Справа № 307/2291/17
Провадження № 1-кп/307/282/24
ТЯЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Закарпатської області
В И Р О К

іменем України

06 травня 2026 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , з сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , з сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Тячів матеріали кримінального провадження № 0001869 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, із повною загальною середньою освітою, одруженого, не працює, в силу ст. 89 КК України судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, 18 грудня 2016 року, близько 15 год., перебуваючи на своїй земельній ділянці в урочищі "Потік", в с. Грушово Тячівського району Закарпатської області, побачивши біля лісу на дорозі автомобіль марки ВАЗ 2121, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , підійшов до зазначеного автомобіля та почав погрожувати вбивством ОСОБА_4 , який знімав прорізане переднє ліве колесо. Після цього ОСОБА_5 взяв із землі хрестоподібний гайковий ключ та продовжив погрожувати цим ключем ОСОБА_4 , внаслідок чого останній почав втікати. Однак, ОСОБА_5 наздогнав ОСОБА_4 та тримаючи в правій руці хрестоподібний гайковий ключ, умисно наніс останньому один удар по голові в область правого ока, від якого ОСОБА_4 впав обличчям на землю та прикрив затилок своєї голови руками, а ОСОБА_5 , продовжуючи свої протиправні дії, діючи умисно, наніс ще один удар тим же гайковим ключом в область голови ОСОБА_4 , внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, переломів кісток лицевого черепу в області внутрішньої та передньої стінки правої гайморової пазухи, передньої та верхньої стінки правої фронтальної пазухи з переходом на решітчасту кістку з пошкодженням решітчастої пластинки, струсу головного мозку, масивної гематоми правої половини обличчя з субкон`юктивальним крововиливом та забою м`яких тканин правої кисті, які згідно висновку експерта № 58 від 16 лютого 2017 року відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як являються небезпечними для життя в момент їх спричинення.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК України, а саме в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та показав, що жодних тілесних ушкоджень потерпілому він не наносив, оскільки 18 грудня 2016 року, зранку, приблизно о 09 годині, він разом з ОСОБА_7 поїхав в урочище Драгобрат, де мав зустрітися зі своїми знайомими з м. Яремче. По дорозі, через сильний снігопад, вони були змушені зупинися на АЗС у с-щі Ясіня. Знайомі з с-ща Яремче, через снігопад, до нього не приїхали. Додому він повернувся ввечері, коли було темно. Вважає, що потерпілий написав на нього заяву в поліцію через те, що він не підтримував його на виборах. З цих підстав цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до себе про відшкодування майнової шкоди в сумі 8 500 грн. 00 коп. та моральної шкоди в сумі 300 000 грн. 00 коп., завданої вчиненням кримінального правопорушення, всього на суму 308 500 грн. 00 коп., не визнає.

Статтею 8 Конституції України гарантовано, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Положення статтей 62 та 129 Конституції України, ст. 17 КПК України визначають, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Основними засадами судочинства є, зокрема: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру та спеціальної конфіскації.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

За правилами ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Керуючись наведеними правовими нормами суд встановив наступне.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, прийшов висновку, що в судовому засіданні не встановлено достатніх належних та допустимих доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 перед судом "поза розумним сумнівом" і вичерпані можливості їх отримання.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення сторона обвинувачення посилається на:

покази потерпілого ОСОБА_4 , який в судовому засіданні показав, що 18 грудня 2016 року він приїхав в урочище "Потік", що у с. Грушово, на полювання, і залишив свій автомобіль марки "ВАЗ 2121" біля лісу, неподалік вівчарника, що належить ОСОБА_5 . Приблизно о 15 годині він повернувся до автомобіля, і побачив, що з лівого боку спущені колеса. Оскільки в автомобілі було лише одне запасне колесо, він зателефонував ОСОБА_8 і попросив привезти ще одне колесо. Витягнувши домкрат та хрестоподібний гайковий ключ, він хотів поміняти пошкоджене колесо, і позаду себе побачив ОСОБА_5 . Між ними виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_5 взяв в руки хрестоподібний гайковий ключ, який лежав на землі, і наніс йому удар в область ока та по голові. Коли йому наносили удар по голові, він підставив руку. Після цього, ОСОБА_5 втік, а він втратив свідомість. До свідомості його привели ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які привізши запасне колесо, знайшли його біля автомобіля та відвезли додому, звідки він викликав поліцію. В лікарню його повезла донька. Також, на уточнююче запитання суду відповів, що гайковий ключ, яким йому нанесли тілесні ушкодженні, він особисто працівникам поліції не видавав, і йому не відомо, хто саме його видав працівникам поліції. Думає, що даний ключ поліції хтось видав із свідків. Заявлений цивільний позов до обвинуваченого підтримує в повному обсязі.

