Справа №11-780/11 13.12.2011 30.07.2015 30.07.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-780/ 2011 року Категорія: ч. 4 ст. 191 ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 200 ч. З ст. 358 КК України
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2011 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

Головуючого ОСОБА_3

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

засудженої: ОСОБА_7

представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією ОСОБА_7 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2011 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Пошехоньє-Володарськ, Ярославскої області, РФ, росіянку, громадянку України, з неповною вищою освітою, не військовозобов`язану, тимчасово не працюючу, заміжню, мешканку АДРЕСА_1 , раніше не судиму, засуджену

-за ч.4 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5

років і три місяці з позбавленням права обіймати посади пов`язані з розпорядженням товаро-матеріальних цінностей строком на 2 роки;

-за ч. 2 ст. 190 КК України - 2 роки позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 200 КК України - 2 роки позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 358 КК України - 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 5 років і три місяці позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з розпорядженням товаро-матеріальних цінностей строком на 2 роки.

За вироком суду, ОСОБА_7 , працювала на посаді касира-операціоніста у Снігорівському відділенні філії «Миколаївського регіонального управління» ПАО КБ «ПриватБанк» і була матеріально - відповідальною особою за збереження довірених їй цінностей та виконувала роботу, пов`язану з зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачею і перевезенням ввірених їй цінностей.

В період з 27 жовтня 2008р. по 14 березня 2011р. з корисливих мотивів, засуджена привласнила і розтратила чуже майно, яке було їй ввірено і перебувало в її віданні, та вчинила шахрайство, незаконні дії з документами на переказ, кредитними картками і підроблення документів за наступних обставин.

У травні 2006 року від невстановленої в ході досудового слідства особи, ОСОБА_7 незаконно отримала в користування пластикову кредитну карту виготовлену на ім`я ОСОБА_9 , без відома останньої. З 04 травня 2006 року, засуджена користувалася кредитною картою, знімаючи грошові кошти в банку з цього рахунку, для власних потреб періодично погашаючи заборгованість.

Так, в період з 26.02.2009р. по 03.03.2011р. ОСОБА_7 , 22 рази умисно, з корисливих мотивів, незаконно використовувала пластикову карту, яка знаходилася у її віданні, протиправно знімаючи з цього кредитного рахунку кошти, які перебували у її віданні, привласнивши таким шляхом 9235 грн. При цьому, у видаткових касових квитанціях, у графі «підпис клієнта» остання виконала підпис від імені клієнта і квитанції приєднала до касового звіту. Своїми діями остання спричинила матеріальну шкоду ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Миколаївське РУ» ПАТ КБ «Приватбанк» на вище зазначену суму.

Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_7 , у червні 2006 року, від невстановленої в ході досудового слідства особи, незаконно отримала в користування пластикову кредитну картку, виготовлену на ім`я ОСОБА_10 , без відома останньої. З 09 червня 2006р. ОСОБА_7 користуватись даною кредитною картою, знімаючи грошові кошти в касі банку з кредитного рахунку для власних потреб періодично погашаючи заборгованість.

31 липня 2007р. ПАТ КБ «Приватбанк» здійснено перевипуск вищезазначеної кредитної карти, яку спеціаліст банку ОСОБА_11 , 10.08.2007р. незаконно передала в користування ОСОБА_7 .. В ході користування зазначеною пластикою картою у ОСОБА_7 виник злочинний намір на привласнення їй грошових коштів, які перебували у її віданні.

Так за період з 08.12.2008р. по 24.01.2011р. ОСОБА_7 , 16 раз умисно, з корисливих мотивів, повторно, незаконно, використовувала зазначену карту та протиправно зняла 7910 грн., які перебували у її віданні. При цьому, у видаткових касових квитанціях, у графі «підпис клієнта» остання виконала підпис від імені клієнта, а квитанції приєднувала до касового звіту.

Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_7 , 13 червня 2006 року від ОСОБА_11 , незаконно отримала в користування пластикову кредитну картку, виготовлену на ім`я ОСОБА_12 , і з 18 липня 2006р. користувалася даною кредитною карткою, знімаючи грошові кошти в касі банку для власних потреб, періодично погашаючи заборгованість по кредиту. За період з 22.01.2009р. по 24.01.2011р., ОСОБА_7 , 18 раз використовувала кредитну картку, привласнивши таким чином 7705 грн. У видаткових касових квитанціях, у графі «підпис клієнта» остання виконувала підпис від імені клієнта, а квитанції приєднувала до касового звіту.

Аналогічним способом, ОСОБА_7 , в період з лютого 2009 року по березень 2011 рік від спеціаліста банку ОСОБА_11 , незаконно отримувала в користування пластикові кредитні картки, виготовлені на ім`я ОСОБА_13 , її чоловіка ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , і ОСОБА_16 де без їх відома, знімала з кредитних рахунків в касі банку грошові кошти для власних потреб. Таким чином засуджена спричинила матеріальну шкоду банку на суму 15 541 грн.

Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_7 , повторно, вирішила привласнити ввірені їй грошові кошти шляхом зняття їх з пенсійного рахунку, відкритого у відділенні на ім`я ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Здійснюючи злочинний намір, остання при обслуговуванні клієнтів банку записала номера їх пластикових пенсійних карток.

В період лютого, березня 2011р. ОСОБА_7 використовуючи записані нею номера пенсійних карток на вище зазначені прізвища, створювала у комп`ютері, на якому працювала, видаткові касові операції. Після чого, просила касира ОСОБА_21 , здійснити проводку (підтвердження) касової операції (правило «2-х рук»). Остання здійснювала проводку касової операції з видачі готівки з пенсійного рахунку ОСОБА_17 на суму 5000 грн., ОСОБА_18 - 10000 грн., ОСОБА_19 - 10000 грн. і ОСОБА_20 - 510 грн.. Таким чином, ОСОБА_7 зняла з рахунку, без відома клієнта зазначені суми, які розпорядилася ними на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_7 , працюючи на посаді касира-операціоніста 1-ї категорії, приблизно з 2008 року, по 14 березня 2011 року включно, систематично, повторно брала із каси і привласнювала ввірені їй грошові кошти, які перебували у її віданні та розпоряджалася ними на власний розсуд. На протязі тривалого часу, нестачу грошових коштів, яка утворювалася в касі за певний період, вона приховувала шляхом завищення суми залишку грошових коштів на кінець робочого дня у касовому звіті, який складала у електронному вигляді. Перед проведенням ревізій вона вносила до каси грошові кошти, які отримувала в борг від невстановлених в ході досудового слідства осіб, на суму нестачі і, таким чином, нестачу грошових коштів приховувала. Після проведення ревізій грошові кошти вона знову вилучала з каси і віддавала борг. 14 березня 2011р. при проведенні інвентаризації грошових коштів у операційній касі касира-операціоніста ОСОБА_7 виявлено нестачу грошових коштів на суму 77 201 грн. 10 коп.

Всього, за період з 27.10.2008 року по 14.03.201 Іроку ОСОБА_7 , привласнила ввіреній їй грошові кошти на загальну суму 142 802 грн. 10 коп., якими розпорядилася на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду банку у великих розмірах, оскільки спричинена матеріальна шкода в триста чотири рази перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Крім того, 31.10.2009 року ОСОБА_7 , повторно, використовуючи кредитну картку на ім`я ОСОБА_10 , яку на її прохання, незаконно отримала в користування 10.08.2007р. від ОСОБА_11 , з метою зняття та привласнення грошових коштів з даного кредитного рахунку, в касі «Експрес-13», пред`явивши кредитну картку вона ввела в оману касира ОСОБА_22 пояснивши, що остання попросила її зняти з кредитного рахунку гроші в сумі 400 грн. і передати їй. Касир зняла з кредитного рахунку зазначену суму, і передала Гї ОСОБА_7 , яка розпорядилася ними на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду банку на вищезазначену суму. У видатковій касовій квитанції ОСОБА_7 , виконала підпис від імені ОСОБА_10 .

20.02.2010 року ОСОБА_7 , повторно, використовуючи кредитну картку на ім`я ОСОБА_15 , яку на її прохання, незаконно отримала в користування у грудні 2009 року від ОСОБА_11 з метою зняття та привласнення грошових коштів з даного кредитного рахунку, аналогічним способом з каси «Експрес-13» з кредитного рахунку зняла гроші в сумі 500 грн.

Крім того, здійснюючи злочинний намір, направлений на вчинення незаконних дій з кредитними картками, ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, вступила в злочинну змову з невстановленими в ході досудового слідства особами та ОСОБА_11 , і на протязі 2006-2007років, вносили в офіційні банківські документи, які були підставою для відкриття на ім`я ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 розрахункових рахунків, оформлення кредитів, а також видачі пластикових карток, виготовлених на ім`я вказаних осіб.

Так, у травні 2006 року ОСОБА_7 , незаконно отримала в користування пластикову кредитну картку, виготовлену на ім`я ОСОБА_9 , без відома останньої. Невстановлена в ході досудового слідства особа, умисно заповнила і внесла завідомо неправдиві відомості до заяви, написаної від імені клієнта зазначивши дату 15.06.2006 року і надання їй кредиту з лімітом у 3500 грн. У заяві в графі «підпис» невстановлена в ході досудового слідства особа виконала підпис від імені ОСОБА_9 .

Крім того, невстановлена в ході досудового слідства особа умисно заповнила і внесла завідомо неправдиві відомості до договору, укладеного від імені ОСОБА_9 з банком згідно якого, остання, діючи на підставі особистого волевиявлення, являлася ініціатором відкриття розрахункового рахунку і надання їй кредиту на пластиковій картці. У зазначеному договорі в графі «підпис» невстановленою в ході досудового слідства особою виконані два підписи від імені ОСОБА_9 і зазначена дата відкриття рахунку 16.06.2006 року. Знімаючи грошові кошти в касі банку з кредитного рахунку для власних потреб, засуджена періодично погашала заборгованість по кредиту. Так за період з 26.02.2009 року по 03.03.201 Іроку остання, незаконно, користуючись даною кредитною карткою, зняла і привласнила 9235 грн., якими розпорядилась' на власний розсуд, спричинивши банку матеріальну шкоду на зазначену суму.

05 травня 2006 року ОСОБА_11 , повторно, умисно заповнила і внесла завідомо неправдиві відомості до заяви, написаної від імені ОСОБА_10 , згідно якої остання являлась ініціатором відкриття розрахункового рахунку і надання їй кредиту на пластиковій картці з лімітом в сумі 5000 грн. У заяві в графі «підпис» ОСОБА_11 виконала підпис від імені клієнта та виконала другий підпис від імені ОСОБА_10 за отримання ПІН-конверта і пластикової кредитної картки. Випуш,ену кредитну картку вона незаконно передала невстановленій у ході досудового слідства особі. Після чого, зазначену кредитну картку, виготовлену на ім`я ОСОБА_10 , невстановлена в ході досудового слідства особа, незаконно передала в користування ОСОБА_7

31 липня 2007р. банком було здійснено перевипуск вищезазначеної кредитної картки, яку ОСОБА_11 , 10.08.2007р. незаконно передала в користування ОСОБА_7 на прохання останньої. В ході користування карткою, засуджена, за період з 08.12.2008 рокупо 24.01.201 Іроку зняла з цього рахунку, і привласнила 8310 грн., якими розпорядилась на власний розсуд, спричинивши банку матеріальну шкоду на зазначену суму.

