Справа № 2-125/2007 рік
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня
2007 року Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі колегії суддів
:

Головуючого -
судді Журавель В.А.

Суддів - Шуліка
Ю.В., Дідовця В.А.

При секретарі -
Сухіній В.В.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні у місті Харкові справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до територіального управління Державної судової адміністрації
України, Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації
України, Державного казначейства України про стягнення втраченої частини
заробітної плати

Встановив:

Позивачі
- судді Близнюківського районного суду Харківської області - звернулися до
суду, посилаючись на те, що особливий статус судді, гарантії його незалежності
визначаються Конституцією України, Законом України «Про статус суддів» та
іншими законами, які виключають обмеження гарантій статусу судді або зниження
їх рівня. Статті 126, 130 Конституції України, ч.3 ст. 11 Закону України «Про
статус суддів» забороняють при прийнятті нових законів та інших нормативних
актів скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів .
Відповідно по п.1 Указу Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про
додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» заробітна плата суддів не
обкладалася прибутковим податком за місцем основної роботи. З прийняттям Закону
України № 889 від 22 травня 2003 року «Про податок з доходів фізичних осіб» ,
який набрав чинності з 1 січня 2004 року , передбачено оподаткування
прибутковим податком доходів фізичних осіб. Тому з 1 січня 2004 року вказаний
податок стягується з кожного судді-позивача . Відповідно до розпорядження
Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р «Деякі питання оплати
праці суддів» фактично визнано зниження рівня оплати праці суддів у зв»язку із
утриманням із їхнього заробітку податку з доходів фізичних осіб і передбачено
порядок проведення компенсаційних виплат суддям втрати частини заробітку,
пов»заної із справлянням податку за Законом України «Про податок з доходів
фізичних осіб». Такі компенсаційні виплати слід було здійснювати у 2004 році у
розмірі до 100% посадового окладу в разі, коли сума нарахованої заробітної
плати за місяць після сплати податку буде нижчою ніж розмір середньомісячної
заробітної плати, нарахованої судді за 4 квартал 2003 року , компенсаційна
виплата не повинна була перевищувати втрати частини заробітку судді. Тобто
передбачалося відшкодування суддям втрати частини заробітної плати, пов»язаної
із справлянням податку з доходів фізичних осіб. Але кошторисом територіального
управління Державної судово адміністрації в Харківської області кошти на
компенсацію суддям втрати частини заробітку, пов»язаної із стягненням податку,
передбачено не було . Державна судова адміністрація України в межах наданих
повноважень жодних змін до кошторису ТУ ДСА в Харківської області стосовно
компенсації втрати частини заробітку суддів від сплати податку не вносила та не
забезпечила належний рівень оплати праці суддів, що і призвело до зменшення
фактично отриманої позивачами заробітної плати. Також не передбачалося і
компенсації втрати частини заробітку суддям у зв»язку із утриманням податку з
фізичних осіб протягом 2004 - 2006
років. Тому позивачі просили

стягнути з
Державної судової адміністрації України на їх користь втрату частини заробітної
плати , пов»язаної з утриманням податку відповідно до Закону країни «Про
податок з доходів фізичних осіб» у розмірі, відповідному довідці про утримання
податку, а саме на користь ОСОБА_1 - 13
340 грн. 58 коп., ОСОБА_2 - 11 175 грн. 74 коп., ОСОБА_3 - 11 596 грн. 62 коп.

У судове
засідання позивачі не з»явилися , надали судові заяву , в якій підтвердили свої
позовні вимоги та просили розглядати справу за їх відсутності.

Представник
Міністерства фінансів України до судового засідання не з»явився , надав судові
заяву, в якій позовні вимоги не визнав у зв»язку із тим, що відповідно до
Закону України «Про державний бюджет України» головним розпорядником коштів,
передбачених на оплату праці суддів судів загальної юрисдикції є Державна
судова адміністрація України , яка і здійснює подальший розподіл вказаних
коштів між розпорядниками нижчого рівня . Також зазначив, що Міністерство
фінансів України у правовідносинах з позивачами не знаходиться , доказів
порушення прав позивачів та отримання компенсаційних виплат саме Міністерством
фінансів України ними не надано, так як і не надано доказів, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю Міністерства заподіяно моральну шкоду
позивачам. Тому просив у позові до Міністерства фінансів України позивачам
відмовити, розглядати справу за відсутності представника Міністерства.

Представник
Державного казначейства України у судове засідання не з»явився, надав судові
заяву , в якій просив у позові відмовити , оскільки Державне казначейство
України здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників коштів
бюджету , тобто перераховує кошти з рахунку за дорученням відповідного
розпорядника бюджетних коштів. Тому у даному випадку нема правових підстав
вирішувати питання про взаємовідносини між Міністерством та позивачами. Просив
розглядати справу за його відсутності.

