Справа № 0907/1089/2011
Провадження № 11/779/344/2013
Категорія ч. 2 ст. 307 КК України
Головуючий у І інстанції Лазарів О. Б.
Суддя - доповідач Попович С. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2013 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі :

головуючого - судді Поповича С. С.

суддів Томенчука Б. М., Вилки С. С.

з участю : секретаря Бартків В.М.

прокурора Чемеринського Л.Я.

захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за
апеляціями прокурора, який брав участь
у розгляді справи судом першої
інстанції, засудженого ОСОБА_5,
засудженого ОСОБА_6 та засудженої
ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського
міського суду від 18 червня 2013 року та
апеляцією прокурора на окрему
постанову Івано-Франківського
міського суду від 18 червня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

Вказаним вироком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
н., уродженця та жителя АДРЕСА_3, раніше
судимого, громадянина України

визнано винним та засуджено ч. 2 ст. 307, ч.
2 ст. 315, ч. 1 ст. 263 КК України з
призначенням покарання:

за ч. 2 ст. 307 КК України - сім років
позбавлення волі з конфіскацією всього
належного йому майна;

за ч. 2 ст. 315 КК України - п`ять років
позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 263 КК України - три роки
позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинання
менш суворого покарання більш суворим,
визначено остаточне покарання - сім
років позбавлення волі з конфіскацією
всього належного йому майна.

Визначено початок строку відбування
призначеного покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання
вироком законної сили залишено
попередньо обраний - тримання під
вартою.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., уродженця та
жителя АДРЕСА_2, раніше судимого,
громадянина України

визнано винним та засуджено ч. 2 ст. 307 КК
України ( в редакції від 05 квітня 2001
року ) з призначенням покарання - п`ять
років позбавлення волі з конфіскацією
всього належного йому майна.

Визначено початок строку відбування
призначеного покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання
вироком законної сили залишено
попередньо обраний - тримання під
вартою.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н., уродженку та
жительку АДРЕСА_1, раніше судиму,
громадянку України

визнано винною та засуджено ч. 2 ст. 307, ч.
2 ст. 309, ч. 2 ст. 311,ч. 2 ст. 317 КК України з
призначенням покарання:

за ч. 2 ст. 307 КК України ( в редакції від 05
квітня 2001 року ) - п`ять років
позбавлення волі з конфіскацією всього
належного їй майна;

за ч. 2 ст. 309 КК України - два роки
позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 311 КК України - три роки
позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 317 КК України - чотири роки
позбавлення волі з конфіскацією всього
належного їй майна;

Відповідно до ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинання
менш суворого покарання більш суворим,
визначено остаточне покарання - п`ять
років позбавлення волі з конфіскацією
всього належного їй майна.

На підставі ст. 71 КК України до
призначеного покарання частково
приєднано невідбуте покарання за
вироком Івано-Франківського міського
суду від 18 квітня 2011 року та призначено
остаточне покарання за сукупністю
вироків - п`ять років шість місяців
позбавлення волі з конфіскацією всього
належного їй майна.

Визначено початок строку відбування
призначеного покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання
вироком законної сили залишено
попередньо обраний - тримання під
вартою.

Відповідно до ст. 81 КПК України 1960 року
вирішено долю речових доказів по
справі.

Стягнуто із засуджених в солідарному
порядку витрати за проведення судових
експертиз.

За вироком суду ОСОБА_5 засуджено за те,
що він вчинив незаконне придбання та
зберігання з метою збуту, а також
незаконний збут наркотичних засобів та
особливо небезпечних наркотичних
засобів, повторно, за попередньою
змовою групою осіб, особою, яка раніше
вчинила злочин, передбачений ст. 315 КК
України, схиляння особи до вживання
наркотичних засобів, повторно, щодо
двох осіб, а також, носіння, зберігання,
придбання бойових припасів без
передбаченого законом дозволу.

ОСОБА_6 за те, що він вчинив незаконне
придбання та зберігання з метою збуту,
а також незаконний збут наркотичних
засобів та особливо небезпечних
наркотичних засобів, повторно, за
попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_7 засуджено за те, що вона вчинила
незаконне придбання, виготовлення та
зберігання з метою збуту, а також
незаконний збут наркотичних засобів,
психотропних речовин, повторно, за
попередньою змовою групою осіб, особою,
яка раніше вчинила злочини,
передбачені ст. ст. 309, 317 КК України,
незаконне виготовлення та зберігання
прекурсорів з метою їх використання
для виготовлення психотропних речовин,
повторно; незаконне виготовлення та
зберіганні психотропних речовин без
мети збуту, повторно, особою, яка раніше
вчинила злочини, передбачені ст. ст. 307,
317 КК України.

І, зокрема за те, що у жовтні та грудні
2010 року ОСОБА_5, з метою збудження у
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 бажання вживати
наркотичні засоби та в подальшому
викликати у них наркотичну залежність
для використання їх у злочинній
діяльності, пов'язаній з незаконним
придбанням і зберіганням з метою збуту
та незаконним збутом наркотичних
засобів для отримання прибутку, по
місцю свого проживання в АДРЕСА_3
пропонував, переконував та показував
особистий приклад вживання
наркотичних засобів та неодноразово
безкоштовно надавав у жовтні 2010 року
ОСОБА_6 та у грудні 2010 року ОСОБА_8 для
вживання таблетки «Субітекс» із
вмістом наркотичного засобу -
бупренорфіну, чим схилив ОСОБА_6 та
ОСОБА_8 до вживання наркотичних
засобів.

У липні 2011 року ОСОБА_5, при
невстановлених обставинах, придбав 24
таблетки «Субітекс», що містять
наркотичний засіб, обіг якого обмежено
- бупренорфін, які з метою подальшого
збуту передав ОСОБА_8 у присутності
засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_6, про що 20
липня 2011 року отримав боргову розписку
ОСОБА_8 на суму 6 000 грн., із підписами на
ній ОСОБА_7 та ОСОБА_6 При цьому ОСОБА_8,
отримавши від ОСОБА_5 для подальшого
збуту таблетки «Субітекс» із вмістом
наркотичного засобу, обіг якого
обмежено - бупренорфін, частину з них
при невстановлених обставинах збув
невстановленим наркозалежним особам, а
іншу частину зазначених таблеток вжив
особисто.

