Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_13.,

суддів: ОСОБА_14., ОСОБА_15.,

за участю прокурора ОСОБА_16.,

потерпілого ОСОБА_1,

розглянула в судовому засіданні 27 травня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та потерпілого ОСОБА_1 на ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2014 року.

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 03 липня 2013 року засуджено:

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого,

що не має судимості в силу ст. 89 КК України,

- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років;

- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Відповідно до вимог ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

За ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_2 виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні злочину;

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянина України, такого,

що не має судимості,

- за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років;

- за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до вимог ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 14290 грн 25 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 400 000 грн - моральної шкоди.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_1 31150 грн 25 коп. на відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2014 року вирок місцевого суду змінено, в частині засудження ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 186 КК України скасовано, провадження закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 6 КПК України ( 1960 року).

За вироком суду ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнано винуватими та засуджено за те, що вони 12 червня 2007 року близько 23:00 години, знаходячись біля будинку № 29 по вул. Я.Гордієнко у м. Одесі, діючи з мотивів помсти за зґвалтування доньки ОСОБА_2 і дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_4, нанесли ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження, після чого у ОСОБА_2 виник раптовий умисел на вбивство ОСОБА_5, реалізуючи який, він завдав потерпілому п'ять ударів ножем, від яких останній помер.

Крім того, органом досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачувався в тому, що після нанесення тілесних ушкоджень, коли ОСОБА_5 випустив з рук на землю сумку (портфель), засуджений, скориставшись даною обставиною, діючи з метою незаконного відкритого заволодіння майном потерпілого, підняв із землі зазначену сумку (портфель) вартістю 100 грн, у якій знаходилися: мобільний телефон «Нокіа» вартістю 2000 грн, ноутбук «Тошиба» А 100 вартістю 9000 грн, грошові кошти в сумі 5000 грн, 3000 доларів США, що за курсом НБУ становило 15 050 грн, а всього на загальну суму 31 150 грн, і з цими речами з місця злочину втік, надалі розпорядився ним на свій розсуд.

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовим рішенням апеляційної інстанції, просить його скасувати через неправильне застосування норм матеріального і процесуального закону, а справу направити на новий апеляційний розгляд. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що апеляційний суд, залишаючи апеляції прокурора, потерпілого та засуджених без задоволення, не навів переконливих мотивів на спростовування доводів, викладених в апеляційних скаргах, належним чином не перевірив і не зазначив у своїй ухвалі підстави, через які апеляційні скарги визнав необґрунтованими, тобто постановив ухвалу, яка не відповідає ст. 377 КПК України ( 1960 року ).

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_1, не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3, порушує питання про її скасування та направлення справи на новий апеляційний розгляд у зв'язку з порушенням норм кримінально-процесуального права та неправильним застосуванням кримінального закону. Обґрунтовуючи свої касаційні вимоги, потерпілий вказує на неправильну кваліфікацію дій засуджених та невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого та прокурора на підтримку поданих скарг, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 398 КПК України ( 1960 року ) підставами для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови касаційним судом є істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого.

Відповідно до вимог ст. 365 КПК України (1960 року) апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляції з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального й процесуального закону, фактичним обставинам справи, дослідженим у судовому засіданні доказам. Для цього, як передбачено статтями 358, 362 КПК України (1960 року), апеляційний суд може провести судове слідство у повному обсязі чи частково, дати суду першої інстанції доручення про виконання окремих процесуальних дій та, оцінивши докази в їх сукупності, прийняти одне з рішень, передбачених ст. 366 КПК України (1960 року).

Ухвала апеляційного суду - це рішення суду стосовно законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна відповідати тим же вимогам, що й вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою. Окрім додержання інших, передбачених ст. 377 КПК України (1960 року), вимог, в ухвалі слід проаналізувати й співставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, й дати на кожен з них вичерпну відповідь.

Разом із тим, як передбачено ст. 362 КПК України (1960 року), апеляційна інстанція у разі проведення судового слідства повинна керуватися правилами глави 26 цього Кодексу, дотримуючись засад змагальності, принципу безпосередності дослідження доказів, і не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо їх не було досліджено під час апеляційного розгляду справи. Водночас за вимогами ст. 67 КПК України (1960 року) оцінка доказів повинна ґрунтуватись на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Проте під час апеляційного розгляду даної справи апеляційний суд указаних вимог закону не дотримався.

Як убачається з матеріалів справи, на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 03 липня 2013 року прокурором, потерпілим та засудженими були подані апеляційні скарги.

Не погоджуючись із вироком суду, зокрема, прокурор і потерпілий просили скасувати вирок місцевого суду та постановити новий вирок, яким визнати винуватими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України та призначити відповідне покарання, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону, неповноту судового слідства.

Апеляційний суд, хоча й розписав в ухвалі зміст апеляцій, однак належним чином вказаних доводів в ухвалі не проаналізував, не навів переконливих мотивів для їх спростування, не зазначив підстав, через які він визнав апеляції учасників процесу необґрунтованими.

Крім того, мотивуючи висновок про доведеність винуватості ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих злочинів, апеляційний суд послався на викладені у вироку докази, допустимість і достовірність яких оспорювалась, не проаналізувавши їх та не давши їм належної оцінки.

Висновок суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у заподіянні ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень і його умисного вбивства у вироку обґрунтовано показаннями потерпілого ОСОБА_1, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, експертів ОСОБА_11, ОСОБА_12, даними, що містяться у протоколі огляду місця події та висновках судово-медичних експертиз.

Однак апеляційний суд, всупереч вимогам ст. 358 КПК України (1960 року), не визначивши обсягу судового слідства, не провівши судового слідства та безпосередньо не дослідивши докази обвинувачення, переоцінив докази вини ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 186 КК України і закрив справу в цій частині обвинувачення на підставі п. 10 ч. 1 ст. 6 КПК України (1960 року).

Таким чином, апеляційний суд наявним у справі доказам дав іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, хоча безпосередньо доказів в судовому засіданні не досліджував. У своїй ухвалі апеляційний суд на порушення вимог ст. 377 КПК України (1960 року) не зазначив, чому саме оцінка доказів суду першої інстанції є неправильною, чим спростовуються його висновки, які саме вимоги закону при розгляді справи чи ухваленні вироку суд порушив.

З огляду на викладене ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого необхідно з використанням усіх процесуальних можливостей, у тому числі й шляхом проведення судового слідства, належно перевірити всі доводи поданих апеляцій, а також інші доводи касаційних скарг, та постановити законне, обґрунтоване й справедливе рішення.

Керуючись статтями 395, 396 КПК України (1960 року), пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора та потерпілого задовольнити.

Ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С у д д і:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15