженим, оскільки ОСОБА_1 запевняв його у своїй порядності і обіцяв все повернути, або в крайньому випадку продати земельну ділянку (65 га), на яку надавав документи про право власності. Після того, як він попросив ОСОБА_1 повернути грошові кошти, останній відмовився виконати свої забов'язання та став йому погрожувати. Ці показання є незмінними, послідовними та логічними, вони об'єктивно узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_5, який пояснив, що він 17 квітня 2008 року був присутнім при передачі ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 20 000 грн ОСОБА_1 на купівлю дверей, а також 23 квітня цього ж року, за вказівкою ОСОБА_3, особисто передавав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 100 000 грн без розписки; свідка ОСОБА_4, яка пояснила, що працюючи бухгалтером у ОСОБА_3 у квітні і липні 2008 року за його вказівкою вносила відомості про видачу та видавала грошові кошти для передачі ОСОБА_1 у сумах 20 000 грн, 100 000 грн, 50 000 дол. США та 25 000 грн; свідка ОСОБА_7, який підтвердив, що у його присутності ОСОБА_3 передавав ОСОБА_1 пакет, де знаходились грошові кошти у сумі 50 000 дол. США, а також показаннями свідка ОСОБА_6, яка зазначила, що дійсно у квітні-травні 2008 року ОСОБА_1 отримував у борг від ОСОБА_3 грошові кошти на придбання дверей, а під час їх спільної з ОСОБА_1 відпустки у м. Ялта АР Крим останній мав розмову із потерпілим з приводу придбання земельної ділянки. Показання зазначених осіб з урахуванням суб'єктивного сприйняття ними подій, суттєвих суперечностей не мають та узгоджуються як між собою так із іншими доказами, а тому суд обґрунтовано визнав їх такими, що відповідають дійсності.

За таких даних, доводи касаційної скарги про недоведеність винуватості ОСОБА_1 у заволодінні грошовими коштами потерпілого ОСОБА_3 в особливо великому розмірі шахрайським шляхом, враховуючи чітко визначені ст. 398 КПК 1960 року підстави для скасування чи зміни вироку судом касаційної інстанції, колегія суддів вважає такими, що суперечать матеріалам кримінальної справи та вимогам кримінально-процесуального закону.

Судом першої інстанції правильно застосовано кримінальний закон, оскільки злочинні дії засудженим вчинялися щодо одного і того ж потерпілого, шляхом використання особистих та довірливих стосунків, протягом незначного періоду часу, шляхом висунення в кожному випадку надуманих і неправдивих підстав для подальшого отримання коштів без намагання повернути хоча би частину з них, обізнаність про наявність грошових коштів у потерпілого та відмова їх повертати. Зазначені обставини у сукупності свідчать про єдиний продовжуваний умисел ОСОБА_1 на заволодіння грошовими коштами потерпілого.

За таких обставин, колегія судді приходить до висновку, що злочинні дії засудженого ОСОБА_1 щодо заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 190 КК і законних підстав для зміни вироку в цій частині за доводами касаційної скарги захисника немає.

Що стосується покарання обраного ОСОБА_1, то воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу винного і визначено з урахуванням усіх обставин, що пом'якшують покарання та обтяжують покарання. Зокрема, суд першої інстанції належним чином дослідив дані, що характеризують ОСОБА_1, який в силу ст. 89 КК раніше не судимий, характеризується задовільно, має на утриманні неповнолітню доньку та відповідно до вимог ст. 65 ККhttp://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_267/ed_2011_03_09/pravo1/T012341.html?pravo=1" "267" "Кримінальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 2341-III від 05.04.2001" "_blank належним чином умотивував своє рішення. Призначене ОСОБА_1 покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 190 КК є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

З огляду на те, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень кримінально-процесуального закону не допущено, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга адвоката ОСОБА_12 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Ленінського районного суду м. Донецька від 05 березня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 27 листопада 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу адвоката ОСОБА_12 - без задоволення.

С у д д і:

ОСОБА_11 ОСОБА_8 ОСОБА_10