КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/1635/26 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2159/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами з доповненнями захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця рф, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді першого заступника голови Солом`янської у м. Києві державної адміністрації, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 409 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_10 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року задоволено клопотаннястаршого слідчого 5 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_11 , погоджене прокурором третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000610 від 01.07.2024 року.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою визначено на 60 днів з урахуванням часу фактичного затримання, а саме до 21 березня 2026 року включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , подали апеляційні скарги.

Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у своїх апеляційних скаргах просили ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.01.2026 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 23:00 до 06:00 за адресою: АДРЕСА_2 .

Захисник ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просив ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.01.2026 року скасувати, як прийняту з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_9 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, захисник ОСОБА_6 посилається на те, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необгрунтованою, та такою, що постановлена з неповним з?ясуванням всіх обставин справи.

У поданих до Київського апеляційного суду 02.02.2026 року доповненнях, адвокат ОСОБА_6 вказує на те, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише за вмотивованим рішенням суду згідно з ч. 2 ст. 29 Конституції України, пов?язане зі змістом конституційного права на судовий захист, яке передбачає не тільки можливість звернення особи до суду, а й, зокрема, право на обгрунтоване судове рішення, та конституційними вимогами до судді чинити правосуддя, керуючись принципом правовладдя й основними засадами судочинства, як це встановлено приписами ч. 2 ст. 129 Конституції України.

Тримання під вартою лише за вмотивованим рішенням суду зумовлене й потребою дотримання принципу презумпції невинуватості, що його гарантовано приписами ст. 62 Конституції України, який у сув`язі з вимогою домірності зобов`язує суд у кожному випадку обгрунтувати потребу застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те, що таку особу вважають невинуватою у вчиненні злочину доти, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Необгрунтоване застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду лише на тяжкість злочину, в якому підозрюють або обвинувачують особу, як її тривале тримання під вартою, перетворюють указаний запобіжний захід у кримінальне покарання, що є порушенням принципу презумпції невинуватості.

Тобто, чим довше триває досудове розслідування, тим більше має бути доказів обгрунтованої підозри. У цьому випадку досудове розслідування триває з 01.07.2024 року, тобто близько 18 місяців.

Органом досудового розслідування за участю підозрюваного ОСОБА_9 ніяких слідчих дій не проводиться, окрім його допиту в якості підозрюваного 22.01.2026 та участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя, зазначаючи в ухвалі про участь двох захисників ОСОБА_9 , посилається на доводи лише ОСОБА_6 , а на доводи адвоката ОСОБА_7 взагалі не посилається, незважаючи на те, що останній навів також переконливі доводи на користь ОСОБА_9 .

Звертає увагу суду на те, що стороною обвинувачення суду та стороні захисту були надані додатки до клопотання про застосування ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Велика кількість таких матеріалів складається з протоколів НСРД, в яких міститься інформація, що негласні слідчі дії фіксувалися за допомогою спеціальних технічних засобів та зафіксовані на micro SD, але ні до суду, ні стороні захисту копії таких матеріалів не надавались, та в судовому засіданні не переглядались.

Обгрунтовуючи недоведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, захисник ОСОБА_6 вказує, що існування ризику переховування ОСОБА_9 не може базуватися лише на тому, що останній підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, за яке покарання може бути у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.

У своєму рішенні суд першої інстанції, щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином підозрюваного ОСОБА_9 , зазначає: «Крім того, слідчий суддя вважає, що підозрюваний ОСОБА_9 може вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки останній усвідомлює тяжкість можливого покарання».

Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім іншого, ОСОБА_9 не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення та в цьому кримінальному провадженні його вина не доведена та немає обвинувального вироку суду. ОСОБА_9 не збирається залишати територію України.

Підозрюваний ОСОБА_9 є особою, яка чудово розуміє відповідальність за порушення покладених на нього обов`язків судом.

Такі доводи слідчого, прокурора та суду є неконкретними та безпідставними, оскільки вони не зазначають на яких саме свідків та підозрюваних у даному кримінальному провадженні може здійснювати тиск підозрюваний ОСОБА_9 . У матеріалах даного кримінального провадження містяться покази свідків. Крім того, слідчий та прокурор не наводять в клопотанні доказів на підтвердження існування такого ризику.

Слідчий суддя не може посилатися на допит особи слідчим під час досудового розслідування, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК він може обгрунтувати свої висновки лише свідченнями, які безпосередньо отримав під час судового засідання. Тому протоколи допиту свідків, інших підозрюваних для слідчого судді не має жодного процесуального значення як джерело доказів, а отже, не повинно впливати на відповідне рішення суду.

Підозрюваний ОСОБА_9 , в разі застосування йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. за місцем його проживання, не збирається впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні.

