Справа № 642/1757/26
Провадження № 1-кс/642/410/26
УХВАЛА

Іменем України

17 березня 2026 року м. Харків

Слідчий суддя Холодногірського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , власника майна - підозрюваного ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно, в режимі відеоконференції в м. Харкові клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000274 від 09.03.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Холодногірського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000274 від 09.03.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, про арешт майна, в якому прокурор просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно 09.03.2026 під час особистого обшуку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході затримання останнього у слідчому кабінеті для затриманих ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Зброярська, буд. 1., а саме на: - мобільний телефон Motorola у корпусі блакитного кольору у прозорому силіконовому чохлі; - банківську картку monobank ( НОМЕР_1 ), а також сім-карту мобільного оператору ТОВ «лайфселл» з написом НОМЕР_2 , які належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та/або користування, оскільки вказані речі матимуть суттєве значення у кримінальному провадженні як речові докази. Місцем зберігання арештованого майна відповідно до порядку, визначеного Постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технології переробки, знищення, здійснення витрат пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», після проведення відповідних судових експертиз, вилучених предметів визначити -камеру схову речових доказів ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Зброярська, 1.

В обґрунтування зазначила, що СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000274 від 09.03.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 08.03.2026 до ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 08.03.2026 близько 19:00 год. невідомий чоловік, перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, поблизу буд. 148/2, в умовах воєнного стану, шляхом ривку, відкрито заволодів мобільним телефоном Моторола та грошовими коштами в розмірі 3000 гривень ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду, загальна сума якої встановлюється. ІПНПУ № 5797 від 08.03.2026.

09.03.2026 в період часу з 18:38 год. по 19:15 год. було проведено особистий обшук гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході затримання останнього в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України у слідчому кабінеті для затриманих ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Зброярська, буд. 1, з метою виявлення та вилучення речових доказів. Під час проведення обшуку було виявлено мобільний телефон Motorola у корпусі блакитного кольору у прозорому силіконовому чохлі, банківську картку monobank ( НОМЕР_1 ), а також сім-карту мобільного оператору ТОВ «лайфселл» з написом НОМЕР_2 , які було поміщено до сейф-пакету RIC2151424 та вилучено.

Постановою слідчого СВ відділу поліції №2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області від 10.03.2026 вилучені в ході проведення особистого обшуку гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вищезазначені речі, а саме: мобільний телефон Motorola у корпусі блакитного кольору у прозорому силіконовому чохлі, банківську картку monobank ( НОМЕР_1 ), а також сім-карту мобільного оператору ТОВ «лайфселл» з написом НОМЕР_2 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до частини першої статі 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора.

Згідно частини другої статті 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, проведення процесуальних дій, передбачених КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Таким чином, вищезазначені речі та документи мають значення речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно пункту 7 частини другої статті 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно частини третьої 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК, а саме є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно положень ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом першим частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно п.5 ст.171 КПК України клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.

Отже, підставою для накладення арешту на майно є факт вилучення вищевказаних предметів, які мають доказове значення вчинення кримінального правопорушення.

Метою накладення арешту на вилучене майно є його збереження, оскільки його повернення призведе до неминучого приховування, пошкодження, знищення, перетворення або відчуження, з метою уникнення винної особи від кримінальної відповідальності за скоєний злочин та унеможливить проведення відповідних експертиз вилученого майна.

Таким чином, з метою збереження речових доказів, забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування у кримінальному провадженні, досягнення дієвості кримінального провадження, виникла необхідність у накладенні арешту на вилучені в ході проведення особистого обшуку гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вищезазначені речі, а саме: мобільний телефон Motorola у корпусі блакитного кольору у прозорому силіконовому чохлі, банківську картку monobank ( НОМЕР_1 ), а також сім-карту мобільного оператору ТОВ «лайфселл» з написом НОМЕР_2 .

Вищевказане майно визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню, оскільки встановлено достатньо об`єктивних підстав вважати, що вилучене може використовуватись, як фактичний доказ під час досудового розслідування та в подальшому судовому розгляді.

Під час проведення досудового розслідування встановлено достатньо об`єктивних підстав вважати, що вищевказані вилучені речі могли зберегти на собі сліди злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження арешту зумовить труднощі в частині встановлення істини у кримінальному провадженні, внаслідок того, що таке майно, сліди на речах (інформація) може бути приховане, знищене.

Таким чином, враховуючи викладене, з метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно у кримінальному провадженні.

Прокурор у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд клопотання у його відсутності, клопотання підтримує у повному обсязі.

Власник майна підозрюваний ОСОБА_3 у судовому засіданні в режимі відеоконференції проти задоволення клопотання прокурора не заперечував.

Заслухавши думку власника майна, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання прокукрора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у провадженні слідчого відділення ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000274 від 09.03.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

09.03.2026 в період часу з 18:38 год. по 19:15 год. було проведено особистий обшук гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час затримання останнього в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України у слідчому кабінеті для затриманих ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Зброярська, буд. 1, у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено та вилучено майно на накладенні арешту на яке в своєму клопотанні наполягає прокурор.

10.03.2026 постановою слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_6 , вилучене майно під час проведення особистого обшуку гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході затримання останнього в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України у слідчому кабінеті для затриманих ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Зброярська, буд. 1 визнано речовими доказами по кримінальному провадженню.

Звернення прокурора з клопотанням про арешт на вказане тимчасово вилучене майно зумовлено необхідністю збереження речових доказів, оскільки вилучені предмети мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Так, згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

При цьому, ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в силу ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Постановою слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській ОСОБА_6 від 10.03.2026 зазначене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, арешт майна з огляду на положення, передбачені п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Водночас, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Так, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, враховуючи приписи процесуального закону, слідчий суддя дійшов висновку, що матеріалами клопотання обґрунтовано та встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, вилученого під час проведення особистого обшуку, з метою уникнення можливості його відчуження, забезпечення збереження речових доказів, що залишили на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, з огляду на те, що у випадку його незастосування це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального правопорушення станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 10.03.2026, дійшов висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, можливість зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 167, 267, 170, 172-173 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000274 від 09.03.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно 09.03.2026 під час особистого обшуку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході затримання останнього у слідчому кабінеті для затриманих ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Зброярська, буд. 1., а саме на:

- мобільний телефон Motorola у корпусі блакитного кольору у прозорому силіконовому чохлі, банківську картку monobank ( НОМЕР_1 ), а також сім-карту мобільного оператору ТОВ «лайфселл» з написом НОМЕР_2 , які належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та/або користування, оскільки вказані речі матимуть суттєве значення у кримінальному провадженні як речові докази.

Місцем зберігання арештованого майна відповідно до порядку, визначеного Постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технології переробки, знищення, здійснення витрат пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», після проведення відповідних судових експертиз, вилучених предметів визначити -камеру схову речових доказів ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Зброярська, 1.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали суду доручити слідчому СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 23.03.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1