АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/263/15 Справа № 202/8221/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.02.2015 м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження № 0001474 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2014 року

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

23 грудня 1997 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ч.3 ст. 140, ч.2 ст. 206 КК України у редакції 1960 року до 3 років 3 місяців позбавлення волі,

08 листопада 2000 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст. 141, ч.3 ст. 142, ч.1 ст. 145, ч.3 ст. 193 КК України в редакції 1960 року до 7 років позбавлення волі. Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2001 року дії засудженого перекваліфіковано з ч.3 ст. 193 КК України в редакції 1960 року на ч.3 ст. 357 КК України зі зниженням строку покарання до 3 років обмеження волі без зміни остаточного покарання. Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2005 року невідбута частина покарання 2 роки 3 місяці 13 днів на підставі ст. 82 КК України замінена на обмеження волі,

22 жовтня 2009 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровьска за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України на 2 роки,

05 липня 2011 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст.ст. 69, 71 КК України, до 3 років позбавлення волі,

28 березня 2014 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі,

29 квітня 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до 1 року 1 місяця позбавлення волі,

засуджено за ч.4 ст. 358 КК України до 1 року обмеження волі, за ч.2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднане покарання, невідбуте за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року, та остаточно призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці.

ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що у невстановленому місці, у невстановлений час, у невстановленої особи він повторно придбав підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , в який була вклеєна фотокартка ОСОБА_7 , підроблений ідентифікаційний код та довідку про доходи ДП «Придніпровська залізниця» від 12 вересня 2013 року на ім`я ОСОБА_10 .

18 вересня 2013 року ОСОБА_7 з ціллю використання завідомо підробленого документу та повторного заволодіння чужим майном шляхом обману прибув у Дніпропетровське відділення № 4 ПАТ «Альфа-Банк», що знаходиться по пр. Правди, буд. 40-а, де представився ОСОБА_9 , надав завідомо підроблені вказані документи для отримання кредиту шляхом обману на чуже ім`я ОСОБА_9 , уклав з банком кредитний договір, отримав кредитну картку, куди було перераховано 15 200 грн., з якої ОСОБА_7 зняв шляхом шахрайства 12 500 грн. та заволодів ними.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку із м`якістю призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалення вироку суду апеляційної інстанції, згідно з яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 358 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, за ч.2 ст. 190 КК України 2 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання за сукупністю злочинів у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднати покарання, невідбуте за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року, та остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів у вигляді 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляції прокурор зазначає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого. В порушення вимог закону суд першої інстанції при призначенні покарання належним чином не врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 є працездатним, але суспільно корисною працею не займається, завдані кримінальними правопорушеннями збитки не відшкодував, тому висновки суду при щире каяття є необґрунтованими. Крім того, ОСОБА_7 має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості за скоєння умисних корисливих злочинів, вчинив умисні злочини середньої тяжкості. Зазначене свідчить про відсутність у ОСОБА_7 наміру твердо стати на шлях виправлення та перевиховання, вказує на стійкість криміногенного характеру його особи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, позицію прокурора ОСОБА_6 , яка повністю підтримала апеляцію першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 , думку обвинуваченого ОСОБА_7 про залишення апеляційної скарги без задоволення у зв`язку з її необґрунтованістю, перевіривши надані матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга першого заступника прокурора Дніпропетровської області підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, повністю відповідають матеріалам кримінального провадження та підтверджені ретельно дослідженими у судовому засіданні доказами та є правильними. Фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та юридична кваліфікація дій обвинуваченого учасниками судового провадження не оскаржуються.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до злочинів середньої тяжкості, а також особу обвинуваченого, раніше судимого, який характеризується посередньо. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд визнав його щире каяття, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі.

З такими висновками суду першої інстанції щодо розміру призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів погодитись не може, оскільки суд при призначенні покарання за вчинення злочинів, навівши у вироку обставини, які впливають на вид і розмір покарання, не врахував належним чином характер вчинених злочинів, які відноситься до категорії середньої тяжкості, та дані про особу винного.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому мінімального покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченого санкцією частини 2 статті 190 КК України, та у вигляді обмеження волі, передбаченого санкцією частини 4 статті 358 КК України, суд не в повній мірі врахував вимоги закону, не навів переконливих доказів та обставин, що є підставою для призначення мінімального покарання, помилково прийшов до висновку про можливість призначення такого розміру покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та даним про особу обвинуваченого.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 має шість судимостей, які не знято та не погашено у встановленому законом порядку, всі за корисливі злочини. При призначенні покарання за раніше вчинені злочини ОСОБА_7 вже звільнявся від відбування покарання з іспитовим строком, йому призначалося покарання із застосуванням ст. 69 КК України, але обвинувачений вчиняв нові злочини як у період іспитового строку, так і умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 не працює, заподіяну шкоду не відшкодував. Викладене свідчить про наявність у нього стійких позицій на скоєння злочинів і небажання стати на шлях виправлення, що судом не було належним чином враховано.

Колегія суддів вважає, що в даному кримінальному провадженні відсутні обставини, які є підставою для призначення мінімального покарання за санкціями статей, за якими обвинувачений притягається до кримінальної відповідальності. Разом з тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який задовільно характеризується за місцем проживання, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, стан здоров`я обвинуваченого, який є ВІЛ-інфікованим, обставини, що обтяжують покарання, - рецидив злочинів, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 необхідно призначити більш суворе покарання за ч.4 ст. 358 та ч.2 ст. 190 КК України та за сукупністю злочинів, із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі, в межах, передбачених санкціями зазначених статей кримінального закону, але не в максимальних межах, як того вимагає прокурор, тому апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 підлягає скасуванню згідно зі ст. 414 КПК України у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, з ухваленням відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 420 КПК України вироку суду апеляційної інстанції.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 420 КПК України, колегія суддів,

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч.4 ст. 358 КК України покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців, за ч.2 ст. 190 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року та визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Строк відбування покарання обчислювати з 28 березня 2014 року, тобто з дати, зазначеної у вироку Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2014 року.

В інший частині вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2014 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в Апеляційному суді Дніпропетровської області.

Судді: ______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4