справа №176/2789/25
провадження №1-кп/176/131/26
УХВАЛА

02 березня 2026 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі колегії суддів: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розгядаючи у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовті Води, в режимі відеоконференції, кримінальне провадженя по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 лютого 2025 року за №0000380,-

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 -

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 ставиться за провину вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

27 лютого 2026 року на адресу суду надішло клопотання про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтував наявністю раніше встановлених ризиків, які не змінилися.

Зокрема, в письмовому клопотанні, на обґрунтування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, прокурор зазначив, що ОСОБА_5 згідно із ст. 12 КК України обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, тому обвинувачений з метою ухилення від кримінальної відповідальності, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, яке, відповідно до чинного законодавства, пов`язане із позбавленням волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду шляхом зміни місця свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон або до окупованої території.

Крім того, ОСОБА_5 зареєстрований в с. Воскресенка Волноваського району Донецької області, а фактично проживає в с. Великомихайлівка Синельниківського району Дніпропетровської область, поруч з якими на даний час ведуться активні бойові дії. У той же час, агресія яку здійснює Російська Федерація може призвести до окупації вказаних населених пунктів. Тобто у разі застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, він, перебуваючи за місцем реєстрації або проживання, може опинитися на території окупованій державою-агресором та уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор обґрунтував тим, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, тобто речі, які можуть бути знайдені та визнані у встановленим законом порядку речовими доказами у справі, або стосовно злочинів, про які органами досудового розслідування не розпочато досудове розслідування, а саме: у разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинувачений за допомогою іншого електронного пристрою, зможе отримати доступ до власних облікових записів в застосунку «Телеграм», та видалити відповідні дані, які стосуються вчинення ним протиправних дій та повідомити осіб, котрим він поширював відповідну інформацію, та які також можуть видалити сліди переписок із ним.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків та експерта у кримінальному провадженні, а також інших осіб, які на теперішній час ще не надали суду показання у кримінальному провадженні, показання яких мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що у випадку не обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, створить передумови для продовження спілкування останнього з зазначеними особами, впливу на достовірність показань свідків у даному кримінальному провадженні.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі, фактично матиме можливість спілкуватись з фігурантом у цьому кримінальному провадженні - ОСОБА_8 , що в свою чергу унеможливить здійснення належного контролю за його поведінкою. Також ОСОБА_5 фактично весь свій час матиме можливість безконтрольно спілкуватися, в тому числі за допомогою телефонних засобів зв`язку з представником іноземної держави співробітником ФСБ РФ - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що об`єктивно може зашкодити встановлення істини у цій справі, оскільки останній причетний до його вчинення.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор зазначив, що залишаючись на волі за місцем свого проживання у с. Великомихайлівка Синельниківського району Дніпропетровської область, а саме у населеному пункті, де на теперішній час розміщуються підрозділи Збройних Сил України та інші утворені відповідно до законів України військові формування, обвинувачений може продовжити вчиняти протиправну діяльність.

За переконанням сторони обвинувачення, беручи до уваги той факт, що обвинувачений в умовах воєнного стану ініціативно надавав допомогу представнику іноземної держави у веденні підривної діяльності проти України, зважаючи на лояльне ставлення ОСОБА_5 до окупаційних військ РФ, не обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може створити передумови для вчинення ним нового кримінального правопорушення, або продовження злочину в якому обвинувачується.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 сторона обвинувачення вважає неможливе, оскільки менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаних ризиків, а саме:

- застосування особистого зобов`язання не можливе у зв`язку з тим, що воно не буде відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення;

- застосування особистої поруки не можливе у зв`язку із відсутністю у обвинуваченого осіб, які б могли взяти на себе передбачені законом процесуальні обов`язки;

- застосування домашнього арешту не можливе, оскільки поблизу с.Воскресенка Донецької області відбуваються активні бойові дії, що робить неможливим здійснювати належну перевірку виконан.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні підтривав клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора. При цьому зазначив, що наразі в нього значного погіршився стан здоровя і належної медичної допомоги він не отримує, тому просив змінити застосований до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 , підтримав думку свого підзахисного та просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Колегія суддів, вислухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи питання про можливість продовження застосування відносно ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, приходить до наступного висновку.

Так, згідно положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому вирішення даного питання судом відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Аналізуючи вказану норму Закону, суд доходе висновку, що запобіжний захід скасовується або змінюється в судовому розгляді, якщо відпадає необхідність у застосуванні запобіжного заходу або в раніше обраному запобіжному заході. При цьому, на більш м`який запобіжний захід змінюється, якщо обвинувачення змінюється на менш тяжке або ступінь вірогідності неналежної поведінки обвинуваченого стає незначним.

Частиною 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу в кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним ризикам.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі і зазначені в даній нормі закону.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, суд враховує вимоги Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» вказував на те, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Із викладеного слідує, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи суворість покарання, яке може бути призначене у випадку доведеності вини ОСОБА_5 , характер висунутого обвинувачення, суд погоджується з наявністю ризику того, що перебуваючи на волі обвинувачений може:

- переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Крім того, оскільки в судом не допитано всіх свідків у даному кримінальному провадженні обвинувачений може намагатися незаконно впливати на вказаних осіб, з метою відмови або зміни в подальшому ними свідчень.

Разом з тим, оскільки прокурором були надані матеріали кримінального провадження та судом, розпочато їх дослідження, колегія суддів вважає, що на теперішній час ризик того, що ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, припинив існування.

Таким чином, стороною обвинувачення загалом доведено та обґрунтовано клопотання в частині наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і як наслідок необхідності продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За глибоким переконанням суду, менш суворі запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, на даний час не здатні забезпечити виконання процесуальних обов`язків з боку обвинуваченого, тому у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про заміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт, слід відмовити.

Враховуючи викладене, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували під час обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились та існують на даний час, суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому до 30 квітня 2026 року включно.

Керуючись ст.ст. 27, 177, 178, 183, 314-316, 331, 369-372, 375, 376 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю міста Донецька, громадянину України, строк тримання під вартою до 30 квітня 2026 року включно.

Копії ухвали вручити учасникам судового провадження до відома та направити до державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для належного виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуюча суддя ОСОБА_9

Судді ОСОБА_10

ОСОБА_11