Слідчий з прокурором обгрунтовують ризик - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК. України) тим, що на даний час у рамках досудового розслідування зазначеного кримінального провадження не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, та не встановлені всі можливо причетні особи до вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Між тим, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_9 може знищити, сховати чи перетворити речі чи документи, що мають значення для кримінального провадження, оскільки органом досудового розслідування здійснюються дії для встановлення усіх обставин вчинення кримінального правопорушення. Такі доводи слідчого судді є некоректними та безпідставними, не грунтуються на матеріалах досудового розслідування.

Даний ризик нівелюється тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває близько 18 місяців та у органу досудового розслідування було багато часу вилучити всі речі та документи, що мають значення для кримінального провадження.

Підозрюваний ОСОБА_9 є особою, яка чудово розуміє відповідальність за порушення покладених на нього обов`язків судом.

За таких обставин, жоден ризик, передбачений ст. 177 КПК України, слідчим та прокурором не доведений.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 3, 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 409 КК України.

Сторона захисту звертає увагу суду на те, що інкриміноване правопорушення не відноситься до жодної з підстав, визначених ч. 4 ст. 183 КПК України стосовно права слідчого судді не визначити розмір застави. Отже, розглядаючи клопотання слідчого, суд, у разі обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту зобов`язаний був визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, відповідно до вимог КПК України.

Цієї вимоги процесуального закону слідчий суддя не дотримався, в результаті чого ухвалив незаконне та необгрунтоване рішення.

Вважає, що судом надано невірну оцінку фактичним обставинам справи, і як наслідок, висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, слідчим суддею допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Постанова заступника Генерального прокурора про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування у матеріалах клопотання відсутня, а відповідно слідчі ГСУ СБ України не уповноважені на здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Проведення в даному кримінальному провадженні слідчих (розшукових) дій слідчими ГСУ СБ України є істотним порушенням вимог КПК України з відповідними процесуальними наслідками.

Крім іншого, захисник зазначає, що до інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, одному визначено альтернативний розмір застави 1 000 000 (один мілійон) гривень, іншому 200 000 (двісті тисяч) гривень. Дані застави сплачені підозрюваними, останні сумлінно виконують свої обов`язки.

За таких обставин адвокат вважає, що у суду є всі наявні підстави для скасування ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.01.2026, про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановлення нової ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту з 23:00 до 06:00, з покладенням обов`язків, передбачених КПК України.

Захисник ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі зазначив, що рішення було ухвалене всупереч положень кримінального процесуального законодавства, зокрема ч. 2 ст. 177 КПК України, в якій чітко зазначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку сторони захисту, подане стороною обвинувачення клопотання не доводить належними чи допустимими доказами наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, оскільки не містить фактів або інформації, які б могли переконати об?єктивного спостерігача у тому, що особа, про яку йдеться, своїми діями могла вчинити кримінальне правопорушення.

Так само стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про що захисники наголошували під час судового розгляду.

Також адвокат вказує, що в цій справі ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 3, 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 409 КК України.

Інкриміноване правопорушення не відноситься до жодної з підстав, визначених ч. 4 ст. 183 КПК України стосовно невизначення розміру застави. Отже, розглядаючи клопотання слідчого, суд, у разі обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту зобов`язаний був визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, відповідно до вимог КПК України.

Цієї вимоги процесуального закону слідчий суддя не дотримався, в результаті чого ухвалив незаконне та необгрунтоване рішення.

У поданих 03.02.2026 року доповненнях до апеляційної скарги, захисник ОСОБА_7 зазначає, що досудове розслідування розпочато 01.07.2024. Щонайменше з грудня 2024 року працівниками СБУ здійснювались НСРД, в тому числі щодо ОСОБА_9 .

Отже, на думку апелянта, очевидним є той факт, що досудове розслідування не перебуває на початковій стадії.

В даному випадку кримінальне провадження розпочато більше року тому, а органи досудового розслідування та оперативні працівники СБУ тривалий час здійснювали спостереження за ОСОБА_9 .

В ході обшуку квартири ОСОБА_9 , який передував затриманню, підозрюваний не чинив опору, не намагався втекти. Більш того, ОСОБА_9 надав працівникам СБУ пароль від свого мобільного телефону та надав можливість ретельно оглянути телефон та квартиру, що свідчить про певну співпрацю, принаймні, не вчинення перешкод діям працівників СБУ.

Після проведення обшуку слідчий, який входив в групу слідчих у справі, прийняв рішення про затримання ОСОБА_9 .

На логічні та законні аргументи адвокатів про те, що в даному випадку відсутні підстави для затримання, передбачені ст. 208 КПК України, слідчий пояснив, що ст. 615 КПК України надає йому право затримувати будь-яку особу, якщо він вважає, що можлива втеча.