05 вересня 2011 року близько 18 год. 30 хв.
ОСОБА_7, діючи за попередньою змовою
групою осіб, неподалік магазину
«Апельсин» по вул. І. Франка в м.
Івано-Франківськ, зустрілась з ОСОБА_9
та отримала від останнього 300 грн. як
оплату за 1 таблетку «Субітекс». У
подальшому частину з цих коштів у сумі
250 грн. засуджена ОСОБА_7 передала
засудженому ОСОБА_5 по місцю його
проживання в АДРЕСА_3 та отримала 1
таблетку «Субітекс». Цього ж дня,
близько 20 год. засуджена ОСОБА_7, на
перехресті вулиць Вагилевича -
Грушевського в м. Івано-Франківськ,
неподалік кафе «Бункер», незаконно
збула ОСОБА_9 отриману від ОСОБА_5 одну
таблетку «Субітекс» із вмістом
наркотичного засобу, обіг якого
обмежено бупренорфін в кількості 0,008
грама, отримавши таким чином прибуток в
сумі 50 грн.

Крім цього, ОСОБА_6, діючи за
попередньою змовою групою осіб, 06
вересня 2011 року близько 16 год. 30 хв. на
сходовій площадці біля своєї квартири
за адресою АДРЕСА_2, незаконно збув
ОСОБА_10 за 300 грн. 1 таблетку «Субітекс»
із вмістом наркотичного засобу, обіг
якого обмежено - бупренорфін в
кількості 0,008 грама. У подальшому 250 грн.
ОСОБА_6 передав ОСОБА_5, за раніше
наданий йому наркотичний засіб, а 50 грн.
отриманого доходу використав на
особисті потреби.

ОСОБА_5 при невстановлених обставинах
незаконно придбав та зберігав з метою
збуту таблетки «Субітекс» із вмістом
наркотичного засобу, обіг якого
обмежено - бупренорфін по місцю свого
проживання в АДРЕСА_3. У подальшому, з
метою особистого збагачення, 07 вересня
2011 року, близько 15 год., неподалік
будинку № 11 по вул. Гнатюка в м.
Івано-Франківськ, ОСОБА_5 незаконно
збув ОСОБА_11 за 250 грн. одну таблетку
«Субітекс» із вмістом наркотичного
засобу, обіг якого обмежено -
бупренорфін в кількості 0,008 грама.

15 вересня 2011 року близько 18 год. ОСОБА_12,
за попередньою змовою групою осіб, на
сходовій площадці біля своєї квартири
за адресою АДРЕСА_2, незаконно збув
ОСОБА_10 за 300 грн. 1 таблетку «Субітекс»
із вмістом наркотичного засобу, обіг
якого обмежено - бупренорфін в
кількості 0,008 грама. У подальшому 250 грн.
ОСОБА_6 передав засудженому ОСОБА_5, а 50
грн. отриманого доходу використав на
особисті потреби.

В той же день 15 вересня 2011 року, близько
18 год. 30 хв. засуджена ОСОБА_7, за місцем
свого проживання в АДРЕСА_1, отримала в
наркозалежного ОСОБА_9 гроші в сумі 300
грн. як оплату за 1 таблетку «Субітекс».
У подальшому частину з цих коштів у
сумі 250 грн. ОСОБА_7 передала
засудженому ОСОБА_5 по місцю його
проживання в АДРЕСА_3, та отримала від
нього 1 таблетку «Субітекс». Цього ж
дня, близько 19 год. засуджена ОСОБА_7, за
місцем свого проживання в АДРЕСА_1,
незаконно збула ОСОБА_9 отриману від
ОСОБА_5 1 таблетку «Субітекс» із вмістом
наркотичного засобу, обіг якого
обмежено - бупренорфін в кількості 0,008
грама, отримавши таким чином дохід в
сумі 50 грн.

Також, 15 вересня 2011 року, близько 19 год.
30 хв., ОСОБА_5 неподалік будинку № 11 по
вул. Гнатюка в м. Івано-Франківську,
незаконно збув ОСОБА_11 за 250 грн. 1
розламану на 2 частини таблетку
«Субітекс» із вмістом наркотичного
засобу, обіг якого обмежено -
бупренорфін в кількості 0,008 грама.

Крім цього, ОСОБА_5, з корисливою метою,
при невстановлених обставинах,
незаконно придбав особливо
небезпечний наркотичний засіб -
канабіс, який переніс по місцю свого
проживання в АДРЕСА_3, де розфасував у
паперові згортки і незаконно зберігав
з метою збуту. В подальшому ОСОБА_5,
діючи умисно, з метою отримання
прибутку від незаконного збуту
наркотичних засобів, з метою їх
реалізації, в січні 2011 року вступив у
злочинну змову з ОСОБА_6, якому
неодноразово надавав для подальшого
збуту особливо небезпечний
наркотичний засіб - канабіс, у різних
кількостях. 15 вересня 2011 року
працівниками міліції під час
проведення обшуку за місцем проживання
ОСОБА_6 в АДРЕСА_2, виявлено та вилучено
паперовий згорток із вмістом рослинної
маси, яка згідно висновку експерта №
09/12-1084 від 14 жовтня 2011 року, є особливо
небезпечним наркотичним засобом, обіг
якого заборонено, вагою 8,65 грама, який
останній незаконно придбав у ОСОБА_5 та
зберігав з метою збуту. Також, за місцем
проживання ОСОБА_5 в АДРЕСА_3,
працівниками міліції під час обшуку
виявлено 2 паперових згортки та пакет з
рослинною масою, яка згідно висновку
експерта № 09/12-1093 від 13 жовтня 2011 року, є
особливо небезпечним наркотичним
засобом, обіг якого заборонено -
канабісом, загальною вагою 53,62 грама,
яку ОСОБА_5 незаконно придбав та
зберігав з метою збуту.

ОСОБА_5 без передбаченого законом
дозволу, незаконно придбав 21 патрон,
які переніс по місцю свого проживання в
АДРЕСА_3 де став їх незаконно зберігати.
16 вересня 2011 року працівниками міліції
під час проведення обшуку за місцем
проживання ОСОБА_5 в АДРЕСА_3, виявлено
та вилучено 21 патрон, які останній
незаконно придбав, переніс та зберігав
за місцем свого проживання. Згідно
висновку експерта № 567 від 14 жовтня 2011
року 21 патрон, вилучений у ОСОБА_5 є
боєприпасами до нарізної вогнепальної
зброї, з яких 16 штук є пістолетними
патронами нейтрального спалаху,
калібру 9 мм. до пістолетів конструкції
«Макарова», промислового виробництва
та 5 штук - пістолетними патронами
центрального спалаху, калібру 7,62 мм. до
пістолетів зразка 1930-1933 рр. конструкції
Токарева ( ТТ ), промислового
виробництва. Патрони справні та
придатні для стрільби.

