Справа № 307/70/15
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
про повернення апеляційної скарги

08.07.2015 м. Ужгород
Суддя апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційну скаргу, яку подав заступник прокурора Тячівського району ОСОБА_2 (далі прокурор),
В С Т А Н О В И В :
вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 травня 2015 року

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, гр. України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 липня 2014 року за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт,

визнаний винним і йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців;

- за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців.

Строк відбування покарання визначено рахувати з дня його затримання, тобто з 20 листопада 2014 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_3 залишено попередній тримання під вартою.

Судові витрати, пов`язані з проведенням дактилоскопічної експертизи, в сумі 294,84 грн. ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

В порядку ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_3 , будучи засудженим вироком Тячівського районного суду від 02 липня 2014 року за ч. 2 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт та будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання громадських робі 1 попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від їх відбування, в період з 01 вересня 2014 року по 06 жовтня 2014 року без поважних причин не з`являвся для відпрацювання громадських робіт на території Дубівської селищної ради, а відбув 48 годин з призначених йому вироком суду 150 годин, чим злісно ухилявся від відбування громадських робіт.

Крім того, 12 листопада 2014 року близько 21-ої години, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кімнаті літньої кухні АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_4 , під час вживання спиртних напоїв, на грунті раптово виниклих неприязних відносин затіяв сварку з ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс ОСОБА_5 один удар дерев`яною табуреткою по голові та один удар металевим предметом по тілу, після чого, витягнув ОСОБА_5 з кімнати на подвір`я та декілька разів вдарив в кам`яну сходинку головою ОСОБА_5 й наніс йому декілька ударів руками і ногами по різним частинам тіла, спричинивши йому тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_5 ..

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 121 та ч. 2 ст. 389 КК України, вказує на те, що суд призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є несправедливим внаслідок м`якості. Посилається на те, що, призначаючи Мотринцю покарання із застосування ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців (при мінімальній санкції за ч. 2 ст. 121 КК України 7 років позбавлення волі) та, взявши, при цьому, до уваги лише позитивну характеристику ОСОБА_3 за місцем його проживання, суд не врахував положення ст. 65 КК України та постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року, й не врахував дані про особу винного, те, що обвинувачений, будучи судимим, вчинив два злочини, один з яких є тяжким і за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, і вину у вчиненні якого не визнав; є раніше судимим за вчинення умисного злочину проти здоров`я особи, що свідчить про схильність ОСОБА_3 до вчинення злочинів. Крім того, посилається на те, що судом не враховано положення ст. 27 Конституції України, згідно якої кожна людина має невід`ємне право на життя і ніхто не може свавільно позбавити людину життя. Апелянт також посилається й на те, що суд у вироку не зазначив обставини, що обтяжують обвинуваченому покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину. Просить вирок скасувати й ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, за ч. 2 ст. 389 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбуття ОСОБА_3 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. Крім того, просить зазначити у мотивувальній частині вироку обставини, що обтяжують ОСОБА_3 покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, а також у ході апеляційного розгляду допитати обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідити дані, які характеризують його особу (т. 1 а.с. 115-122).

Ухвалою судді апеляційного суду Закарпатської області від 15 червня 2015 року апеляційна скарга, яку прокурор подав на вирок залишена без руху. В ухвалі вказується на те, що апеляційна скарга не відповідає вимогам ч. 2 ст. 396 КПК України. Зокрема, в ухвалі вказується на те, що в апеляційній скарзі прокурор належним чином не вмотивував доводи про те, що призначене оскаржуваним вироком ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки й на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців є занадто м`яким, а покарання, про призначення якого він клопоче, зокрема, за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років, за 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки й на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, відповідатиме ступеню суспільної небезпечності вчиненого злочину та даним про його особу. При цьому в апеляційній скарзі не вказується на те, чому призначене судом першої інстанції покарання прокурор вважає несправедливим, а покарання, про призначення якого він клопоче, справедливим. Також в ухвалі вказується на те, що прокурором не враховано те, що за ч. 2 ст. 389 КК України він просить призначити таке ж покарання, яке призначено судом першої інстанції, і при цьому клопоче скасувати вирок і в частині призначеного покарання за цією нормою права. Крім того, вказується в ухвалі й на те, що в апеляційній скарзі прокурор допустився суперечності, оскільки в мотивувальній частині апеляційної скарги прокурор зазначив що не оспорює фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, однак в прохальній її частині просить скасувати вирок, при цьому не зазначивши чи вирок підлягає до скасування повністю чи у якійсь частині.

Апелянту надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги 05 (п`ять) днів із дня отримання копії даної ухвали.

Усуваючи недоліки апеляційної скарги, прокурор послався на ті ж доводи, на які вказував в апеляційній скарзі, яка ухвалою апеляційного суду від 15.06.2015 року залишена без руху, окрім того, вказавши на те, що вирок підлягає скасуванню у частині засудження ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт не усунув вказані в ухвалі недоліки, а саме: належним чином не вмотивував доводи про те, що призначене оскаржуваним вироком ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки й на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців є занадто м`яким, а покарання, про призначення якого він клопоче, зокрема, за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років, за 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки й на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, відповідатиме ступеню суспільної небезпечності вчиненого злочину та даним про його особу; не вказав на те, чому призначене судом першої інстанції покарання вважає несправедливим, а покарання, про призначення якого він клопоче, справедливим.

Крім того, слід зазначити, що доводи прокурора про необхідність зазначення у мотивувальній частині вироку обставинами, що обтяжують ОСОБА_3 покарання вчинення злочину стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, визнаються такими, що не відповідають вироку суду, з якого вбачається, що судом визнано обставиною, що обтяжує обвинуваченому покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. При цьому прокурором не враховано, що судом може бути визнано обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочинів при вчиненні, відповідно до ст. 34 КК України, нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Крім того, в прохальній частині апеляційної скарги прокурором ставиться питання про призначення ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 2 років позбавлення волі, однак прокурором не враховано, що місцем судом за ч. 2 ст. 389 КК України ОСОБА_3 призначено таку ж міру покарання, яку просить прокурор.

Враховуючи вищенаведене, вбачається, що апелянтом не у повному обсязі усунуто недоліки, зазначені в ухвалі апеляційного суду від 15 червня 2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 399 КПК України суддя-доповідач, установивши, що особа в установлений строк не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, повертає її апелянту.

У зв`язку з вищевикладеним, вважаю, що апеляційна скарга, яку подав заступник прокурора Тячівського району ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст. 396 КПК України, що апелянтом не у повному обсязі усунуто недоліки, зазначені в ухвалі апеляційного суду від 15 червня 2015 року про залишення апеляційної скарги без руху, й тому апеляційна скарга підлягає поверненню апелянту.

Керуючись ст. ст. 396, 399, 418 КПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав заступник прокурора Тячівського району ОСОБА_2 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 травня 2015 року, разом з усіма доданими до неї матеріалами, повернути апелянту та надіслати йому копію даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення й на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців із моменту її отримання.

Суддя ОСОБА_6 Стан