Захисник ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що в даному випадку слідчий суддя позбавив підозрюваного права на справедливий суд, передбаченого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, права на ефективний спосіб правового захисту, передбаченого ст. 13 Конвенції.

У поданих 29.01.2026 року доповненнях до апеляційної скарги, апелянт зазначає, що інкриміноване ОСОБА_9 кримінальне правопорушення віднесено до тяжких, проте ОСОБА_9 заперечує вчинення ним інкримінованого йому злочину, крім того відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

ОСОБА_9 володіє активами на суму понад 108 млн. грн. - такі твердження сторони обвинувачення не підтверджуються документально. Так, 28.03.2025 ОСОБА_9 подав декларацію за 2025 рік, відповідно до якої його грошові активи складають 23197 доларів США, 5000 Євро та 708000 грн.

З урахуванням викладеного сторона захисту сподівається отримати від сторони обвинувачення відповідь про місце знаходження недостаючих 106 млн. грн.

На думку сторони обвинувачення ОСОБА_9 може виїхати за кордон, однак шляхом вивчення реєстру НАЗК захисником встановлено, що ОСОБА_9 не декларував наявність у нього закордонних рахунків.

Отже сторона захисту з повагою ставиться до тверджень сторони обвинувачення про наявність у ОСОБА_9 незадекларованих 106 млн. грн. та його готовність разом з зазначеними грошима виїхати за кордон.

Разом з тим, вага 1 млн. грн. складає від 1,2 кг до 650 кг в залежності від номіналу купюр (1000 банкнот по 1000 грн. (1,2 кг), 1 мільйон купюр по 1 грн (650 кг).

Навіть в разі якщо ОСОБА_9 під час колядування отримував винагороду купюрами по 1000,00 грн. то їх загальна вага повинна складати: 106 млн. грн. *1,2 кг.= 127,2 кг., що суттєво ускладнює переміщення ОСОБА_9 через державний кордон поза пунктами пропуску.

Сторона обвинувачення стверджує, що ОСОБА_9 може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Адвокат просить суд апеляційної інстанції звернути увагу на те, що кримінальне провадження зареєстроване 01.07.2024 - отже твердження про початковий етап досудового розслідування є відвертим знущанням над логікою та здоровим глуздом.

Твердження сторони обвинувачення про впливовість ОСОБА_9 не підтверджені матеріалами справи та є голослівними.

Крім того, в разі обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю сторона обвинувачення зможе за допомогою стеження за ОСОБА_9 нарешті знайти всі речі та документи, які мають суттєве значення в даному кримінальному провадженні.

В іншому випадку, якщо слідувати логіці слідчого та прокурора такі речі та документи не будуть відшукані, а отже кримінальне провадження не має судових перспектив.

На думку сторони обвинувачення ОСОБА_9 буде незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Таке твердження не відповідає відкритим матеріалам провадження, оскільки їх вивченням не встановлено впливу ОСОБА_9 на свідків навіть законними методами.

Твердження сторони обвинувачення про можливість ОСОБА_9 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином взагалі не витримує жодної критики.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги з доповненнями і просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_10 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників з доповненнями підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000610 від 01.07.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 409 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлені досудовим розслідуванням дату, час та місці, але не пізніше початку жовтня 2024 року, в порушення вищевказаних вимог законодавства України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, керуючись корисливим мотивом і прагненням до особистого збагачення, маючи на меті зниження мобілізаційного ресурсу, а як наслідок і боєздатності підрозділів Збройних Сил України, вступили у злочинну змову, направлену на вчинення умисних тяжких злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (організація та пособництво військовослужбовцям в ухиленні від несення обов`язків військової служби шляхом підроблення документів, вчиненого в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб). З цією метою, достовірно знаючи, що діяльність, пов`язана з виключенням з військового обліку осіб призовного віку, які підлягають або можуть підлягати призову під час мобілізації, а також сприяння військовослужбовцям в ухиленні останніми від несення обов`язків військової служби без наявних на те правових підстав, є незаконною, а реалізація злочинного умислу передбачала підшукання та залучення інших учасників злочинної групи, у тому числі з числа працівників правоохоронних органів та районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, перебуваючи на території м. Києва (більш точне місце не встановлене), але не пізніше 30 вересня 2024 року (більш точні дата і час не встановлені), здійснили заходи, направлені на підшукання засобів та знарядь для підробки документів, а також підшукування інших співучасників групи, з якими у подальшому вступили у злочинну змову, направлену на вчинення умисних тяжких злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (організація та пособництво військовослужбовцям в ухиленні від несення обов`язків військової служби шляхом підроблення документів, вчиненого в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб) за наступних обставин.