ОСОБА_7 умисно, незаконно виготовляла
психотропну речовину, обіг якої
заборонено - «Первітин», яку без мети
збуту незаконно зберігала по місцю
свого проживання в АДРЕСА_1, для
особистого вживання, а також з
корисливих мотивів, незаконно
зберігала вказану психотропну
речовину з метою збуту та збувала її
наркозалежними особам.

Зокрема, ОСОБА_7 у період з кінця 2010 року
по вересень 2011 року неодноразово
придбавала компоненти, а саме: оцет,
соду, сірники, йод, бензин, спирт, соляну
кислоту та медичні препарати - сироп
від кашлю «Трайфед» та «Актіфед», які
містять прекурсор -«Ефедрин»,
незаконно зберігала їх по місцю свого
проживання в АДРЕСА_1, та у
пристосованому для виготовлення
психотропної речовини приміщенні
кухні, неодноразово, двічі-тричі на
тиждень, шляхом екстрагування медичних
препаратів «Трайфед» та «Актіфед» за
допомогою органічних розчинників (
бензину ), незаконно виготовляла
прекурсор - «Ефедрин», з використанням
якого, за відомим їй рецептом,
незаконно виготовляла психотропну
речовину «Первітин», в кількості 4 мл.
щоразу. Незаконно виготовлену
психотропну речовину «Первітин»,
ОСОБА_7, розбавляла водою і таким чином
отримувала більшу кількість
психотропної речовини, частину з якої
незаконно зберігала по місцю свого
проживання в АДРЕСА_1, для особистого
вживання, без мети збуту. Іншу частину
незаконно виготовленої психотропної
речовини - «Первітин», ОСОБА_7 незаконно
зберігала з метою збуту по місцю свого
проживання в АДРЕСА_1.

Також, ОСОБА_7, умисно, з корисливих
мотивів, з метою забезпечення
незаконного виготовлення, збуту та
вживання психотропних речовин, в кінці
2010 року організувала та утримувала до
вересня 2011 року місце для незаконного
виготовлення психотропної речовини -
«Первітин», її збуту та вживання -
приміщення квартири, у якій проживала,
за адресою АДРЕСА_1. Вказану квартиру
ОСОБА_7, неодноразово, двічі-тричі на
тиждень, повторно надавала для
вживання виготовленої та збутої нею
психотропної речовини наркозалежним
особам ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_5
та іншим, де останні вживали вказану
психотропну речовину шляхом
внутрівенних ін'єкцій та випивали її. 15
вересня 2011 року в ході проведеного
працівниками міліції обшуку за місцем
проживання засудженої ОСОБА_7 в
АДРЕСА_1, виявлено та вилучено: 3 шприци,
у яких, згідно висновку експерта №
09/12-1139 від 12 жовтня 2011 року, міститься
прекурсор - «Ефедрин» в кількості 0,03
грама та у слідовій кількості; - скляний
флакон, у якому, згідно висновку
експерта № 09/12-1140 від 12 жовтня 2011 року,
міститься психотропна речовина, обіг
якої заборонено - «Первітин» та
прекурсор - «Ефедрин»; червоний фосфор
з сірникових коробок і йод - компоненти,
які згідно висновку експерта № 09/12-1181
від 24 жовтня 2011 року, використовуються
для виготовлення психотропної
речовини -«Первітин» в кустарних
умовах.

Крім цього, суд у вироку зазначив, що
підсудним ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було
пред`явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 307
КК України за кваліфікуючою ознакою -
вчинення злочину в складі
організованої групи. Суд вказав що саме
ставилось підсудним у вину за даним
обвинуваченням.

І, давши відповідну оцінку вказаному,
прийшов до переконання, що таке
обвинувачення не знайшло свого
підтвердження в ході судового
слідства, що даних щодо утворення саме
стійкого угрупування, з чітким
розподілом ролей, складення детального
плану злочинної діяльності,
підпорядкованості членів
організованої групи, в ході судового
слідства встановлено не було, що
обвинувачення за ч. 3 ст. 307 КК України за
кваліфікуючою ознакою «вчинення
злочину в складі організованої групи»
базується виключно на припущеннях, що з
врахуванням вимог ст. 62 Конституції
України є недопустимим.

Суд вважав, що показання свідків
обвинувачення, зокрема, ОСОБА_11,
ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, які зазначали,
що на протязі тривалого часу ( до
вересня місяця 2011 року ) неодноразово
купляли наркотичні засоби в підсудних
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і
відповідно те, що підсудні протягом
вказаного періоду часу збували їм
різні наркотичні засоби, без
відповідного підтвердження, зокрема
фіксації таких неправомірних дій у
відповідних процесуальних документах,
передбачених КПК України, з
урахуванням заперечення підсудних
щодо вчинення таких дій, за жодних
обставин не можуть лягти в основу
обвинувачення підсудним та
притягнення їх до кримінальної
відповідальності за вчинення особливо
тяжкого злочину.

Також, такі показання свідків щодо
придбання ними наркотичних засобів в
підсудних вказують на те, що в їх діях
вбачаються ознаки злочинів,
передбачених ст. ст. 309, 307 КК України,
однак, даних про притягнення згаданих
вище свідків до кримінальної
відповідальності за вчинені ними
кримінально-карані діяння в матеріалах
справи не має, що додатково спростовує
обвинувачення про тривалу та
неодноразову реалізацію підсудними
наркотичних засобів в період 2010-2011
років та наявність в їх діях такої
кваліфікуючої ознаки, як «вчинення
злочину в складі організованої групи».

Суд також зазначив, що відповідно до
змісту ст. 64 КПК України 1960 року, при
провадженні досудового слідства,
дізнання і розгляді кримінальної
справи в суді, серед інших обставини,
доказуванню підлягає подія злочину (
час, місце, спосіб та інші обставини
вчинення злочину ). Тому, твердження
обвинувачення про неодноразову
реалізацію підсудними свідкам до
вересня 2011 року наркотичних засобів
без зазначення місця, способу та інших
обставин злочинів, які б базувалися на
належних та допустимих доказах по
справі на переконання суду є
незаконним.

З врахуванням показань свідків та
заперечення ОСОБА_5 своєї вини за ч. 2 ст.
315 КК України, при відсутності інших
достатніх прямих доказів, суд виключив
з обвинувачення підсудного ОСОБА_5 факт
збуту ОСОБА_21 частини таблетки
«Субітекс» в червні місяці 2011 року біля
магазину-кафе «Делікатес» в м.
Івано-Франківську по вул. Незалежності,
40 у зв`язку з недоведеністю та у зв`язку
з цим виключив з обвинувачення
підсудного ОСОБА_5 таку кваліфікуючу
ознаку за ч. 2 ст. 315 КК України, як «збут
наркотичних засобів у місцях, що
призначені для проведення навчальних,
спортивних і культурних заходів та в
інших місцях масового перебування
людей».

