Справа № 158/1585/25 Провадження №11-кп/802/143/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000136 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 серпня 2025 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Казахстан, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючий, неодружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, згідно ст.89 КК України не судимий,

засуджений за ч.1 ст.307 КК України, з застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

за ч.2 ст.307 КК України, з застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців, з конфіскацією майна.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_8 залишено тримання під вартою.

Зараховано в строк відбуття покарання термін перебування ОСОБА_8 під вартою з 02 квітня 2025 року по день набрання вироком законної сили.

Вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах місця та часу, умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, незаконно придбав з метою збуту чотири таблетки, які містять у своєму складі наркотичний засіб метадон (фенадон), які незаконно, зберігаючи при собі, переніс на прилеглу територію, що за адресою: Волинська область, Луцький район, м. Ківерці, вул. Соборності 42, де 24.02.2025 в період часу із 12 год 10 хв по 15 год 10 хв в ході проведення працівниками СКП ВП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області оперативної закупки, умисно, діючи з корисливих мотивів, за грошові кошти в сумі 800 гривень незаконно збув ОСОБА_11 (анкетні дані легендовані) чотири таблетки, які містять у своєму складі наркотичний засіб метадон (фенадон). Маса метадону (фенадону) становить 0,0565 г.

Крім того, ОСОБА_8 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах місця та часу, умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, повторно незаконно придбав з метою збуту три таблетки, які містять у своєму складі наркотичний засіб метадон (фенадон), які незаконно, зберігаючи при собі, переніс на територію поблизу перехрестя вулиць Соборності та Залізниця, що за адресою: Волинська область, Луцький район, місто Ківерці, де 24.03.2025 в період часу із 12 год 40 хв по 14 год 39 хв в ході проведення працівниками СКП ВП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області оперативної закупки, умисно, діючи з корисливих мотивів, за грошові кошти в сумі 500 гривень незаконно збув ОСОБА_11 (анкетні дані легендовані) три таблетки, які містять у своєму складі наркотичний засіб метадон (фенадон). Маса метадону (фенадону) становить 0,0428 г.

Крім того, ОСОБА_8 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах місця та часу, умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, повторно незаконно придбав з метою збуту три таблетки, які містять у своєму складі наркотичний засіб метадон (фенадон), які незаконно, зберігаючи при собі, переніс на прилеглу територію, що за адресою: Волинська область, Луцький район, місто Ківерці, вул. Соборності 42, де 02.04.2025 в період часу із 12 год 50 хв по 15 год 05 хв в ході проведення працівниками СКП ВП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області оперативної закупки, умисно, діючи з корисливих мотивів, за грошові кошти в сумі 600 гривень незаконно збув ОСОБА_11 (анкетні дані легендовані) три таблетки, які містять у своєму складі наркотичний засіб метадон (фенадон). Маса метадону (фенадону) становить 0,0564 г.

В поданій апеляційній скарзі із доповненнями прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_8 необґрунтованим. Посилається на те, що місцевий суд під час призначення покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, в частині призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкціях ч.ч.1, 2 ст.307 КК України, не навів жодних аргументів на підтвердження обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень. Зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкість, адже згідно ст.12 КК України законодавець відніс його до категорії тяжких кримінальних правопорушень та конкретні обставини справи. Вказує на те, що недостатньо враховано судом і суспільну небезпеку злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, яка визначається, насамперед, поширенням та згубним впливом наркоманії і токсикоманії на свідомість психічно нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду, деградації особистості. Також вказує, що місцевий суд при ухваленні вироку не вирішив долю речових доказів, а саме трьох таблеток білого кольору, які згідно з висновку експерта містять у своєму складі наркотичний засіб мета дон (фенадон) масою 0,0428г. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та прийняти новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Також, ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, та призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна. На підставі ст.100 КПК України речові докази три таблетки білого кольору, вилучені 24.03.2025, які містять в своєму складі наркотичний засіб мета дон (фенадон) масою 0,0428 г. знищити. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, прокурора, яка підтримувала подану апеляційну скаргу та просила скасувати вирок суду і ухвалити новий, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу заперечували і просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст.349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора, про безпідставне застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.69 КК України, апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Положеннями ст.414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано.

