ВІЙСЬКОВИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІЙСЬКОВО-МОРСЬКИХ СИЛ
УХВАЛА

іменем України

6 лютого 2007 року м.
Севастополь

Колегія суддів
військового апеляційного суду Військово-Морських

Сил у складі:

головуючого Леся В.І.,

суддів Нікітіна Г. В., Юненка М. О.,

за участю
старшого помічника військового прокурора Севастопольського гарнізону майора
юстиції Кривенка І.Ю., засудженого ОСОБА_1 та його захисника-адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями
захисника-адвоката ОСОБА_2, засудженого ОСОБА_3 на вирок військового місцевого
суду Севастопольського гарнізону від 7
грудня 2006 року,
яким матросів військової частини НОМЕР_1

ОСОБА_3, з середньо-спеціальною
освітою, неодруженого, раніше не судимого, на військову службу призваного в
жовтні 2005 року
Дніпровським районним військкоматом м. Києва,

ОСОБА_1, з середньо-технічною
освітою, неодруженого, раніше не судимого, на військову службу призваного у
вересні 2005 року
Ужгородським об'єднаним військкоматом,

засуджено за ч. З ст. 406 КК України,
відповідно, до одного і двох років тримання в дисциплінарному батальйоні.

справа № 11- 6/2007 головуючий у
суді 1-ї інстанції
Моцний М.ВА.

По даній справі
засуджений також колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 матрос
ОСОБА_4, який
апеляцію на вирок не подавав.

ОСОБА_3 і
ОСОБА_1 визнано винними у порушенні статутних правил взаємовідносин між
військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виявилося
в заподіяні потерпілим побоїв та легких тілесних ушкоджень.

Як зазначено у
вирокові, злочини скоєно за наступних обставин.

ОСОБА_3, ОСОБА_1
і ОСОБА_4, в порушення
вимог ст. ст. 11, 49,
50, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного
статуту ЗС України, з метою показати уявну перевагу над військовослужбовцями
більш пізнього призову близько 8
години 20 хвилин 19 липня 2006 року в кубрику
військової частини за неякісне прибирання приміщення застосували фізичне
насильство до матросів ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7. При цьому ОСОБА_7 ОСОБА_1
наніс близько 7 ударів
кулаками в груди та близько 5
ударів ногою в область живота, а ОСОБА_3 близько 6 ударів кулаками
в груди. Потім ОСОБА_1, штовхнувши ОСОБА_5, збив його з ніг та наніс удар
кулаком в область нижньої шелепи. В цей же час ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 близько 4 ударів коліном правої ноги в область грудей та близько 5 ударів долонею
правої руки по шиї. Близько 9
годин ранку цієї ж доби у кімнаті для вмивання з тих самих підстав ОСОБА_1
завдав ОСОБА_7 близько б ударів кулаком в груди та по обличчю, а також два
удари кулаком в ніс. ОСОБА_3 тричі вдарив ОСОБА_7 кулаком в обличчя, а потім
ОСОБА_1 ще раз вдарив потерпілого в обличчя правої ногою, чим спричинив
закритий перелом кісток носа без зміщення відламків.

В апеляції
захисник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 вважає притягнення до кримінальної
відповідальності її підзахисного за заподіяння тілесного ушкодження - закритого
перелому кісток носа безпідставним, просить виключити цей епізод з
обвинувачення та пом'якшити міру покарання.

В обґрунтування
своїх доводів захисник вказує, що заподіяння зазначеного тілесного ушкодження
діями її підзахисного в судовому засіданні не доведено, а посилання суду на
висновки судово-медичної експертизи від 10
листопада 2006 року № 500 є недостатнім,
оскільки не встановлює дату спричинення перелому кісток носу. Крім того, на
думку захисника, судом не в повної мірі враховані обставини, що пом'якшують
покарання ОСОБА_1.

В апеляції
засуджений ОСОБА_3 вважає призначене покарання занадто суворим і просить
пом'якшити його.

В обґрунтування
своїх доводів апелянт зазначає, що судом не прийнято до уваги те, що він раніше
не притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно,
його мати та
брат перебувають у важкому матеріальному становищі. Крім того, на думку
ОСОБА_3 суд безпідставно не визнав його з'явлення із зізнанням про скоєний
злочин до прокуратури як обставину, що пом'якшує покарання.