Також, виходячи з вказаного, суд
виключив з обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2
ст. 315 КК України такі кваліфікуючі
ознаки, як «вчинення злочину особою,
яка раніше вчинила злочин,
передбачений ст. 307 КК України» та
«вчинення злочину щодо більше ніж двох
осіб».

З обвинувачення підсудної ОСОБА_7 суд
виключив епізод реалізації останньою
свідку ОСОБА_22 наркотичного препарату
«Субітекс» 17 жовтня 2010 року та у грудні
2010 року у зв`язку з недоведеністю,
враховуючи, що в справі, крім показань
свідка ОСОБА_22 наданих нею на
досудовому слідстві, відсутні будь-які
інші прямі докази причетності
підсудної до вчинення вказаного
злочину.

Суд виходив з того, що відповідно до
вимог ст. ст. 73, 74 КПК України 1960 року,
показання підозрюваного підлягають
перевірці. Визнання підозрюваним своєї
вини може бути покладено в основу
обвинувачення лише при підтвердженні
цього визнання сукупністю доказів, що є
у справі. Показання обвинуваченого в
тому числі й такі, в яких він визнає
себе винним, підлягають перевірці.
Визнання обвинуваченим своєї вини може
бути покладено в основу обвинувачення
лише при підтвердженні цього визнання
сукупністю доказів, що є у справі.

Суд також зазначив, що в процесі
розгляду даної справи, вживались
заходи щодо виклику в судове засіданні
свідків обвинувачення, зокрема ОСОБА_11,
ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, які в своїх свідченнях
зазначали, що на протязі тривалого часу
( до вересня місяця 2011 року ) вони
купляли наркотичні засоби в підсудних
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Однак,
вжиті судом заходи щодо виклику
вказаних осіб в судове засідання не
дали результатів, вони не були
допитані, у зв`язку з чим права сторони
захисту були обмежені в тій мірі, що є
несумісною з гарантіями, передбаченими
статтею 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод.
Зокрема, підсудних було позбавлено
можливості допитати вказаних свідків,
як під час досудового слідства так і
під час розгляду справи в суді, щодо
обставин реалізації свідкам
наркотичних засобів. І з врахуванням
вказаних обставин, враховуючи
наявність істотних суперечностей, які
повинні трактуватись на користь
підсудних, суд не взяв до уваги та
відкинув свідчення вказаних свідків в
частині неодноразової реалізації їм
підсудними наркотичних засобів.

Суд у вироку зазначив, що при розгляді
даної справи, відповідно до вимог
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини» від 23
лютого 2006 року, вважає за необхідне
застосувати практику Європейського
суду з прав людини. Зокрема, відповідно
до рішення від 21 жовтня 2010 року в справі
«Корнєв і Карпенко проти України»,
Європейським судом з прав людини
зазначено, що докази мають, як правило,
подаватись у відкритому судовому
засіданні у присутності
обвинуваченого з розрахунку на
аргумент у відповідь. З цього правила
існують винятки, але вони не можуть
порушувати права на захист. Як загальне
правило пункти 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції
вимагають надання підсудному
відповідної та належної можливості
заперечувати покази свідка
обвинувачення і допитати його або під
час надання останнім своїх показань
або пізніше. Засудження не може
ґрунтуватися виключно чи вирішальною
мірою на показаннях, які сторона
захисту не може заперечити. У вказаному
рішенні Європейським судом з прав
людини також зазначено, що якщо
засудження виключно або вирішальною
мірою ґрунтується на показаннях особи,
допитати яку чи домогтися допиту якої
підсудний не мав можливості ані під час
досудового слідства, а ні під час
судового розгляду, права захисту
виявляються обмеженими в тій мірі, що є
несумісною з гарантіями, передбаченими
статтею 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод.

І з врахуванням обставин справи, суд
вважав, що показання свідків ОСОБА_11,
ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, дані ними на
досудовому слідстві, в частині того, що
підсудні на протязі тривалого періоду
до 2011 року реалізовували їм наркотичні
засоби, вирішальною мірою впливають на
обвинувачення підсудних ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_7, а тому відсутність
можливості допиту підсудними вказаних
вище свідків як на досудовому слідстві
так і в суді є порушенням права на
справедливий суд, що передбачено ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, а тому
показання вказаних вище свідків не
можуть бути взяті судом в основу
обвинувачення підсудних за ч. 3 ст. 307 КК
України.

І що, крім того, обвинуваченням не
представлено доказів щодо притягнення
свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_9,
ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та
ОСОБА_20 до кримінальної
відповідальності за незаконне
придбання наркотичних засобів, що
додатково спростовує висунене
підсудним обвинувачення.

Суд, перекваліфіковуючи дії засуджених
з ч. 3 на ч. 2 ст. 307 КК України вказав, що
враховуючи те, що в справі відсутні
будь-які прямі, беззаперечні докази
вчинення ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
злочину передбаченого ч. 3 ст. 307 КК
України, виходячи з наявності суттєвих
суперечностей у справі, а відповідно до
Конституції України всі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь, беручи до уваги, що підсудні
заперечують свою причетність до
вчинення згаданого злочину в складі
організованої групи, вважав, що ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 безпідставно
пред`явлено другу кваліфікуючу ознаку -
вчинення злочину в складі
організованої групи, а тому суд
перекваліфіковує їхні дії з ч. 3 ст. 307 КК
України на ч. 2 ст. 307 КК України.

Окремою постановою суду від 18 червня 2013
року повідомлено прокурора м.
Івано-Франківська про організацію
проведення перевірки щодо можливої
причетності свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10,
ОСОБА_9, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, до вчинення злочинів
передбачених ст. ст. 307, 309 КК України.

Іншою окремою постановою суду від того
ж дня доручено органу опіки та
піклування вирішити питання про
встановлення опіки над малолітніми
дітьми ОСОБА_7

Прокурор в апеляції просить вирок
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд, мотивуючи тим, що не
оспорюючи доведеності вини та
засудження ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 315,
ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307
КК України, ОСОБА_7 за. ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст.
309, ч. 2 ст. 311,ч. 2 ст. 317 КК України, вважає
вирок незаконним і таким, що підлягає
скасуванню внаслідок однобічності та
неповноти судового слідства,
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи, істотного
порушення кримінально-процесуального
закону, неправильного застосування
судом кримінального закону,
невідповідності призначеного
покарання тяжкості злочинів та особам
засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
внаслідок м'якості.

