В И Р О К
іменем України
12.03.2015 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

за участю представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, заміжньої, працюючої ВАТ «Основа Холдінг» архіваріусом, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
21.10.2014 року близько 09 години водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «SUZUKI SX-4» реєстраційний номер НОМЕР_2 , заїхала на територію паркувального майданчику, що знаходиться неподалік будівлі № 33 по вул. Леніна с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області. Перебуваючи на території вказаного майданчику, під час руху заднім ходом з метою заїхати на парко-місце, водій ОСОБА_8 проявила неуважність, не слідкувала за дорожньою обстановкою та її зміною, перед зміною напрямку руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить небезпеки для інших осіб, для забезпечення безпеки руху не звернулась за допомогою до сторонніх осіб, в результаті чого скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка стояла позаду автомобіля. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритий перелом лівої п`ясткової кістки зі зміщенням відламків. Перелом основи І-ої плюснової кістки. Вивих І-ІІ-ої плюснових кісток лівої стопи. Описані тілесні ушкодження, згідно висновку № 300/Д від 14.11.2014 року, відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, оскільки для їх загоєння необхідний термін більше 21 дня. В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_8 порушила вимоги п.п.: 1.5. (Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків); 2.3. «б» (Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі); 10.1. (Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху); 10.9. (Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Порушення ОСОБА_8 вимог п.п. 1.5., 2.3. «б», 10.1. та 10.9. Правил дорожнього руху України, стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого їй злочині визнала та суду пояснила, що 21.10.2014 року вона їхала на ринок в с. Білогородка. На паркувальному майданчику було багато автомобілів, тому ОСОБА_8 не могла припаркуватись. Коли вона побачила вільне місце, то почала паркуватись та здавала назад зі швидкістю десь 3 км/годину. ОСОБА_8 пояснила, що під час паркування вона дивилась в бокове дзеркало, щоб не вдарити автомобіль. Коли появилась людина, як потім з`ясувалось ОСОБА_9 , яку ОСОБА_8 побачила у дзеркалі заднього виду, вона побачила її спину і різко зупинила автомобіль. Потерпіла ОСОБА_9 в той час розмовляла по телефону. ОСОБА_8 пояснила, що людина попала в «мертву зону», то ж вона просто навіть її не побачила. ОСОБА_8 вийшла з машини і в цей час почали підходити люди, які допомогли піднятись потерпілій ОСОБА_9 , оскільки остання впала на землю, та викликали швидку. ОСОБА_8 поїхала з потерпілою у лікарню в м. Боярка, де вона допомагала потерпілій заходити та чекала коли їй зроблять рентген, потерпілій ОСОБА_9 також допомагав помічник обвинуваченої ОСОБА_8 . Потім ОСОБА_8 повернулась на місце ДТП. Також, ОСОБА_8 зазначила, що відшкодувала потерпілій ОСОБА_9 11 000 (одинадцять) тисяч гривень шкоди. У вчиненому розкаялася та просила суд суворо не карати.

Крім показів обвинуваченої, її винність у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу (далі КК України) підтверджується доказами, які були досліджені в ході судового розгляду, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка суду пояснила обставини, в ході якої обвинувачена ОСОБА_8 скоїла наїзд на неї. Так, 21.10.2014 року вона поїхала разом з чоловіком на базар. Після того, як зробила покупки, ОСОБА_9 повернулась до автомобіля та чекала на чоловіка. Потерпіла ОСОБА_9 стояла біля їхньої машини, коли обвинувачена ОСОБА_8 паркувалась, та раптом вона відчула сильний удар в спину і впала, в подальшому зрозуміла, що її збила машина за кермом якої перебувала ОСОБА_8 . Потім її відвезли в лікарню, де зробили знімки та обстеження. Також, ОСОБА_9 зазначила, що обвинувачена відшкодувала шкоду в розмірі 11 (одинадцять тисяч) гривень;

- даними з рапорту слідчого СВ Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київський області, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_10 від 21.10.2014 року, відповідно до якого встановлено, що 21.10.2014 року від чергового лікаря Києво-Святошинської центральної районної лікарні надійшло повідомлення про надання медичної допомоги громадянці ОСОБА_9 , котра отримала тілесні ушкодження внаслідок ДТП. Виїздом на місце пригоди, встановлено, що 21.10.2014 року близько 09 години, в с. Білогородка, вул. Леніна, на території парківельного майданчику, водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «SUZUKI SX-4» реєстраційний номер НОМЕР_2 , а саме рухаючись заднім ходом, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_9 . Внаслідок ДТП, пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження (а. с. 44);

- даними з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схем до нього від 21.10.2014 року, відповідно до якого оглянуто місце дорожньо-транспортної приходи, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Леніна, неподалік будівлі № 33, що відбулась за участю автомобіля марки «SUZUKI SX-4» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 (а. с. 45-49);

- даними з протоколу огляду технічного стану автотранспорту від 21.10.2014 року, відповідно до якого оглянуто автомобіль марки «SUZUKI SX-4» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому пошкоджено лако-фарбове покриття заднього бампера (а. с. 50);