13 червня 2006 року ОСОБА_11 , повторно, умисно заповнила і внесла завідомо неправдиві відомості до заяви, написаної від імені ОСОБА_12 , згідно якої останній являвся ініціатором відкриття розрахункового рахунку і надання йому кредиту на пластиковій картці з лімітом в сумі 1000 грн. У заяві в граф: «підпис» ОСОБА_11 виконала підпис від імені ОСОБА_12 .

Крім того, 13 червня 2006 року ОСОБА_11 умисно заповнила і внесла завідомо неправдиві відомості до договору, укладеного від імені ОСОБА_12 з банком згідно якого, останній, діючи на підставі особистого волевиявлення, являвся ініціатором відкриття розрахункового рахунку і надання йому кредиту на пластиковій картці. У зазначеному договорі в графі «підпис» ОСОБА_11 виконала два підписи від імені ОСОБА_12 , а кредитну картку незаконно передала в користування ОСОБА_7 на її прохання. Остання за період з 22.01.2009 року по 24.01.2011 року незаконно, користуючись даною кредитною карткою, зняла і привласнила 7705 грн., спричинивши банку матеріальну шкоду на зазначену суму.

11 червня 2007р. ОСОБА_11 , повторно, умисно передала в користування ОСОБА_7 , на прохання останньої, кредитну картку, виготовлену на ім`я ОСОБА_13 , без його відома. У заяві від 12.06.2007року. написаної від його імені про надання кредиту в сумі 1000 грн., невстановленою особою від імені ОСОБА_13 виконані два підписи, у тому числі за отримання ПІН-конверта і пластиковою кредитної картки. В зазначеній заяві ОСОБА_11 виконала свій підпис, засвідчивши те, що нею перевірено правильність і достовірність відомостей при відкритті рахунку і випуску платіжної картки.

ОСОБА_7 , незаконно користуючись даною карткою, за період з 13.04.2009 року по 24.01.2011 року, зняла і привласнила 1700 грн., якими розпорядилась на власний розсуд, спричинивши банку матеріальну шкоду на зазначену суму.

25 грудня 2009р. від ОСОБА_15 , надійшла заява про закриття її кредитної картки. Кредитну картку і заяву від неї прийняла ОСОБА_11 і в присутності клієнта умисно її не знищила, а передала в користування ОСОБА_7 на прохання останньої. У вищезазначеній заяві ОСОБА_11 зробила свій підпис, засвідчивши завідомо неправдиві відомості про те, що кредитну картку знищено. Так, за період з 20.02.2010 року по 03.03.2011 року ОСОБА_7 , незаконно, користуючись даною кредитною карткою, зняла і привласнила 5540 грн., якими розпорядилась на власний розсуд, спричинивши банку матеріальну шкоду на зазначену суму.

09 березня 2010 р. від ОСОБА_16 , надійшла заява про закриття її кредитної картки. Кредитну картку і заяву від неї прийняла ОСОБА_11 і в присутності клієнта умисно не знищила, а передала її в користування ОСОБА_7 на прохання останньої. У вище зазначеній заяві ОСОБА_11 зробила свій підпис, засвідчивпіи завідомо неправдиві відомості про те, що кредитну картку знищено. ОСОБА_7 , за період з 23.03.2010 року по 24.01.201 Іроку користуючись даною кредитною карткою, зняла і привласнила грошові кошти в сумі 3690 гри., якими розпорядилась на власний розсуд, спричинивши банку матеріальну шкоду на зазначену суму.

Не погодившись з рішенням суду засуджена ОСОБА_7 в апеляції просить вирок суду змінити, кваліфікувати і`ї дії відповідно до Кримінального Кодексу України, і призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши вимоги ст. 75 КК України.

Апелянт посилається на те, що суд при постановлені вироку не визнав обставину, яка пом`якшує покарання це щире каяття. Вона не мала намірів привласнювати кошти банку, а використовувала кредитні картки сторонніх осіб з метою тимчасового користування коштами банку на умовах кредитування.