Суд однобічно та неповно провів судове
слідство та прийшов до надуманих
висновків, які не відповідають
фактичним обставинам справи.

Так, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судом визнано
винними у незаконному придбанні та
зберіганні з метою збуту, а також
незаконному збуті наркотичних засобів
та особливо небезпечних наркотичних
засобів, а ОСОБА_7 також у незаконному
виготовленні та збуті психотропних
речовин, повторно, за попередньою
змовою групою осіб.

По вказаних епізодах злочинів суд
визнав належними доказами, пославшись
на них у вироку, в тому числі показання
свідків ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_23,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29,
ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33,
ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_10, ОСОБА_36, а також оголошені у
порядку ст. 306 КПК України 1960 року
показання свідків ОСОБА_37 ( а. с.2-4 том 2 ),
ОСОБА_38 ( а. с. 8-10 том 2 ), ОСОБА_39 ( а. с. 51-52
том 2 ), ОСОБА_40 ( а. с. 48-52 том 2 ), ОСОБА_41 (
а. с. 55 том 2 ), ОСОБА_42 ( а. с. 61-65 том 2 ),
письмові докази, що були зібрані
органом досудового розслідування.

І що у порушення вимог закону суд, не
вмотивувавши своє рішення, пославшись
у вироку на показання свідків ОСОБА_10,
ОСОБА_37, ОСОБА_38 як на докази вини
засуджених по епізодах незаконного
придбання, зберігання і збуту
наркотичних засобів, в той же час
безпідставно відкинув їх же показання
щодо тривалої діяльності створеної
ОСОБА_5 організованої групи, до якої
входили ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6

Не відповідають фактичним обставинам
та матеріалам справи, є надуманими
посилання суду про те, що показання
свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_9,
ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_20,
ОСОБА_19 з приводу неодноразового
придбання ними у 2011 році наркотичних
засобів у ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7
не підтверджені процесуальними
документами, передбаченими КПК
України, оскільки показання зазначених
свідків містяться в належно оформлених
згідно вимог КПК України протоколах їх
допиту ( а. с. 2-4, 8-10, 147-149, 158-160, 161-163, 206-209
том 2, а. с. 31-32, 115-117, 120-121 том 4 ),
досліджених у судовому засіданні.

Крім цього, у судовому засіданні
ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_9 повністю
підтвердили дані ними на досудовому
слідстві показання про діяльність
організованої ОСОБА_5 групи.

Оголошені у судовому засіданні у
порядку ст. 306 КПК України показання
свідків ОСОБА_43 ( а. с. 31-32 том 4 ) та
ОСОБА_19 ( а. с. 206-209 том 2 ), протоколи
очної ставки між ОСОБА_5 і ОСОБА_7 ( а. с.
124-126 том 4 ), а також між ОСОБА_19 і ОСОБА_5
(а. с. 120-121 том 4 ), які судом досліджено,
однак не взято до уваги без зазначення
мотивів, підтверджують причетність
ОСОБА_5 до неодноразового збуту у 2011
році наркотичних засобів та особливо
небезпечних наркотичних засобів, а
отже доводи суду про не підтвердження
обставин реалізації ОСОБА_5
наркотичних засобів ОСОБА_44 та іншим
особам, також є надуманими.

Що суд безпідставно виключив з
обвинувачення епізоди збуту ОСОБА_22
наркотичних засобів 17 жовтня 2010 року та
у грудні 2010 року. Показання ОСОБА_22 на
досудовому слідстві ( а. с. 161-163 том 2 ),
протоколи про результати здійснення
оперативно-технічних заходів ( а. с. 95-112
том 4 ), протокол дослідження
інформації, знятої з каналів зв'язку ( а.
с. 113 том 4 ), аналіз роздруківок
телефонних з'єднань ( а. с. 45-65 том 4 ),
речові докази ( а. с. 63, 92-93, 114 том 4 ) та
протоколи їх огляду ( а. с.70-74, 76-79 том 4)
судом досліджено, однак у вироку цим
доказам оцінки не дано.

Про епізод вчиненого ОСОБА_5 06 вересня
2011 року о 14 год. неподалік місця його
проживання у АДРЕСА_3, незаконного
збуту ОСОБА_20 за 150 грн. 3 паперових
згортків з особливо небезпечним
наркотичним засобом - канабіс, у
вчиненні якого обвинувачувався ОСОБА_5,
у вироку суду взагалі не зазначено.

Судом безпідставно виключено з
обвинувачення ОСОБА_5 епізод схиляння
ОСОБА_21 до вживання наркотичних
засобів з метою подальшого його
використання у злочинній діяльності,
пов'язаній з незаконним придбанням і
зберіганням з метою збуту та
незаконним збутом наркотичних засобів
та у збуті ОСОБА_21 у червні 2011 року за 100
грн. на території автомобільної
стоянки перед входом у магазин-кафе
«Делікатес» по вул. Незалежності, 40, у м.
Івано-Франківськ, частини таблетки
«Субітекс» із вмістом наркотичного
засобу - бупренорфіну.

Дослідивши після допиту засуджених
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у відповідності
до вимог ст. ст. 73, 74 КПК України їх
показання в якості підозрюваних та
обвинувачених, дані на досудовому
слідстві ( а. с. 61-62, 191-193 том 1, а. с. 83-85,
87-89, 90-93, 104-105, 106 том 2, а. с. 1-3, 4-5, 118-119 том 4,
а. с. 4-5 том 5 ), які є належними доказами
по справі, суд не дав їм оцінки та
взагалі не зазначив про них у вироку.

Показання, дані у судовому засіданні
свідками ОСОБА_21, ОСОБА_45 та ОСОБА_46,
підлягали критичній оцінці судом у
сукупності з їх показаннями на
досудовому слідстві ( а. с.156-157, 214-215 том
2, а. с.147-150 том 4 ) та сукупністю інших
перевірених доказів - протоколами про
результати здійснення
оперативно-технічних заходів ( а. с. 95-112
том 4 ), протоколами дослідження
інформації, знятої з каналів зв'язку ( а.
с. 113 том 4 ), аналізом роздруківок
телефонних з'єднань ( а. с. 45-65 том 4 ) та
речовими доказами ( а. с. 63, 92-93, 114 том 4 ),
протоколами їх огляду ( а. с. 70-74, 76-79 том 4
) та прийнятими рішеннями про відмову в
порушенні кримінальної справи ( а. с.
221-222 том 2 та інші ).