- даними з висновку експерта № 300/Д від 05.11.2014 року, відповідно до якого згідно наданій медичній документації та висновку консультанта рентгенолога у гр. ОСОБА_9 мались: садно лоба, закритий уламковий перелом лівої п`яткової кістки зі зміщенням відламків. Перелом основи І-ої плюснової кістки. Вивих І-ІІ-ої плюснових кісток лівої стопи. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, можливо в термін та при обставинах, що вказані в постанові. Описані переломи та вивих відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, оскільки для їх загоєння необхідний термін більше 21 дня. Садно відноситься до легких тілесних ушкоджень. Забій лівого променево-зап`ястного суглобу не підтверджується об`єктивними клінічними та рентгенологічними даними, тому не може враховуватись при складенні даних підсумків, згідно пункту 4.6. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних р, затверджених наказом № 6 від 17.01.1995 р. МОЗ України. Ушкодження в ділянці стопи ймовірніше всього утворилися при перекочуванні колеса автомобіля. Переконливих судово-медичних даних для визначення, якою стороною тіла була звернена потерпіла до автомобіля під час первинного контакту, немає (а. с. 63-64);

- даними з протоколу проведення слідчого експерименту від 16.11.2014 року, відповідно до якого обвинувачена ОСОБА_8 , в присутності працівників міліції та двох понятих, розказала та показала всі відомі їй обставини ДТП, які відбулись 21.10.2014 року, внаслідок якої пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження (а. с. 67-68).

Суд визнає, що обвинувачена ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 , під час розгляду справи в суді, давали правдиві, послідовні показання, які відповідають встановленим судом обставинам справи.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд визнає, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину доведена повністю, її дії кваліфікуються судом за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Признаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд враховує, що злочин за ч. 1 ст. 286 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, ОСОБА_8 раніше не судима (а. с. 73), за даними облікової документації не перебуває під наркологічним та психіатричним диспансерно-динамічним наглядом (а. с. 74-75), за місцем проживання негативних характеристик не має (а. с. 76), за місцем роботи характеризується позитивно (а. с. 77).

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття в скоєному злочині, що полягає у критичній оцінці підсудним своєї протиправної поведінки, що характеризується щирим осудом цієї поведінки, повним визнанням своєї вини, висловленні жалю з приводу вчиненого та готовності нести покарання за вчинений злочин.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

У зв`язку з вищевикладеним, призначаючи необхідне та достатнє покарання для виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 та попередження вчинення нею нових злочинів, суд вважає за можливе призначити покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі в межах санкції вказаної статті без позбавлення права керувати транспортними засобами та не знаходить підстав для призначення іншого виду покарання.

Враховуючи ставлення обвинуваченої до вчиненого, її щире каяття, те що, обвинувачена ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_9 відшкодувала завдану матеріальну шкоду, думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні обвинуваченої, суд приходить до переконання про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, тобто без реального відбування покарання і на підставі ст. 75 КК України звільняє її від відбування покарання з випробуванням.

При вирішенні питання щодо цивільного позову потерпілій ОСОБА_9 до обвинуваченої ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 7233 (сім тисяч двісті тридцять три) гривні 70 коп., суд виходить з наступного.

В зв`язку з тим, що під час досудового слідства ОСОБА_8 відшкодувала потерпілій ОСОБА_9 11 000 (одинадцять тисяч) гривень на лікування, що підтвердила в судовому засіданні і потерпіла ОСОБА_9 , та те що, вказана сума перевищує документально підтверджену в судовому засіданні суму матеріальної шкоди завданої ОСОБА_9 , яку потерпіла просила стягнути з обвинуваченої ОСОБА_8 , цивільний позов про відшкодування з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальної шкоди в сумі 7233 (сім тисяч двісті тридцять три) гривні 70 коп. не підлягає до задоволення.

При вирішенні питання щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченої ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, суд виходить з наступного.

Суд визнає обґрунтованим твердження потерпілої ОСОБА_9 , що внаслідок протиправних необережних дій обвинуваченої ОСОБА_8 їй завдано значні моральні страждання, грубо порушено її звичний життєвий устрій, поряд із нею мусять постійно знаходитися її родичі чи знайомі, які, в свою чергу порушують свої плани.

Однак, розмір моральної шкоди в сумі 100 000 (сто) тисяч гривень на користь потерпілої ОСОБА_9 , суд вважає завищеним. З врахуванням засад розумності та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди для ОСОБА_9 в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення з страхової компанії ПРАТСК «ГАЛИЦЬКА» 100 000 (сто тисяч) гривень за страховим випадком, оскільки вказані позовні вимоги не були обґрунтовані представником потерпілої адвокатом ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні.

Долю речових доказів по кримінальному провадженні суд вирішує згідно з п. 3 ч. 9 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_8 , визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити їй покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Речові докази по справі, а саме: автомобіль марки «SUZUKI SX-4» реєраційний номер НОМЕР_2 повернутий під розписку від 21.10.2014 року ОСОБА_8 (а. с. 51) залишити у розпорядженні власника автомобіля ОСОБА_8 (а. с. 69).

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь потерпілої ОСОБА_9 20 000 (двадцять тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) діб з часу його проголошення прокурором, захисником, представником потерпілої та обвинуваченою.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1