Справа № 932/1090/25
Провадження № 1-кп/932/171/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження запобіжного заходу

06 березня 2026 року Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні залі Шевченківського районного суду міста Дніпра клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту по кримінальному провадженню (внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000962 від 29 липня 2024 року) стосовно обвинуваченого:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 209 КК України, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 209 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, з підстав, викладених у клопотанні, обґрунтовуючи це тим, що ризики, які існували при обранні такого виду запобіжного заходу раніше, до теперішнього часу не зникли і продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_11 у судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши доводи клопотання, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні у т.ч. особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 може спробувати:

- переховуватись від суду, з огляду на суворість покарання за інкриміноване у т.ч. особливо тяжке кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі до 15 років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим наслідки і ризик втечі для обвинуваченого можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування. Також, обґрунтовуючи існування вищевказаного ризику, суд звертає увагу, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачені можуть ухилитись від слідства;

- незаконно впливати на потерпілих, свідків та експертів, оскільки ОСОБА_7 може чинити на останніх тиск, спробувавши переконати, залякати або домовитися про надання неправдивих свідчень на свою користь, що може істотно вплинути на хід судового розгляду кримінального провадження, тому як потерпілі, свідки та експерти на теперішній час не допитані у судовому засіданні. Ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків та експертів залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками та експертами у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи у судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на потерпілих, свідків та експертів існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих, свідків та експертів і дослідження їх судом.

Крім того, зазначені ризики, на думку суду, посилюються через введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Разом з тим, прокурором не доведено наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що в клопотанні прокурор лише посилається на те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, що є лише його припущенням, оскільки на підтвердження даного ризику суду не було надано будь-яких доказів.

При продовженні запобіжного заходу судом враховано також особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_7 є працездатним, не працює, неодружений, будь-яких непрацездатних осіб на утриманні не має, раніше не судимий, має постійне місце проживання.

За таких обставин, суд вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відповідає особі останнього, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду.

Враховуючи, що на даний час не відпали, а є дійсними та триваючими ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, такий запобіжний захід, як домашній арешт, спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з урахуванням наявності встановлених ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на теперішній час не встановлено.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного та вимог ст. 183 КПК України, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 331, 376 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, громадянину України, та який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 209 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- з 21:00 год. до 06:00 год. наступного дня не залишати місце постійного проживання - квартиру АДРЕСА_2 , без дозволу суду, за винятком випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та прямування до зони укриття у разі надзвичайних ситуацій техногенного, природного або воєнного характеру (у т.ч. перебування в укритті під час повітряної тривоги);

- прибувати до суду за першою вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по даному кримінальному провадженню.

Строк дії ухвали в частині запобіжного заходу по 06 травня 2026 року.

Виконання ухвали доручити органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Контроль за виконанням ухвали та організацію виконання ухвали суду покласти на прокурора ОСОБА_5 .

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники органу Національної поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись до місця його проживання, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього обов`язків.

Вручити копію цієї ухвали учасникам негайно після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді