Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/351/26
Провадження №: 1-кп/332/272/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі- ОСОБА_2

за участю:

прокурора- ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя в режимі відеоконференції кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000165 від 09.03.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чернівці, який має вищу освіту, розлученого, який має двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця за мобілізацією, який проходив військову службу на посаді командира бойової машини - командира 3-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 6-ї механізованої роти 2-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «сержант», який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що згідно з наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21 квітня 2022 року № 8 та від 12 червня 2022 року №66, яким внесено зміни до попереднього наказу, сержанта військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 призначено на посаду сержанта резерву 46-ї запасної роти, зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення. В подальшому сержанта ОСОБА_4 наказом командира військової частини НОМЕР_1 призначено на посаду командира бойової машини - командира 3-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 6-ї механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався і діє на теперішній час.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, сержант ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, продовжуючи свою злочинну діяльність, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 14 листопада 2022 року сержант ОСОБА_4 вибув у відпустку строком до 27 листопада 2022 року та з дозволу командування залишив місце несення військової служби - місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 .

27 листопада 2022 року, сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з метою ухилення від військової служби, не з`явився з відпустки до місця тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 , після чого свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв, тим самим незаконно перебував за межами військової частини до 14 липня 2025 року.

14 липня 2025 року сержант ОСОБА_4 був поновлений на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 на посаді сержанта резерву взводу резерву сержантського складу роти резерву, після чого наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 11 серпня 2025 року №110-РС звільнений з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Дії ОСОБА_4 , кваліфіковані за ч. 4, ст. 408 КК України за ознаками дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану (в редакції Закону України №2690-ІХ від 06.11.2022).

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 заявив клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 , вину за вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 408 КК України визнав повністю, підтримав заявлене захисником клопотання, просив його звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку з продовженням проходження військової служби.

Прокурор, не заперечував проти задоволення клопотання захисника та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284КПК України.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження,приходить до переконання, що клопотання захисника про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, підлягає задоволенню із наступних підстав.

07 вересня 2024 року набув чинності Закон України від 20 серпня 2024 року № 3902-IX«Про внесення змін до Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення кримінальної відповідальності за злочини проти встановленого порядку несення або проходження військової служби під час дії воєнного стану».

Указаним Законом, крім іншого, ст. 401 КК України доповнено ч. 5 такого змісту: особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Також цим Законом внесено зміни до КПК, зокрема: абз. 2 ч. 2 ст. 286 та абз. 2 ч. 3 ст. 288 КПК, відповідно до яких у разі наявності підстав для звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 401 КК прокурор або суд повинен також отримати письмову згоду командира (начальника) військової частини про можливість продовження проходження військової служби таким підозрюваним або обвинуваченим, а в разі закриття судом кримінального провадження та звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 401 КК, суд своєю ухвалою зобов`язує після набрання такою ухвалою законної сили невідкладно поновити звільнену особу на військовій службі та звільнену особу не пізніше 72 годин зобов`язує прибути до відповідної військової частини або місця служби для продовження проходження військової служби.

З наведеного вбачається, що ч. 5 ст. 401 КК передбачає як матеріальні умови звільнення особи від кримінальної відповідальності, так і процедурний порядок реалізації такого звільнення. Зокрема, питання щодо застосування цієї норми перебуває у взаємозв`язку з абз. 2 ч. 3 ст. 288 КПК, який регламентує порядок закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Отже, умови та процедура, визначені зазначеними нормами, у сукупності утворюють механізм звільнення військовослужбовця від кримінальної відповідальності.

Однією з умов застосування ч. 5 ст. 401 КК є добровільне звернення особи з клопотанням до слідчого, прокурора або суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини чи до місця служби для продовження проходження військової служби.

Отже, із зазначеної умови вбачається, що законодавець пов`язує можливість звільнення від кримінальної відповідальності з наявністю добровільного волевиявлення особи на продовження військової служби, що свідчить про її готовність виконувати військовий обов`язок і виправити наслідки попередньої протиправної поведінки.

У цій справі відповідне письмове клопотання ОСОБА_4 про звернення до слідчого, прокурора або суду з наміром повернутися до військової частини чи до місця служби для продовження проходження військової служби відсутнє.

Однак суд виходить з установлених судом обставин цієї справи, відповідно до яких ОСОБА_4 , після нез`явлення на службу після відпустки, добровільно повернувся до місця тимчасової дислокації військової частини, був зарахований наказом командира на всі види забезпечення та продовжував проходити військову службу до настання обставин, які унеможливили її подальше проходження.

Таким чином, дії ОСОБА_4 свідчать про реалізацію ним наміру добровільно повернутися на військову службу шляхом продовження її проходження, що за правовою природою відповідає змісту вимоги про добровільне звернення, передбаченої ч. 5 ст. 401 КК.

Отже, суд дійшов висновку, що вимога про добровільність звернення особи з клопотанням у цій справі вважається виконаною, оскільки волевиявлення ОСОБА_4 було реалізоване через його фактичне добровільне повернення до служби та подальше її проходження.

Також ще однією умовою для застосування ч. 5 ст. 401 КК є наявність письмової згоди командира військової частини на продовження проходження такою особою військової служби.

Однак ні вказана стаття, ні статті 286 та 287 КПК не містять вимог щодо конкретної форми письмової згоди командира на продовження проходження особою військової служби (лист, наказ чи розпорядження).

Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_4 після добровільного повернення до місця тимчасової дислокації військової частини наказом командира № 217 від 30.07.2025 був зарахований на всі види забезпечення, суд вважає, що цей наказ є належним письмовим підтвердженням згоди командира на проходження військової служби. Після зарахування за наказом командира, ОСОБА_4 проходив військову службу в період з 14.07.2025 до 11.08.2025 року. Однак 08 грудня 2023 року він був звільнений із військової служби наказом командира № 110-РС на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За приписами ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що встановлені судом умови - добровільне повернення ОСОБА_4 до військової частини і продовження проходження ним військової служби та наявність письмової згоди командира у вигляді наказу № 217 від 30.07.2025, з урахуванням того, що ОСОБА_4 уперше під час воєнного стану притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, - дають підстави для його звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України.

Потерпілі, процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ч. 5 ст. 401 КК України, ст. ст. 284,285,288 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Звільнити ОСОБА_4 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 401 КК України для продовження проходження військової служби.

Кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000165 від 09.03.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 408 КК України - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1