Зокрема визначивши подальше вчинення злочинів, як основне джерело для здобуття коштів та матеріальних благ для свого існування, діючи з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення шляхом скоєння умисних тяжких злочинів, ОСОБА_9 , ОСОБА_12 залучили невстановлених досудовим розслідуванням осіб до своєї злочинної групи. В цей же час, ОСОБА_9 , користуючись широким колом знайомств, які сформувались внаслідок виконання ним службових обов`язків на посаді першого заступника Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, будучи уповноваженим на участь у розробці мобілізаційного плану Солом`янського району м. Києва та відповідальним за розробку відповідних документів в умовах особливого періоду, залучив невстановленого співробітника ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі ІНФОРМАЦІЯ_4 ), до злочинної групи як співвиконавця. Будучи раніше неодноразово судимим за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, користуючись широким колом знайомств у кримінальному середовищі, ОСОБА_12 , перебуваючи на території м. Києва (більш точне місце не встановлене), але не пізніше 30 вересня 2024 року (більш точні дата і час не встановлені), у тому числі під час проходження медичних обстежень в ІНФОРМАЦІЯ_8», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, отримав зразки гербових печаток та штампів ІНФОРМАЦІЯ_9» (далі ІНФОРМАЦІЯ_9»), ІНФОРМАЦІЯ_10), ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі НОМЕР_2 ОНЦ (військова частина НОМЕР_1 )) та НОМЕР_3 (військова частина НОМЕР_4 ) (далі АДРЕСА_3 (військова частина НОМЕР_4 )). У подальшому, у невстановлені досудовим розслідуванням дату, час, місці та спосіб, але не пізніше кінця вересня 2024 року, ОСОБА_12 у невстановлений спосіб виготовив кліше гербових печаток ІНФОРМАЦІЯ_11» та військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , гербову печатку та штампи вхідної/вихідної кореспонденції, а також штампу «Постанова військово-лікарської комісії Затверджується» ІНФОРМАЦІЯ_12, які в подальшому використовував під час підробки документів, що надавали змогу незаконно звільнитись з військової служби та/або бути виключеним з військового обліку військовозобов`язаним особам та/ або військовослужбовцям, які в умовах діючих обмежень, пов`язаних з воєнним станом в державі, підлягають мобілізації та/або призову до строкової служби і виявили бажання бути звільненими з військової служби та/або виключеними з військового обліку з метою ухилення від несення обов`язків військової служби без наявних на те правових підстав. Крім того, перебуваючи на території м. Києва (більш точне місце не встановлене), але не пізніше 30 травня 2025 року (більш точні дата і час не встановлені), з метою забезпечення постійної роботи злочинної групи, а також отримання доходів від незаконної діяльності, ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, з метою розширення свого злочинного впливу на території м. Києва та залучення до своєї злочинної схеми невстановлених співробітників ІНФОРМАЦІЯ_6 (далі ІНФОРМАЦІЯ_7 ) та Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі Дніпровського УП ГУНП у м. Києві) залучили останніх до своєї злочинної групи як співвиконавців. Так, ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, достовірно знаючи про діючий в Україні правовий режим воєнного стану та пов`язані з ним діючі тимчасові обмеження конституційних прав громадян, про оголошення загальної мобілізації у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, маючи на меті зниження мобілізаційного ресурсу, та боєздатності підрозділів Збройних Сил України, долучивши до створеної ними злочинної групи інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб, розробили злочинний план протиправної діяльності. Визначившись з напрямками протиправної діяльності, та розробивши злочинний план її здійснення, ОСОБА_9 , ОСОБА_12 довели його всім учасникам групи. При цьому, у створеній злочинній групі, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 поклали на себе функції керівників злочинної групи та розподілили між іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами ролі та функції кожного з них. Відповідно до розробленого злочинного плану, всі учасники злочинної групи здійснювали пошук осіб, які виявляли бажання скористатись протиправним механізмом ухилення від призову на військову службу, а також проходження військової служби в лавах Збройних Сил України, з подальшим їх виключенням з військового обліку військовозобов`язаних осіб та/або військовослужбовців за станом здоров`я.

21 січня 2026 року ОСОБА_9 в порядку ст. 615 КПК України затримано, як особу підозрювану у вчиненні злочину.

21 січня 2026 року, відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 409 КК України.

22.01.2026 року старший слідчий 5 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_11 , за погодженням з прокурором третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні за №0000610 від 01.07.2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів повністю підтверджуються зібраними матеріалами досудового розслідування, а саме:

- матеріалами оперативного підрозділу СБ України, отриманими на виконання доручення слідчого;

- матеріалами оперативного підрозділу СБ України, отриманими на виконання доручення слідчого;

- показаннями свідка ОСОБА_13 (12.10.2024, 27.11.2024, 15.05.2025, 14.06.2025, 18.08.2025);

- оглядами мобільного телефону ОСОБА_13 (06.01.2025, 20.05.2025, 26.05.2025);

- показаннями свідка ОСОБА_14 (працівник відділу із персоналом НОМЕР_5 ОНЦ);

- показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (працівники головного військо-клінічного госпіталю);

- висновком експерта №CE25-525/1 від 15.09.2025;

- висновком експерта №CE25-543/1 від 08.10.2025;

- аудіо-, відеоконтролем ОСОБА_13 від 07.12.2024;

- аудіо -, відеоконтролем ОСОБА_9 від 28.03.2025;

- спостереженням за річчю від 28.03.2025;

- аудіо -, відеоконтролем ОСОБА_9 від 31.03.2025;

- спостереженням за річчю від 31.03.2025;

- аудіо-, відеоконтролем ОСОБА_9 від 24.04.2025;

- спостереженням за річчю від 24.04.2025;

- аудіо-, відеоконтролем ОСОБА_9 від 24.06.2025;

- аудіо-; відеоконтролем ОСОБА_13 від 28.06.2025;

- зняттям інформації з електронних систем (телега) ОСОБА_17 ;

- іншими матеріалами досудового розслідування у своїй сукупності;

Отримані на даному етапі досудового розслідування відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб передбачений КПК України і вказують на причетність ОСОБА_9 до вчинення зазначених злочинів, при цьому таке цілком узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Влох проти Польщі»).

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду) підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_9 може ухилятися від органу досудового розслідування та суду, оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, що згідно з класифікацією кримінальних правопорушень, передбачених ст. 12 КК України, є тяжким.

Слід врахувати, що ОСОБА_9 організував ухилення військовослужбовців від несення обов`язків військової служби шляхом виготовлення та передачі їм завідомо підроблених документів про зарахування у військові частини та непридатність до військової служби щонайменше відносно 180 військовозобов`язаних осіб та/або військовослужбовців, які в подальшому на підставі цих документів були незаконно звільнені з військової служби, вартість даної послуги коштувала 15 000 доларів. Тобто, ОСОБА_9 володіє активами на суму понад 108 мільйонів гривень, які ОСОБА_9 приховує, надає змогу останньому забезпечити життя за межами України, тобто існує ризик втечі з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування.

Таким чином, ОСОБА_9 може змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України) обгрунтовується тим, що на даний час у рамках досудового розслідування зазначеного кримінального провадження не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування та не встановлені всі можливо причетні особи до вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 має сталі професійні та дружні зв`язки, та вплив за рахунок набутого авторитету в правоохоронних, державних та військових органах, які може використати для приховування слідів злочину.

У зв?язку із зазначеним у сторони обвинувачення є підстави вважати, що ОСОБА_9 , використовуючи вказані зв`язки та вплив на осіб, може знищити документи та речі, які мають значення для встановлення фактичних обставин у провадженні, у тому числі шляхом надання останнім вказівок виконати ті чи інші дії на його вимогу, під час спілкування з ними з використанням мобільного та інших засобів зв?язку.

Враховуючи початковий етап здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, складність злочину, наразі стороною обвинувачення не встановлено місцезнаходження та не долучено до матеріалів кримінального провадження всіх предметів, речей та документів, що можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні, що створює ризик можливого знищення інформації, що в них міститься.

Також, ОСОБА_9 достовірно знаючи місцезнаходження таких предметів, речей та документів, перебуваючи на волі, може продовжити вчиняти дії щодо їх остаточного знищення, схову та спотворення.

У зв?язку з викладеним, наразі тривають необхідні слідчі (розшукові) дії, спрямовані на встановлення таких предметів, речей та документів.

Враховуючи вищевикладене, у випадку обрання стосовно ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, останній достовірно знаючи про місце перебування предметів, речей та документів, за допомогою яких було реалізовано вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, може їх знищити, спотворити, приховати, не надавши органам досудового розслідування можливості встановити місце їх перебування та вилучити у встановленому законом порядку.

З урахуванням зазначених обставин у сторони обвинувачення є вагомі підстави вважати, що вказаний ризик є досить високим та ймовірним.

Ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) полягає у тому, що підозрюваний ОСОБА_9 , перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні.

