Єдиний унікальний номер: 448/278/15-к
Провадження № 1-кп/448/43/15
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

25.03.2015 року Мостиський районний суд Львівської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

та обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська матеріали кримінального провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Завада Мостиського району Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, непрацюючого, не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, з угодою про визнання винуватості,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення в тому, що він в жовтні 2014р. шляхом привласнення знайденого у лісі поблизу м.Мостиська Львівської області умисно та незаконно придбав бойові припаси, а саме: сім патронів калібру 5,45мм до автоматів системи Калашнікова та його модифікацій (АКСМ 74, АМС 74У), ручних кулеметів РПК 74; два патрони калібру 7,62 мм до автоматів системи Калашнікова і його модифікацій (АК, АКМ, АКМС), самозарядних карабінів СКС, ручних кулеметів (РПК, РПКС); два патрони калібру 9мм до пістолета «Макарова», «Стєчкіна» та ряду пістолетів-кулеметів; чотири мисливські патрони калібру 7,62х54Rмм до мисливських гвинтівок (карабінів «Мосіна», СВД), що згідно висновку експерта №5/385 від 06.03.2015р. являються боєприпасами до вогнепальної нарізної зброї, промислового виготовлення та придатні до стрільби. В подальшому ОСОБА_4 переніс вказані боєприпаси до власного помешкання за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 і зберігав такі без передбаченого законом дозволу до 03.03.2015р.

03.03.2015р. обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, переносив зазначені боєприпаси при собі по м.Мостиська Львівської області та такі були виявлені та вилучені у нього працівниками Мостиського РВ ГУ МВС України у Львівській області.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК України як придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

17.03.2015 року між прокурором прокуратури Мостиського району Львівської оласті ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_4 з другої сторони, укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з умовами угоди обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненому злочині, передбаченому ч.1 ст.263 КК України, і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в повному обсязі підозри у судовому провадженні. Також вказаною угодою сторони узгодили покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з наданням іспитового строку в 1 (один) рік.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений не заперечив щодо затвердження угоди про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні просить затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.

Однак, вивчивши обвинувальний акт з додатками і з долученою угодою, заслухавши думку сторін про можливість затвердження угоди, суд приходить до висновку, що підстав для затвердження угоди про визнання винуватості немає, а тому необхідно відмовити в її затвердженні з огляду на наступне.

Згідно з п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частиною 4 ст.469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Стаття 472 КПК України передбачає вимоги до угоди про визнання винуватості. Зокрема, як вказано в цій статті, в угоді про визнання винуватості серед іншого обов`язково зазначаються її сторони, формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, наслідки невиконання угоди.

Частина 7 ст.474 КПК України передбачає, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Так, судом встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , мало місце. Свою винуватість у вчиненні злочину обвинувачений визнав. У даному кримінальному провадженні потерпілий участі не бере.

При цьому поведінка обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні засвідчила про те, що такий має вади у своєму здоров`ї. Також судом з`ясовано, що обвинувачений взагалі не розуміє значення такого поняття як «угода про визнання винуватості», не розуміє та не усвідомлює права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України.

Крім того, обвинувачений в судовому засіданні ствердив, що ініціатором укладення даної угоди був саме прокурор та що зі змістом даної угоди він (обвинувачений) ознайомлювався досить тривалий період часу, бо не вміє добре читати.

Таким чином, суд приходить до висновку, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода про визнання винуватості суперечить вимогам КПК України, оскільки в ході розслідування даного кримінального провадження та при укладенні даної угоди порушено право обвинуваченого ОСОБА_4 на захист.

Відповідно до ст.20 КПК України вбачається, що підозрюваний, обвинувачений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.49 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо: відповідно до вимог ст.52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а обвинувачений не залучив захисника.

Виходячи з вимог п.3 ч.2 ст.52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, сліпі, глухі, тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої праві, - з моменту встановлення цих вад.

Однак, ні слідчим, ні прокурором не забезпечено участі захисника у даному кримінальному провадженні для захисту інтересів обвинуваченого ОСОБА_4 , який має вади у своєму здоров`ї, що є очевидним і чого не міг не зауважити слідчий під час проведення досудового слідства чи прокурор в ході укладення угоди. Слідчий же всупереч вимогам ст.52 КПК України прийняв відмову обвинуваченого від захисника, участь якого, як вважає суд, є обов`язковою у даному кримінальному провадженні. Оскільки захисник органом досудового слідства не призначався, то процесуальні дії, а саме оголошення підозри обвинуваченому ОСОБА_4 у вчиненні злочину, вручення обвинувального акту та затвердження угоди відбувалося без захисника, обов`язкова участь якого передбачена законом.

Крім того, існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення даної угоди сторонами не було добровільним.

Зокрема, ст. 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що необхідно відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 17.03.2015р. між прокурором прокуратури Мостиського району ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , а кримінальне провадження повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 314, 472, 474 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 17.03.2015 року між прокурором прокуратури Мостиського району Львівської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, повернути прокурору Мостиського району для продовження досудового розслідування в загальному порядку.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження, що відповідно до вимог ч.8 ст.474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Копію ухвали після її проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1

З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_1

Ухвала набрала законної сили:

«___» ______________ 20__ р.

Суддя ОСОБА_1