Що суд безпідставно відмовив 10 квітня
2013 року у задоволенні клопотань
державного обвинувача про
витребування з прокуратури м.
Івано-Франківська матеріалів
перевірок за зверненнями ОСОБА_5,
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та їх огляд у судовому
засіданні, про долучення до матеріалів
справи копій постанов старшого
слідчого відділу розслідування
корупційних правопорушень прокуратури
області ОСОБА_47 від 27 лютого 2013 року та
22 березня 2013 року про закриття
кримінальних проваджень № 0000031 та
№ 0000040 за заявами у судовому
засіданні ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_21 про
фізичний та психологічний тиск
працівників міліції на підставі ст. 40,
ст. 110, п. 1 ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 284 КПК України,
витребування матеріалів цих
проваджень та огляд в судовому
засіданні, та про допит слідчого СВ СУ
УМВСУ в області Микитин О. П., яка 11
жовтня 2011 року, 27 жовтня 2011 року та 25
листопада 2011 року допитувала
відповідно ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_21 у
якості свідків.

Що постановлення судом вироку упродовж
30 хвилин, також свідчать про
однобічність суду при розгляді
зазначеної кримінальної справи,
неповноту проведеного судового
слідства, наявність сформованої думки
щодо винуватості підсудних та
підготовку тексту вироку ще
заздалегідь до видалення у нарадчу
кімнату, тобто, судом також порушено
вимоги ст. ст. 322-323 КПК України.

Що у постанові Івано-Франківського
міського суду від 09 квітня 2012 року про
закриття кримінальної справи за ч. 3 ст.
307 КК України щодо померлого ОСОБА_8 ( а.
с. 229-230 том 5), яка набрала законної сили,
судом зазначено, що ОСОБА_8 будучи в
складі організованої групи, разом з
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 у період з січня
по вересень 2011 року вчинили ряд
особливо тяжких злочинів, пов'язаних з
незаконним придбанням та зберіганням з
метою збуту і незаконним збутом
наркотичних засобів. Зокрема ОСОБА_8
частину отриманих від ОСОБА_5 таблеток
«Субітекс» із вмістом наркотичного
засобу - бупренорфін, неодноразово
незаконно упродовж січня-вересня 2011
року збував ОСОБА_19, ОСОБА_22, ОСОБА_17,
однак при постановленні вироку судом
зроблено суперечливий, однобічний та
необґрунтований висновок про
відсутність у діях ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 кваліфікуючої ознаки «вчинення
злочину організованою групою», чим
також порушено вимоги ст. 369 КПК
України.

ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 317 КК
України, однак в описовій та
мотивувальній частині вироку
кваліфікуючих ознак її дій -
організація та утримання місця для
незаконного виготовлення психотропних
речовин та надання цього місця для
незаконного вживання психотропних
речовин, повторно, з корисливих
мотивів, не зазначено.

Допущені судом порушення вимог ст. 65 КК
України, неналежне врахування тяжкості
вчинених злочинів, даних про особи
винних, їх відношення до скоєного,
відсутність з їх боку будь-якого
сприяння у встановленні істини по
справі, та обставин, що обтяжують
покарання, призвели до призначення
ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 м'якого
покарання, яке не є справедливим,
необхідним і достатнім для їх
виправлення.

Судом також не враховано пропозицію
державного обвинувача та з порушенням
ст. 338 КПК України, неправильно
обчислено строк відбуття ОСОБА_7
покарання, оскільки, фактично її
затримано 15 вересня 2011 року, а не 16
вересня 2011 року, як зазначено у вироку.

При проведенні судових дебатів судом
порушено ст. 318 КПК України, оскільки
після закінчення промов учасникам
судових дебатів не надано можливості
обмінятися репліками.

Вважає, що однобічність та неповнота
судового слідства, невідповідності
висновків суду, викладених у вироку,
фактичним обставинам справи, істотне
порушення кримінально-процесуального
закону, неправильне застосування судом
кримінального закону, невідповідність
призначеного покарання тяжкості
злочинів та особам засуджених ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 внаслідок м'якості, є
безумовними підставами для скасування
вироку.

Прокурор в апеляції на окрему
постанову про повідомлення прокурора
м. Івано-Франківська з метою
організації проведення перевірки щодо
можливості причетності свідків до
вчинення злочинів передбачених ст. ст.
307, 309 КК України просить скасувати її.
Мотивує тим, що вважає вказану окрему
постанову незаконною і такою, що
підлягає скасуванню внаслідок
однобічності та неповноти судового
слідства, невідповідності висновків
суду фактичним обставинам справи,
істотного порушення судом
кримінально-процесуального закону.

Засуджений ОСОБА_5 в апеляції просить
вирок суду змінити та призначити більш
м`яке покарання. 07 вересня 2012 року та 15
вересня 2012 року неподалік будинку по
вул. Гнатюка, 11, оперативними
працівниками підрозділу ВБНОН у нього
проведено оперативну закупку
наркотичного засобу «субітекс»,
оперативну закупку проводив ОСОБА_11, що
було зафіксовано в результаті закупок.
Під час судового слідства він вину в
збуті наркотичного засобу «субітекс»
визнав повність, у вчиненому
розкаюється .

Вважає, що наркотичний засіб
«субітекс» він збув в результаті
провокації організованої працівниками
ВБНОН та агентом на прізвище ОСОБА_11,
який неодноразово дзвонив йому і
просив його продати наркотичний засіб,
жаліючись на поганий стан здоров`я,
стан «ломки», у такий спосіб під
керівництвом працівників міліції
ОСОБА_11 спровокував його вчинити
злочин - збути наркотичний засіб. Він би
не збував агенту ОСОБА_11 наркотичний
засіб, якщо б не було міліцейської
провокації.

Посилається на узагальнення
Верховного Суду України «Практика
розгляду судами справ про злочини у
сфері обігу наркотичних засобів,
психотропних речовин, їх аналогів або
прекурсорів», в якому зазначено, що
Європейський суд з прав людини в
рішенні у справі Тайсера Кастро ( від 09
червня 1998 року ) зазначив, що
використання негласних агентів має
бути обмеженим і забезпеченим
гарантіями навіть у справах, пов`язаних
з боротьбою з торгівлею наркотиками.

Суд признаючи покарання не врахував
стан його здоров`я, характеризуючи дані
по місцю проживання та перебування в
слідчому ізоляторі, відношення до
скоєних злочинів та чистосердечне
розкаяння, запевнення суду у
недопущенні в подальшому
правопорушень.