За змістом ч.1 ст.69 КК України при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Тлумачення цієї норми свідчить, що така надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Відповідно до положень ч.1 ст.66 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються в тому числі щире каяття, визнання винуватості, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

А приписами частини 2 вказаної статті, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції обґрунтовано визнано: щире каяття, яке виразилося в дачі правдивих показань, жалю про вчинене, готовності понести заслужене покарання; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке виразилось у повному визнанні вини у вчиненні кримінальних правопорушень, та висловився про недоцільність дослідження доказів щодо обставин вчинення ним злочинів, згідно із положеннями передбаченими ч.3 ст.349 КПК України; також суд врахував, що на утриманні ОСОБА_8 перебуває троє неповнолітніх дітей, з чим погоджується і апеляційний суд.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлені.

Обвинувачений під час розгляду справи судом вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, дав визнавальні показання з приводу обставин викладених в обвинувальному акті, у зв`язку з чим розгляд справи було проведено в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Апеляційний суд звертає увагу і на те, що судом першої інстанції враховано в сукупності характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості, які відносяться до категорії тяжких злочинів, його відношення до скоєного.

Cудом враховано й особу винного, який не працює, не одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, згідно ст.89 КК України не судимий.

Апеляційний суд вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, однак враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, враховуючи особу винного, призначив покарання із застосуванням ст.69 КК України, а саме за ч.1 ст.307 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; за ч.2 ст.307 КК України, з застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, з конфіскацією майна та на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань суд визначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, з конфіскацією майна.

При цьому апеляційним судом враховуються і конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, зокрема кількість та вид наркотичного засобу, який незаконно збув.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 незаконно збув таблетки, які містять у своєму складі наркотичний засіб метадон (фенадон) вагою 0,0565 г, 0,0428 г та 0,0564 г.

Крім того, незаконний збут наркотичного засобу відбувався під контролем правоохоронних органів, а тому відсутні тяжкі та шкідливі наслідки від протиправних дій ОСОБА_8 ..

За таких обставин доводи прокурора про необґрунтованість призначеного ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України є безпідставними, а тому не беруться судом апеляційної інстанції до уваги.

Таке покарання, на переконання апеляційного суду, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто м`яким, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Таким чином, усі доводи сторони обвинувачення щодо не наведення обставин та даних про особу обвинуваченого, які дають підстави для висновку про призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України, апеляційний суд вважає голослівними та до уваги не приймає з урахуванням вищенаведеного.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в порядку ст.100 КПК України речові докази три таблетки білого кольору, вилучені 24.03.2025, які містять в своєму складі наркотичний засіб мета дон (фенадон) масою 0,0428 г., потрібно знищити то апеляційний суд вважає їх обґрунтованими з огляду на таке.

Так, відповідно до п.3 ч.9 ст.100 КПК України майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом та/або вилучене з обігу, передається відповідним постановам або знищується.

Згідно з матеріалів кримінального провадження вбачається, що постановою слідчого від 25.03.2025 визнано речовими доказами три таблетки білого кольору, які постановлено після проведення необхідних слідчих дій та проведення судових експертиз передати на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів СВ ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області.

Таким чином, місцевий суд в порушення вимог ст.100 КПК України при ухваленні вироку не вирішив долю вищевказаних речових доказів, а саме трьох таблеток білого кольору, які згідно висновку експерта містять у своєму складі наркотичний засіб метадон (фенадон) масою 0,0428 г, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 серпня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі ст.100 КПК України речові докази три таблетки білого кольору, вилучені 24.03.2025, які містять в своєму складі наркотичний засіб мета дон (фенадон) масою 0,0428 г. знищити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, в той самий строк з дня отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді: