АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1601/7860/2012
Номер провадження 11/786/49/14
Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року м. Полтава
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава справу за апеляцією ОСОБА_6 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 27 грудня 2013 року,
в с т а н о в и л а :
Цією постановою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про врахування в строк відбуття покарання терміну перебування під вартою за попереднім вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25.03.2011 року.
Згідно постанови суду, вироком Автозаводського районного суду м. Кременчук від 15.11.2012 року ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за ч.3 ст.187; ч.2 ст.186; ст.70; ст.71 КК України на 8 років позбавлення волі.
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області від 02 жовтня 2013 року вказаний вирок залишено без зміни.
23 грудня 2013 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_6 про врахування у строк відбуття покарання терміну перебування під вартою за попереднім вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25.03.2011 року.
Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд в ухвалі вказав, що до покарання за останнім по часу вироком частково, а не повністю приєднано покарання за попереднім вироком, тому підстав для врахування у строк відбуття покарання терміну знаходження під вартою за попереднім вироком немає.
В апеляції засуджений ОСОБА_6 просить зарахувати строк перебування під вартою за попереднім вироком у строк відбуття покарання за новим вироком Автозаводського районного суду м. Кременчук від 15.11.2012 року.
Інші учасники процесу ухвалу суду не оскаржували.
Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення ухвали суду без зміни, перевіривши доводи апеляції та матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляція засудженого ОСОБА_6 не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.338 КПК України (1960 року), коли підсудний до винесення вироку тримався під вартою в цій справі, в строк відбуття покарання зараховується строк перебування під вартою.
У своєму клопотанні ОСОБА_6 просить зарахувати в строк відбуття покарання термін перебування під вартою за попередньою справою, а не за справою, яка вирішувалось судом останньою за часом, що суперечить вимогам ч.2 ст.338 КПК України (1960 року).
Крім цього, судом правильно вказано про те, що до покарання за останнім вироком Автозаводського районного суду м. Кременчук від 15.11.2012 року ОСОБА_6 частково приєднано покарання за попереднім вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25.03.2011 року, що виключає можливість зарахування терміну перебування під вартою за попереднім вироком у строк покарання, визначений на підставі ст.71 КК України.
За таких обставин колегія суддів не убачає підстав для скасування ухвали суду, винесеної за результатами розгляду клопотання ОСОБА_6 .
Безпідставним колегія суддів вважає також клопотання ОСОБА_6 про розгляд справи за апеляцією з його участю та з призначенням державного захисника.
Так, згідно п.2.3 Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року №9-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень статті 24 Конституції України визначено, що відповідно до частини третьої статті 63 Основного Закону України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.
Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у передбаченому процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції (частина третя статті 7 Закону України „Про судоустрій і статус суддів). Разом з тим законом не врегульовано порядок забезпечення особистої участі засудженого, який відбуває кримінальне покарання у виді арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні, позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, у розгляді судової справи як сторони.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що особиста участь засудженого, який відбуває кримінальне покарання в установах виконання покарань, як сторони судового процесу створює передумови для повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого розгляду справи. Така участь засудженого як сторони у розгляді справи в судах усіх юрисдикцій, спеціалізацій та інстанцій повинна забезпечуватися відповідним процесуальним законом. Рішення про порядок участі засудженого як сторони у розгляді справи зобов`язаний приймати суд у порядку та на умовах, визначених відповідним процесуальним законом.
Оскільки кримінально-процесуальний закон в редакції 1960 року не передбачає порядок доставлення до суду особи, засудженої за вчинення злочину під час розгляду клопотань в порядку ст. ст.409, 411 КПК України (1960 року), а також з метою забезпечення оперативності розгляду справи колегія суддів вважає розглянути клопотання ОСОБА_6 без його присутності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.365,366 КПК України ( в редакції 1960 року), розділом ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляцію ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 27 грудня 2013 року за його клопотанням про врахування в строк відбуття покарання терміну перебування під вартою за попереднім вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25.03.2011 року без зміни.

с у д д і:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4