У випадку незастосування до підозрюваного запобіжного заходу, існує вірогідність незаконного впливу на потерпілого, свідків. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема перешкоджати їх прибуттю до слідчого, прокурора або суду, іншим чином вплинути на своїх колишніх знайомих по службі тощо.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України) полягає у тому, що оскільки зазначені вище злочини вчинялись ОСОБА_9 у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, слід прийти до висновку, що обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу більш м`якого ніж тримання під вартою призведе до вчинення останнім інших кримінальних правопорушень у сфері службової та професійної діяльності, пов?язаної з наданням публічних послуг з метою особистого збагачення та приховування слідів інкримінованого кримінального правопорушення,

Також наявність у ОСОБА_9 сталих зв?язків з органами військового управління (Збройних Сил України) та характер вчинених ним кримінальних правопорушень, дає підстави припускати, що ОСОБА_9 , використовуючи такі зв`язки та невстановлених на даний час осіб, може вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) полягає у тому, що ураховуючи те, що зазначені вище кримінальні правопорушення вчинялись ОСОБА_9 у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, метою якого було особисте незаконне збагачення та декларування завідомо недостовірних відомостей під час подання уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції», слід прийти до висновку, що у випадку не застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу, або обрання більш м`якого ніж тримання під вартою, може призвести до вчинення останнім інших кримінальних правопорушень у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг.

Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який також виражається в тому, що підозрюваний ОСОБА_9 може вчинити інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у якому підозрюється, в тому числі з метою прикриття своєї злочинної діяльності.

Ураховуючи характер вчиненого підозрюваним злочину та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, є всі підстави вважати, що підозрюваний може залишити, змінити місце свого проживання та виїхати за межі України, де буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконними засобами через залякування впливати на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення інкримінованого йому злочину та злочинів на причетність до вчинення яких ОСОБА_9 на теперішній час перевіряється, а також знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші злочини, з метою запобігання вказаним ризикам, відтак об`єктивно необхідним є застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України, у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено наступне:

- зібрані під час досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність ОСОБА_9 до вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч, ч. 3, 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 409 КК України, вчинених в умовах воєнного стану;

- підозрюваний ОСОБА_9 вчинив тяжке кримінальне правопорушення (злочин), за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, тож тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях (злочинах), у вчиненні яких він підозрюється, є достатньою та співрозмірною для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- вік та стан підозрюваного ОСОБА_9 дозволять йому перебувати в слідчому ізоляторі під час досудового розслідування, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки на теперішній момент не можливо застосувати у зв?язку з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважатиме такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків, проте в оточенні обвинуваченого вказані особи, які б могли бути поручителями відсутні (жодних документів підтверджуючих протилежне на теперішній момент суду не надано).

Запобіжний захід у вигляд домашнього арешту не може бути застосований у зв?язку з тим, що з матеріалів кримінального провадження встановлено, що жодних документів, підтверджуючих наявність можливості у підозрюваного відбувати домашній арешт на теперішній момент не надано, такий запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому що вказаний запобіжний захід не зможе запобігти ризикам вчинення інших злочинів, переховування від органу досудового розслідування та іншим вищевказаним ризикам.

Стороною обвинувачення у клопотанні та доданих до нього матеріалах, якими обгрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, враховані обставини, визначені статтею 178 КПК України як такі, що мають бути оцінені судом.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року задоволено клопотаннястаршого слідчого 5 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_11 , погоджене прокурором третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні №0000610 від 01.07.2024 року.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою визначено на 60 днів з урахуванням часу фактичного затримання, а саме до 21 березня 2026 року включно.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується частково, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 409 КК України.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: матеріалами оперативного підрозділу СБ України отримані на виконання доручення слідчого; матеріалами оперативного підрозділу СБ України отримані на виконання доручення слідчого; показаннями свідка ОСОБА_13 (12.10.2024, 27.11.2024, 15.05.2025, 14.06.2025, 18.08.2025); оглядами мобільного телефону ОСОБА_13 (06.01.2025, 20.05.2025, 26.05.2025); показаннями свідка ОСОБА_14 (працівник відділу із персоналом НОМЕР_5 ОНЦ); показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (працівники головного військо-клінічного госпіталю); висновком експерта №CE25-525/1 від 15.09.2025; висновком експерта №CE25-543/1 від 08.10.2025; аудіо-, відеоконтролем ОСОБА_13 від 07.12.2024; аудіо -, відеоконтролем ОСОБА_9 від 28.03.2025; спостереженням за річчю від 28.03.2025; аудіо -, відеоконтролем ОСОБА_9 від 31.03.2025; спостереженням за річчю від 31.03.2025; аудіо-, відеоконтролем ОСОБА_9 від 24.04.2025; спостереженням за річчю від 24.04.2025; аудіо-, відеоконтролем ОСОБА_9 від 24.06.2025; аудіо-; відеоконтролем ОСОБА_13 від 28.06.2025; зняттям інформації з електронних систем (телега) ОСОБА_17 ; іншими матеріалами досудового розслідування у своїй сукупності.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 409 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Так, слідчий суддя, надаючи оцінку наявності ризиків непроцесуальної поведінки підозрюваного, зазначив наступне.