Представник
Державної судової адміністрації України та територіального управління Державної
судової адміністрації в Харківській області проти задоволення позову
заперечувала, пояснила судові, що з 1 січня 2004 року заробітна плата суддів
підлягає обкладенню податком з доходів фізичних осіб відповідно до Закону
України «Про податок з доходів фізичних осіб». Компенсаційні виплати суддям
після сплати ними податку з доходів фізичних осіб здійснюються у межах видатків
на оплату праці, передбачених у Державному бюджеті України на 2004 рік, 2005
рік на утримання органів судової влади . Вказана компенсаційна плата не
включається до заробітної плати судді, додатково кошти на зазначені цілі у Державному
бюджеті України не передбачаються . Також представник зазначила, що Державна
судова адміністрація України відповідно до покладених на неї завдань виконує
функції головного розпорядника бюджетних коштів, передбачених на фінансове
забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції. Виділення коштів з
Державного бюджету України здійснюється шляхом бюджетно-кошторисного
фінансування органами Державного казначейства на основі затверджених для цього
кошторисів видатків бюджетних установ. Асигнування , що передбачаються
кошторисами, надаються головним розпорядникам бюджетних коштів , які здійснюють
безпосередній розподіл коштів між відповідними установами . Витрачання коштів
здійснюється на підставі кошторисів доходів і видатків. Розпорядники бюджетних
коштів беруть бюджетні зобов»язання та провадять видатки тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами . Установи мають право брати
бюджетні зобов»язання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених
кошторисами. Територіальне управління та Державна судова адміністрація України
не можуть бути взагалі відповідачами по справі , оскільки відповідно до п.4 ч.1
ст. 13 Закону України «Про систему оподаткування» податок на доходи фізичних
осіб належить до загальнодержавних податків і зборів , органи стягнення
забезпечують своєчасне і в повному обсязі надходження до державного бюджету
податків і зборів. Отримувачем

податків, зборів
є Державний бюджет України. Тому відповідачем по справі повинна бути Держава в
особі Державного казначейства України, тому повернення надмірно сплачених
платежів здійснюється з того бюджету, до якого зараховується у поточному
бюджетному році платіж, який підлягає поверненню, а не з рахунку органу
стягнення такого податку.

Суд,
вислухавши пояснення представника відповідачів, перевіривши матеріали справи,
вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Позивачі
по справі - ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - судді Близнюківського районного суду
Харківської області / а. с. 16-18/.

Статтею
126 Конституції України закріплено основоположні принципи здійснення правосуддя
в Україні - незалежність і недоторканість суддів.

Згідно
зі ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови
для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо
визначаються видатки на утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету
України. Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з
конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних
умов для здійснення належного правосуддя, що також закріплено в ст. З, 11
Закону України «Про статус суддів».

Частиною
3 ст. 11 Закону України «Про статус суддів» встановлене положення, як полягає в
тому, що гарантії незалежності судді, включаючи заходи щодо його правового захисту,
матеріального і соціального забезпечення, передбачені чим Законом, поширюються
на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими
нормативними актами.

З
прийняттям Закону України від 22 травня 2003 року № 889 «Про податок з доходів
фізичних осіб» передбачено оподаткування прибутковим податком доходів фізичних
осіб . До складу загального місячного доходу з метою оподаткування податком з
доходів фізичних осіб включаються , зокрема, доходи у вигляді заробітної плати,
інші виплати та винагороди, нараховані платнику податку відповідно до умов
трудового договору . Також за п.3, 4 статті 3 Закону вартість путівок , що
надаються платнику податків, в тому числі і за рахунок державного бюджету
суддям за ст. 44 Закону України «Про статус суддів» підлягають оподатковуванню
податком з доходів фізичних осіб на загальних підставах.

Зазначений
Закон набрав чинності з 1 січня 2004 року. Як вбачається з довідок про прибуток
ОСОБА_2 у 2004 року нараховано заробітної плати 13396 грн. 47 коп., утриманий податок
з доходів 1645 грн. 80 коп. / а. с. 9/, у 2005 року нараховано 26968 грн. 05
коп., утримано податку 3297 грн. 47 коп. / а. с. 8/. У січні -червні 2006 року
нараховано 21137 грн. 70 коп., утримано 2585 грн. 17 коп. / а. с. 7/, в період
липня - грудня 2006 року нараховано 30124 грн. 89 коп., утримано 3647 грн. 30
коп. / а. с. 5/.

ОСОБА_1
протягом 2004 року нараховано доходу 10411 грн. 22 коп., утримано податок з
доходів 1280 грн. 58 коп. / а. с. 12/, у 2005 році сума нарахованого доходу
складає 30666грн. 96 коп., утриманий податок з доходів складає 3771 грн. 75
коп. / а. с. 11/, протягом січня - червня 2006 року нараховано 33548 грн. 43
коп., утримано податок з доходів 4128 грн. 87 коп. / а. с. 10/, з липня по
грудень 2006 року нараховано 33636 грн. 46 коп., утримано податок з доходів
4159 грн. 38 коп. / а. с. 6/.