В доповненнях до апеляції апелянт зазначає, що при постановлені вироку є місце невідповідності висновку суду викладених у вироку фактичним обставинам справи та неповнота досудового і судового слідства. Її дії за ч.4 ст. 191 КК України досудовим і судовим слідством кваліфіковані не правильно тому, що її умисел був направлений на користування кредитними коштами без намірів їх привласнення.

Суд помилково визнав недоцільним дослідження доказів в порушення вимог ст. 299 КПК України, що призвело до постановлення незаконного обвинувального вироку та необгрунтованому стягненню коштів в порядку відшкодування заподіяної шкоди. Також апелянт вважає, що її дії неправильно кваліфіковані за Ч.2 ст. 190 і Ч.2 ст. 358 КК України. В доповненнях до апеляції, апелянт просить скасувати вирок суду першої інстанції, справу направити до того ж суду на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_6 в підтримку доводів апеляції, думку прокурора, який просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 65 КПК України доказами в кримінальній справі є всякі дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд, встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила ці діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При розгляді кримінальної справи в порядку вимог ст. 299 КПК України, суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи та розміру цивільного позову, які ніким не оспорюються, при цьому суд, відповідно до вимог ст. 53 КПК України повинен створити необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм відповідних прав, впевнитися, чи правильно розуміють підсудний та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а самі сторони проінформовані про відсутність у них права подальшого оспорювання цих фактичних обставин в апеляційному порядку, а потім зберігаючи об`єктивність та неупередженість повинен визнати фактичні обставини справи доведеними і тільки тоді судове слідство проводити відповідно до вище зазначеного закону.

Як вбачається з вироку суду і протоколу судового засідання, суд не дотримався вимог ч. З ст. 299 КПК України тобто не вияснив у сторін чи вважають вони, що фактичні обставини справи доведені наявними в справі доказами, які не потребують дослідження в ході судового слідства.

Як встановлено із показань ОСОБА_7 , про що свідчить протокол судового засідання, вона визнала себе винною в скоєних злочинах але фактично давала показання про інші обставини не визнаючи факт привласнення грошовіїх коштів. Ці обставини суду слід було ретельно дослідити шляхом дослідження добутих доказів по справі, що суд цього не зробив.

Крім того, згідно вироку суду, кваліфікуючи дії засудженої за ч.4 ст. 191. ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 200, ч.2 ст. 358 КК України суд у вироку зазначив кваліфікуючу ознаку, як скоєння злочину за попередньою змовою групою осіб не вказавши до якого злочину вона відноситься і хто ця особа, а також з вироку суду не можливо встановити, які дії засудженої необхідно вважати шахрайством, а які привласнення чужого майна, не конкретизував кваліфікуючі ознаки стосовно кожного скоєного конкретного злочину, що є порушенням вимог ст. 324 КПК України.

У вироку суду також зазначено, що ОСОБА_7 привласнила ввірені їй грошові кошти на загальну суму 142 802 грн. 10 коп. і розпорядилася ними на власний розсуд. Про те, відповідно до уточненої позовної заяви Миколаївського РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», сума матеріальних збитків, яку вони заявили в рахунок їх відшкодування до засудженої ОСОБА_23 , складає тільки 50 153 грн. 81 коп.. Куди поділась різниця у зазначених сумах, зі змісту вироку суду - не вбачається.

Ці порушення є суттєвими і їх можливо було уникнути лише у випадку повного дослідження усіх доказів у справі.

Таким чином колегія суддів вважає, що вирок суду постановлений з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до ст. 367 КПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд під час якого суду необхідно дослідити усі докази по справі та постановити вирок відповідно до вимог ст.ст. 323, 324 КПК України.

Керуючись ст.ст. 365,366 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженої ОСОБА_23 задовольнити частково. Вирок Снітурівського районного суду Миколаївської області від 10.10 2011 року щодо ОСОБА_7 скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Головуючий:
Суддя