Засуджений ОСОБА_6 в апеляції просить
змінити оскаржуваний вирок суду,
перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 307
КК України на ч. 2 ст. 309 КК України та
пом`якшити покарання, застосувавши ст.
69 КК України. Що виявлений у нього
канабіс він придбав і зберігав для
власного вжитку. В ході досудового та
судового слідства не здобуто будь-яких
доказів про те, що виявлений та
вилучений у нього наркотичний засіб
«канабіс»в кількості 8,62 грами
придбаний та зберігався з метою збуту.
Що не здобуто будь-яких доказів про
збут ним вказаного наркотичного
засобу, тим більше повторно та за
попередньою змовою групою осіб.

Засуджена ОСОБА_7 в апеляції просить
вирок суду змінити, за ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст.
317 КК України справу закрити за
відсутністю складу злочину, пом`якшити
покарання, застосувавши ст. 69 КК
України. Таку позицію мотивує тим, що як
на досудовому слідстві, так і в суді
вона повністю визнавала свою вину у
вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст.
307 та ч. 2 ст. 309 КК України. Що суд не взяв
до уваги те, що вироком суду від 18
квітня 2011 року за ч. 2 ст. 317 КК України,
вона вже була покарана ( а. с. 75 том 5 ). Як
на досудовому слідстві, так і в суді
жоден із допитаних свідків не
підтвердив обвинувачення в тій
частині, що вона після винесення вироку
готувала наркотичні засоби і надавала
приміщення для їх вживання. Що висновки
суду щодо вчинення нею злочинів
передбачених ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 317 КК
України не підтверджуються доказами,
дослідженими під час судового
розгляду.

Заслухавши доповідь судді, прокурора,
який доводи своєї апеляції підтримав,
апеляції засуджених заперечив,
засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та їх
захисників, які підтримали доводи,
викладені в апеляціях засуджених,
апеляцію прокурора заперечили,
перевіривши матеріали кримінальної
справи, провівши судове слідство в
частині дослідження доказів, що можуть
мати значення при кваліфікації дій
засуджених та при призначенні їм
покарання, обговоривши викладені в
апеляціях доводи, колегія суддів
вважає, що апеляції засуджених слід
залишити без задоволення, а апеляцію
прокурора задовольнити частково
виходячи з наступного.

Ст. 365 КПК України 1960 року передбачає, що
вирок суду перевіряється апеляційним
судом в межах апеляційних вимог.

Відповідно до вимог ст. 323 КПК України
вирок суду повинен бути законним і
обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок
лише на тих доказах, які були
розглянуті в судовому засіданні і
оцінює ці докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об»єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Ст. 334 КПК України 1960 року передбачає, що
мотивувальна частина обвинувального
вироку повинна містити в тому числі :
формулювання обвинувачення, визнаного
судом доведеним, способу вчинення та
наслідків злочину, форми вини і мотивів
злочину. В цій частині вироку
наводяться обставини, які визначають
ступінь тяжкості вчиненого та докази,
на яких ґрунтується висновок суду, з
зазначенням мотивів, з яких суд
відкидає інші докази.

Згідно з положеннями ст. 334 КПК України
та роз'ясненнями, які Пленум Верховного
Суду України дав у п. п. 16 і 17 Постанови
від 29 червня 1990 року № 5 "Про виконання
судами України законодавства і
постанов Пленуму Верховного Суду
України з питань судового розгляду
кримінальних справ та постановлення
вироку", суду, при постановленні вироку,
належить дати аналіз усіх зібраних у
справі доказів, тобто всіх фактичних
даних, які містяться з показах свідків,
потерпілих, підсудного, у висновку
експерта, а також суд, керуючись
законом, повинен дати остаточну оцінку
доказам з точки зору їх допустимості і
достовірності, яка має ґрунтуватися на
всебічному, повному об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в
сукупності.

Положеннями п. 18 вказаної постанови
визначено, що мотивування у вироку
висновків щодо кваліфікації злочину
полягає у зіставленні установленого
судом фактичного діяння і ознак
злочину, передбаченого тією чи іншою
статтею кримінального закону, і
формулюванні висновку про
відповідність вчинених дій
пред»явленому обвинуваченню.

Проте, як видно з вироку у даній справі,
зазначених вимог закону не було
додержано, оскільки судом неповно
перевірені всі обставини, які мають
значення для правильного вирішення
питання про наявність в діях
засуджених складу інкримінованих їм
злочинів, не дано оцінки всім
дослідженим у справі доказам.

Як правильно зазначив в апеляції
прокурор про епізод обвинувачення
ОСОБА_5 в тому, що він 06 вересня 2011 року о
14 год. неподалік місця його проживання
у АДРЕСА_3, незаконного збув ОСОБА_20 за
150 грн. 3 паперових згортків з особливо
небезпечним наркотичним засобом -
канабісом, у вироку суду взагалі нічого
не зазначено.

ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 317 КК
України, однак в описовій та
мотивувальній частині вироку
кваліфікуючих ознак її дій -
організація та утримання місця для
незаконного виготовлення психотропних
речовин та надання цього місця для
незаконного вживання психотропних
речовин, повторно, з корисливих
мотивів, не зазначено.

Крім того, даючи оцінку показанням
зазначених вище свідків суд допустив
суперечності. В одних конкретних
епізодах вважав доведеними вчинення
засудженими злочину, підтверджуючи
таке в тому числі і показаннями цих же
свідків, тобто їх показання вважав як
належні докази, а в інших випадках, по
епізодах неодноразово вчинення тих чи
інших дій визнав показання цих же
свідків, в тому числі допитаних в ході
судового слідства, недостовірними. А
після дійшов до висновку, що показання
цих свідків взагалі не можуть бути
взяті за основу як докази. Таким чином
суд сам собі протирічить. Давши оцінку
таким показанням свідків суд або всі з
них визнає правильними і достовірними
або ж не визнає такими жоден з них.

Вже тільки ці обставини є безумовною
підставою до скасування вироку суду.

Суд також правильно зазначив, що
відповідно до змісту ст. 64 КПК України
1960 року, при провадженні досудового
слідства, дізнання і розгляді
кримінальної справи в суді, серед інших
обставини, доказуванню підлягає подія
злочину ( час, місце, спосіб та інші
обставини вчинення злочину ).

Посилання суду після цього на те, що
твердження обвинувачення про
неодноразову реалізацію підсудними
свідкам до вересня 2011 року наркотичних
засобів без зазначення місця, способу
та інших обставин злочинів, які б
базувалися на належних та допустимих
доказах по справі на переконання суду є
незаконним теж є правильним.

Проте неправильним було те, що суд,
отримавши справу з неналежно
викладеним обвинуваченням, котре
викладено з порушенням вимог в тому
числі і ст. 64 КПК України 1960 року,
призначив її до слухання по суті, а не
повернув прокурору в порядку ст. 249-1 КПК
України 1960 року.