ОСОБА_3
протягом 2004 року нараховано доходу 14681 грн. 54 коп., утримано податок з
доходів 1816 грн. 29 коп. / а. с. 15/, у 2005 році сума нарахованого доходу
складає 26553 грн. 91 коп., утриманий податок з доходів складає 3241 грн. 22
коп. / а. с. 14/, протягом січня - червня 2006 року нараховано 21498 грн. 79
коп., утримано податок з доходів 2624 грн. 54 коп. / а. с. 13/, з липня по
грудень 2006 року нараховано 31758 грн. 52 коп., утримано податок з доходів
3914 грн. 57 коп. / а. с. 4/.

Разом з тим,
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р «Деякі
питання оплати праці суддів» дозволено Голові Конституційного Суду України та
головам судів загальної юрисдикції здійснювати у 2004 році компенсаційні
виплати суддям у розмірі до 100 % посадового окладу в разі, коли сума
нарахованої заробітної плати за місяць після сплати податку на доходи з
фізичних осіб буде нижчою, ніж розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої
судді за четвертий квартал 2003 року .

Компенсаційна
виплата, яку просили стягнути позивачі, не перевищує втрати частини їх
заробітку, пов»язаної із справлянням податку відповідно до Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно
до Закону України «Про державний бюджет України» головним розпорядником коштів,
передбачених на оплату праці суддів судів загальної юрисдикції є Державна
судова адміністрація України, яка здійснює подальший розподіл вказаних коштів
між розпорядниками нижчого рівня.

Але
Державна судова адміністрація України в межах наданих їй повноважень жодних
змін до кошторису територіального управління Державної судової адміністрації
України в Харківської області стосовно компенсації втрати частини заробітку
суддів від сплати податку протягом 2004-2006 років не вносила та не забезпечила
належний рівень оплати праці суддів, що призвело до зменшення фактично
отриманої позивачами заробітної плати в цей період часу.

При
цьому самим Законом України від 22 травня 2003 року «Про податок з доходів
фізичних осіб» передбачено, що у зв»язку з його прийняттям необхідно було
Кабінету Міністрів України до 1 вересня 2003 року подати на розгляд Верховної
Ради України проект закону щодо внесення змін до таких законів, які випливають
зі змісту цього Закону, а саме і Закону України «Про статус суддів». Але до
цього часу зміни до цього Закону стосовно особливого порядку фінансування судів
та належного матеріального та соціального забезпечення суддів не внесено.

Таким
чином встановлено, що позивачі на підставі вищезазначеного Розпорядження мають
право на компенсаційні виплати, пов»язані зі справлянням податку відповідно до
Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» , оскільки Розпорядження
Кабінету Міністрів України є правовою підставою для їх виплати.

Тому суд
приходить до висновку, що саме Державна судова адміністрація України повинна
відшкодувати позивачам втрату частини їх заробітку , оскільки вона є головним
розпорядником коштів , передбачених на оплату праці суддів і повинна була у зв»язку
із цим внести зміни до кошторису апеляційного суду Харківської області стосовно
видатків на компенсаційні виплати.

При
цьому не може погодитися із поясненнями представника відповідача про те, що
кошти для виплати суддям компенсації сум податку з доходів фізичних осіб не
були передбачені в Державному бюджеті України на 2004- 2006 роки , не були
передбачені у кошторисах видатків відповідних бюджетних установ.

Пільги,
компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою
конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту і
обсягу цього права шляхом прийняття нових законів, або внесення змін до чинних
законів за ст. 22 Конституції України не допускається.

Так,
згідно п. 7 рішення Конституційного Суду України від 01.12. 2004 року по справі
№ 1-27/2004 про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій норми
про матеріальне і побутове забезпечення суддів, їх соціальний захист не можуть
бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. Надання суддям пільг,
компенсацій і гарантій не може ставитися у залежність від бюджетного
фінансування. Рішення Конституційного Суду України знаходиться у взаємозв»язку
із положеннями Конституції України ,
Закону України «Про статус суддів»,
тому посилання щодо відсутності

фінансування на зазначені компенсаційні виплати суд не
може розцінювати як підставу для відмови у позові.

На
підставі вищенаведеного, керуючись ст.
ст. 8, 9, 11, 159, 160 КАС України, ст. ст. 22, 126, 130 Конституції України,
ст. ст. 11, 44 Закону України «Про статус суддів», суд

ПОСТАНОВИВ

Адміністративний
позов задовольнити .

Стягнути
з Державної судової адміністрації України втрату частини заробітної плати ,
пов»язаної з утриманням податку відповідно до Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» на користь :

ОСОБА_1 - 13 340 грн.
58 коп.,

ОСОБА_2 -11175 грн. 74 коп.,

ОСОБА_3 - 11 596 грн. 62 коп.

Стягнути
з Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 361 грн. 13
коп.

Постанова
може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через районний суд
протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження і після цього протягом 20 днів шляхом подання апеляційної скарги ,
або у порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.