Оцінюючи наявність ризику можливості переховування підозрюваного ОСОБА_9 , слідчий суддя обґрунтовано зазначив, що враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає максимальне покарання до 10 років позбавлення волі, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може ухилятися від кримінальної відповідальності та переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя зазначив в ухвалі про те, що підозрюваний ОСОБА_9 може вчинити інше кримінальне правопорушення, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки останній усвідомлює тяжкість можливого покарання.

Встановлюючи ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходив із передбаченої КПК України процедури отримання, зокрема, свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обгрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

Тобто, ризик незаконного впливу існує як на початковому етапі кримінального провадження, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слідчий суддя врахував, що покази свідків у вказаному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_9 як підозрюваного, а тому наявні обгрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Також, слідчий суддя обґрунтовано вважав, що ОСОБА_9 може знищити, сховати чи перетворити речі чи документи, що мають значення для кримінального провадження, оскільки органом досудового розслідування здійснюються дії для встановлення усіх обставин вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_9 , їх наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги наявність у провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_9 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів не вбачає.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про недоведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, та відсутності у матеріалах клопотання про застосування запобіжного заходу щодо останнього копій матеріалів, якими підтверджується його підозра у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 3, 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 409 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали є достатніми та свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 зазначених кримінальних правопорушень.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_9 складу інкримінованого йому злочину є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження апелянтів про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів не приймаються до уваги та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Так, ризики, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджуються наступним:

У матеріалах провадження наявні вагомі докази, які можуть свідчити про вчинення підозрюваним ОСОБА_9 інкримінованих кримінальних правопорушень, а тому в разі визнання ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 409 КК України, йому буде призначено покарання у виді позбавлення волі до десяти років. Колегією суддів враховано і вік підозрюваного, майновий стан, сімейний стан, стан здоров`я, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя, обставини вчинення кримінальних правопорушень, наслідки їх вчинення, те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання та роботи, одружений, факт вчинення кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України в період військового стану, та обґрунтовано зазначено, що в сукупності ці обставини вказують на наявність ризиків такої неправомірної поведінки підозрюваного, як переховування від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України обгрунтовується тим, що враховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде перебувати під вартою, може знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для кримінального провадження, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів, оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні, приходить до висновку про продовження його існування, оскільки такий ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, інших підозрюваних та дослідження їх судом.

У свою чергу, на наявність ризиків, визначених п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що зазначені вище злочини вчинялись ОСОБА_9 у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, відтак, слід прийти до висновку, що обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу більш м`якого ніж тримання під вартою, призведе до вчинення останнім інших кримінальних правопорушень у сфері службової та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг з метою особистого збагачення та приховування слідів інкримінованого кримінального правопорушення.

Також наявність у ОСОБА_9 сталих зв?язків з органами військового управління (Збройних Сил України) та характер вчинених ним кримінальних правопорушень, дає підстави припускати, що ОСОБА_9 , використовуючи такі зв`язки та невстановлених на даний час осіб, може вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_9 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки докази наявності достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Посилання апелянтів на характеристики особи підозрюваного не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_9 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Також, всупереч тверджень захисника, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував обставини, визначені ст. 178 КПК України, при цьому, належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що стан здоров`я підозрюваного не допускає тримання його під вартою, слідчому судді надано не було, а тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого у клопотанні та слідчого судді про відсутність перешкод для утримування ОСОБА_9 під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що досудове розслідування здійснюється неуповноваженими на це органами, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 216 КПК України, слідчі органи безпеки здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109, 110, 110 - 2, 111, 111 - 1, 111 - 2, 112, 113, 114, 114 - 1, 114 - 2, 201, 258-258 - 6, 265 - 1, 305, 328, 329, 330, 332 - 1, 332 - 2, 333, 334, 359, 422, 435 - 1, 436, 436 - 2, 437, 438, 439, 440, 441, 442 , 442 - 1, 443, 444, 446, 447 Кримінального кодексу України.