Суд повинен був, з'ясувавши крім
фактичних обставин також і мотиви
вчинених дій, перевірити правильність
пред»явленого обвинувачення, суть
якого має бути викладено у постанові
про притягнення як обвинуваченого та в
обвинувальному висновку і у випадку
якщо дійде висновку про винуватість в
такому, то навести у вироку докази на
підтвердження того, що підсудні
вчинили саме такі дії як це слідує зі
змісту зазначених статей КК України.

Проте орган досудового розслідування
суть пред»явленого засудженим
обвинувачення по ряду епізоду виклав
не конкретними, з дотриманням вимог ст.
ст. 132, 223 КПК України 1960 року,
обставинами, а загальними фразами, що
без конкретизації зазначеного вище є
недопустимим і грубо порушує як вимоги
закону так і законні права
обвинуваченого, який вправі знати від
чого ж конкретно йому слід захищатись.
Суд при таких обставинах не може
правильно та з дотриманням вимог
закону вирішити справу.

Так, ОСОБА_5 органом досудового
розслідування обвинувачувався в тому,
що діючи умисно, в інтересах
організованої групи, в період часу з
січня по вересень 2011 року в м.
Івано-Франківську неодноразово
незаконно збував таблетки «Субітекс»
із вмістом наркотичного засобу
бупренорфіну ОСОБА_16 в кількості від 7
до 45 таблеток за гроші в сумі 200-250 грн.
за одну таблетку щоразу.

Що ОСОБА_6 отримані від ОСОБА_5 таблетки
«Субітексу» упродовж січня-травня 2011
року неодноразово незаконно збував
ОСОБА_16 за гроші в сумі 300 грн. за одну
таблетку щоразу.

Що ОСОБА_5 в період з січня по червень 2011
року неодноразово незаконно збував
ОСОБА_45 по пів таблетки «Субітексу» за
150 грн.., а з червня по вересень 2011 року
неодноразово незаконно збував
таблетки «Субітексу» ОСОБА_19 в
кількості від 1 до 10 таблеток за гроші в
сумі 230-250 грн. за одну таблетку.

Що ОСОБА_6 упродовж серпня-вересня 2011
року неодноразово незаконно збував
ОСОБА_10 паперові згортки з канабісом
вагою 1-2 грами по 30 грн. за згорток.

І таких неконкретних обвинувачень по
даній справі є ще кілька.

Суду необхідно кожний епізод
обвинувачення перевірити на
конкретність. Тобто, по кожному епізоду
має бути хоч орієнтовно, але вказано
всі ті обставини про які зазначається у
ст. ст. 64, 132, 223 КПК України 1960 року.

Суд першої інстанції, перевіряючи,
зокрема, обґрунтованість
обвинувачення засуджених за вказаними
статтями КК України, повинен був,
дослідивши докази з цього приводу,
прийти до вмотивованого висновку про
те чи належно пред»явлено таке
обвинувачення і якщо так, то чи знайшло
воно своє підтвердження в ході
судового слідства.

Суд же вважав, що епізоди такого
обвинувачення, якщо вони не є
конкретними, не знайшли свого
підтвердження належними доказами та
виключив їх з обвинувачення. Що є
неправильно.

Ст. 275 КПК України 1960 року передбачає, що
розгляд справи проводиться судом в
межах пред»явленого обвинувачення.

Відповідно до ст. 277 КПК України 1960 року
під час судового розгляду і до
закінчення судового слідства тільки
прокурор вправі змінити пред»явлене
особі обвинувачення, про що він має
винести відповідну постанову, в якій
формулює нове обвинувачення та
викладає мотиви прийнятого рішення.

Якщо ж прокурор не змінив
обвинувачення, то суд мав вирішувати
справу за тим обвинуваченням котре
мається по справі, зробити це повно та
об»єктивно, дотримуючись при цьому і
інших вимог чинного законодавства, в
тому числі обговорити і питання
повернення справи прокурору для
додаткового розслідування.

Вказані порушення закону може бути
усунуто тільки в ході нового судового
розгляду в суді першої інстанції,
апеляційний суд не вправі в ході
апеляційного розгляду, виходячи зі
змісту норм КПК України 1960 року,
усунути вказані вище порушення вимог
закону та прийняти інше рішення по суті
справи.

Оскільки, як це зазначено вище, в тому
числі і в апеляції прокурора, суд
першої інстанції досліджуючи докази не
дав їм всім вмотивованої оцінки, не
прийняв заходів до повного та
об»єктивного встановлення фактичних
обставин справи, що входить в
компетенцію суду першої інстанції, то
колегія суддів не вбачає підстав для
того, щоб зробити висновок про
наявність чи відсутність складу
вказаного злочину в діях засуджених як
і не знаходить підстав дати оцінку тим
обставинам про які вказує прокурор та
засуджені у поданих ними апеляціях.

Що ж до посилань прокурора на м»якість
призначеного покарання, то колегія
суддів вважає, що дане питання може
бути правильно вирішено тільки після
того як суд дасть правильну правову
оцінку всім доказам у їх сукупності,
дійде висновку про правильність
кваліфікації дій засуджених. Тобто, у
випадку кваліфікації дій в тому числі і
за ч. 3 ст. 307 КК України, не виключено, що
покарання може бути призначено і більш
суворе, в межах санкції вказаної
статті.

При викладених обставинах апеляція
прокурора підлягає до часткового
задоволення, а апеляції засуджених
задоволенню не підлягають.

Колегія суддів приходить до висновку,
що вирок суду слід скасувати та
повернути справу на новий судовий
розгляд в ході якого суду слід
врахувати викладене вище, повно і
всебічно дослідити всі обставини
справи, суть та доводи обвинувачення,
пред»явленого засудженому, перевірити
і обставини, на які посилаються
апелянти у поданих на вирок апеляціях,
дати їм належну правову оцінку і з
врахуванням зазначеного та інших вимог
чинного законодавства, постановити
законне та вмотивоване судове рішення
в залежності від встановлених
обставин.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 367 КПК України 1960
року, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляції засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляцію прокурора задовольнити
частково.

Вирок Івано-Франківського міського
суду від 18 червня 2013 року по справі щодо
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та дві окремі
постанови Івано-Франківського
міського суду від 18 червня 2013 року по
цій же справі скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд в
той же суд іншим складом суду.

Ухвала оскарженню в касаційному
порядку не підлягає.

С У Д Д І :

_______________ ________________ _________________

С. С. Попович Б. М. Томенчук С. С. Вилка