Заслухавши
доповідь судді Нікітіна Г.В., пояснення засудженого ОСОБА_1, його захисника - адвоката ОСОБА_2
на підтримання апеляції, пояснення прокурора, який пропонував залишити вирок
без зміни, а також перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія
суддів військового апеляційного суду вважає, що вирок підлягає залишенню без
зміни з наступних підстав.

Висновки суду
першої інстанції про винність ОСОБА_3, ОСОБА_1 у скоєні злочину, передбаченого
ч. З ст. 406 КК
України, за який їх засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і
ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, які об'єктивно викладені
у вирокові.

Твердження
захисника ОСОБА_2 про необґрунтованість рішення суду щодо винуватості ОСОБА_1 в
спричиненні перелому кісток носу ОСОБА_7 19
липня 2006 року є
безпідставними, оскільки спростовується матеріалами кримінальної справи.

Так, за висновками
судово-медичної експертизи №
500мд від ЗО жовтня 2006
року при стаціонарному лікуванні потерпілого ОСОБА_7 виявлено тілесне
ушкодження - закритий
перелом кісток носа без зміщення відламків. При цьому експерт не виключив
можливість спричинення ушкоджень саме 19
липня 2006 року.

На досудовому
слідстві і в суді потерпілий ОСОБА_7 послідовно показував про те, що саме
ОСОБА_1 ударом ноги в обличчя біля 9
години 19 липня 2006 року заподіяв
йому перелом кісток носу. З пояснень потерпілого ОСОБА_5 також вбачається, що
він був очевидцем того як біля 9 години 19 липня 2006 року ОСОБА_1 наніс
сильний удар ногою в обличчя матросу ОСОБА_7, від якого останній впав. Такі ж
саме пояснення окремо дав і засуджений ОСОБА_3. Крім того, всі вказані особи
підтвердили свої покази під час відтворення обстановки і обставин події, в тому
числі і за участю ОСОБА_1.

Зазначені докази
суд першої інстанції дослідив всебічно і повно в їх сукупності та, всупереч
твердженням апелянта, прийшов до правильного висновку, що саме діями ОСОБА_1
потерпілому заподіяно зазначене тілесне ушкодження.

Суперечать
викладеному у вироку твердження адвоката ОСОБА_2 і засудженого ОСОБА_3 про те,
що судом не повністю враховані обставин, які значно пом'якшують призначене
покарання.

Як видно
з вироку, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 визнані винними у скоєнні тяжкого злочину, за який
законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Між тим, виходячи з
обставин справи, відомостей про особи винних, в тому числі і тих, на які
посилаються апелянти, а також

урахуванням думки потерпілих, суд знайшов можливим
застосувати ст. 69 КК
України і призначив більш м'яке покарання, не зазначене в санкції ч. З ст. 406 КК.

Заява ОСОБА_3
про недотримання судом вимог закону щодо визнання його з'явлення із зізнанням
обставиною, що пом'якшує покарання, є помилковою, оскільки не відповідає ч. 1 ст. 96 КПК України.
Згідно зазначеної норми явка з повинною -
це особисте, добровільне письмове чи усне повідомлення заявником про
злочин, вчинений чи підготовлений ним, до порушення проти нього кримінальної
справи.

Як вбачається з
матеріалів кримінальної справи, постанова про її порушення відносно ОСОБА_3 за
ознаками злочину, передбаченого ч. З ст. 406
КК, була ухвалена військовим прокурором 15 вересня 2006
року, а заяву про з'явлення із зізнанням він подав до військової
прокуратури Севастопольського гарнізону лише 2 листопада.

Таким чином,
колегія судців військового апеляційного суду приходить до висновку, що
призначене ОСОБА_1 і ОСОБА_3 покарання за своєю суворістю відповідає тяжкості
скоєного ними та даним про їх особу й не знаходить підстав для його
пом'якшення.

На підставі
викладеного та керуючись ст. ст. 365,
366, 377 КПК України, колегія суддів військового апеляційного суду

ухвалила:

Вирок
військового місцевого суду Севастопольського гарнізону від 7 грудня 2006 року відносно
ОСОБА_3 і ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляції захисника -адвоката ОСОБА_2
і засудженого ОСОБА_3 - без
задоволення.