Якщо під час розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтями 328, 329, 422 Кримінального кодексу України, будуть встановлені кримінальні правопорушення, передбачені статтями 364, 365, 366, 367, 425, 426 Кримінального кодексу України, вчинені особою, щодо якої здійснюється досудове розслідування, або іншою особою, якщо вони пов`язані із кримінальними правопорушеннями, вчиненими особою, щодо якої здійснюється досудове розслідування, вони розслідуються слідчими органів безпеки, крім випадків, коли ці кримінальні правопорушення віднесено згідно з цією статтею до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

4. Слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень:

1) вчинених Президентом України, повноваження якого припинено, Прем`єр-міністром України, членом Кабінету Міністрів України, першим заступником та заступником міністра, членом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Головою Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Головою Фонду державного майна України, його першим заступником та заступником, членом Центральної виборчої комісії, народним депутатом України, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, Директором Національного антикорупційного бюро України, Директором Бюро економічної безпеки України, Генеральним прокурором, його першим заступником та заступником, Головою Національного банку України, його першим заступником та заступником, Головою Національного агентства з питань запобігання корупції, його заступником, Секретарем Ради національної безпеки і оборони України, його першим заступником та заступником, Постійним Представником Президента України в Автономній Республіці Крим, його першим заступником та заступником, радником або помічником Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, суддею, працівником правоохоронного органу, особою, посада якої належить до категорії "А", крім випадків, коли досудове розслідування цих кримінальних правопорушень віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України згідно з частиною п`ятою цієї статті;

2) вчинених службовими особами Національного антикорупційного бюро України, заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури або іншими прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, крім випадків, коли досудове розслідування цих кримінальних правопорушень віднесено до підслідності детективів підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України згідно з частиною п`ятою цієї статті;

3) проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), крім кримінальних правопорушень, передбачених статтею 422 Кримінального кодексу України.

10. Якщо під час досудового розслідування буде встановлено інші кримінальні правопорушення, вчинені особою, щодо якої ведеться досудове розслідування, або іншою особою, якщо вони пов`язані із кримінальними правопорушеннями, вчиненими особою, щодо якої ведеться досудове розслідування, і які не підслідні тому органу, який здійснює у кримінальному провадженні досудове розслідування, прокурор, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням, у разі неможливості виділення цих матеріалів в окреме провадження своєю постановою визначає підслідність всіх цих кримінальних правопорушень.

11. При визначенні органу, що здійснюватиме досудове розслідування у формі дізнання, застосовуються правила підслідності, передбачені цією статтею.

Як вбачається з витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, досудове розслідування розпочалось за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, що відноситься до повноважень слідчих органів безпеки України, відповідно до ч. 2 ст. 216 КПК України, а тому вважати даний орган неуповноваженим на здійснення досудового розслідування колегія суддів підстав не вбачає.

Отже, судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та приписам Конституції України, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком слідчого судді про відсутність підстав для визначення застави підозрюваному ОСОБА_9 , та вважає обґрунтованими доводи сторони захисту про необхідність визначити у даному провадженні, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження, підозрюваному ОСОБА_9 у відповідності до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України розмір застави.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки вирішенню питання про необхідність тримання особи під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Таким чином, із аналізу положень ч. 4 ст. 183 КПК України вбачається, що законодавець визначив обов`язок слідчого судді застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави і щодо злочинів, в яких підозрюється ОСОБА_9 .

Тому колегія суддів, погоджуючись з висновком слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає за необхідне визначити ОСОБА_9 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, що відповідає чинному Кримінально-процесуальному кодексу України.

Так, як убачається з положень ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі «Вренчев проти Сербії» п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

З урахуванням наведеного у сукупності, враховуючи обставини інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, беручи до уваги процесуальну поведінку підозрюваного, дані про його особу, колегія суддів визначає підозрюваному розмір застави, що зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Ураховуючи дані про особу підозрюваного, його репутацію, майновий та сімейний стан, вік та стан здоров`я, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а також беручи до уваги доведеність наявності ризиків непроцесуальної поведінки підозрюваного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність визначення ОСОБА_9 застави у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 328 000 гривень у національній грошовій одиниці, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у межах строку досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, такий розмір застави буде співмірним з існуючими в кримінальному провадженні ризиками та в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників слід задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково, та застосувати щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування до 21.03.2026 року, із визначенням застави у виді 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 328 000 гривень у національній грошовій одиниці, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у випадку внесення застави, строком до 21.03.2026 року.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 199, 309, 376, 404, 407, 409, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2026 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого 5 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України підполковника юстиції ОСОБА_11 , погоджене прокурором третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про застосування до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, до 21 березня 2026 року включно.

Одночасно визначити підозрюваному ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 1 000 (одна тисяча) прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 3 328 000 (три мільйони триста двадцять вісім тисяч) гривень у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими особами у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, обчислювати з дня внесення застави до 21 березня 2026 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду, має бути наданий уповноваженій особі ДУ «Київський слідчий ізолятор» чи іншої установи де підозрюваний перебуває під вартою.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена особа ДУ «Київський слідчий ізолятор» чи іншої установи, де підозрюваний перебуває під вартою, негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається таким до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4