покази свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні показав, що 18 грудня 2016 року він домовився з потерпілим піти на полювання в урочище "Потік", що у с. Грушово. Вони повинні були зустрітися на полюванні, і зайти в дане урочище з різних населених пунктів. Однак, через погану погоду він поїхав додому, і вони так і не зустрілися. Після обіду, приблизно о 15 год., цього ж дня, коли він уже знаходився дома, до нього зателефонував ОСОБА_4 і розповів, що йому порізали колеса та попросив знайти і привезти запасне колесо для його автомобіля. Він зателефонував ОСОБА_9 та попросив знайти колеса. Після цього, він та ОСОБА_9 поїхали до вівчарника, в урочище "Потік", де побачили автомобіль марки "Нива", позаду якого лежав ОСОБА_4 , який був у крові. Вони привели його до свідомості, і ОСОБА_4 розповів, що його вдарив ключем ОСОБА_5 . В цей час за ним, із-за хліва, хтось дивився. Він думає, що це був ОСОБА_5 . Вони поміняли колесо в автомобілі за допомогою свого гайкового ключа, і після цього, неподалік, знайшли хрестоподібний гайковий ключ, що належав ОСОБА_4 . Після цього, вони поклали ОСОБА_4 в автомобіль, подзвонили в поліцію, і повезли його в лікарню.

оглянутим в судовому засіданні відеозаписом показів свідка ОСОБА_9 , які були надані ним в судовому засіданні 04 вересня 2018 року, при розгляді даного кримінального провадження, під головуванням судді ОСОБА_10 , з якого відомо, що 18 грудня 2016 року, ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_8 та попросив привезти колеса в урочище "Потік", у с. Грушово. Він поїхав додому до ОСОБА_8 , і вони разом поїхали на вказане потерпілим місце. По слідах знайшли автомобіль ОСОБА_4 та його лежачого на спині у снігу. На голові була рана і багато слідів крові. Вони допомогли потерпілому прийти до свідомості, і він розповів їм, що його побив ОСОБА_5 . Після цього, він знайшов ключ, вони замінили колеса і поїхали додому. Від автомобіля до вівчарника 50-70 метрів. Ключ знайшов у кущах. Він замінив два колеса, пошкоджені поклав в транспортний засіб потерпілого. На місці були сліди низу взуття людини, які вели до вівчарника. Потерпілого відвезли додому, звідки його донька поїхала з ним до лікарні. ОСОБА_4 жалівся на болі в області голови та руки. Він бачив як ОСОБА_5 стояв за вівчарником.

покази експерта ОСОБА_11 , з яких відомо, що він працює на посаді лікаря рентгенолога та завідувача кафедри радіології та радіаційної медицини Івано-Франківського національного медичного університету. Його було залучено до проведення комісійної експертизи, по якій складено висновок № 28 від 30 грудня 2025 року, який ним підписано. Його завданням був опис і аналіз методів обстеження, в тому числі і СКТ. Він особисто переглядав диск СКТ. При відкритті даного диску програма автоматично ідентифікує особу, якої стосується даний диск. Зазначив, що решітчаста кістка складається з дірчастої пластинки (lamina cribrosa), решітчастого лабіринту (labyrinthus ethmoidalis) та перпендикулярної пластинки (lamina perpendicularis). У дослідній частині висновку зазначено, що у ОСОБА_4 зафіксовано наступні тілесні ушкодження: в тому числі перелом передньої стінки лобної пазухи зправа, перелом кісток рештічастого лабіринту (лицевої частини) та lamina cribrosa з паталогічним рідинним вмістом. В підсумках даної експертизи зазначено, що у ОСОБА_4 зафіксовано такі тілесні ушкодження: в тому числі, закрита черепно-мозково-лицева травма з переломом кісток лицевого черепа без поширення на основу черепа: перелом передньої стінки правої лобної (фронтальної) пазухи з переходом на верхню стінку очниці та решітчасту кістку (частину, яка відноситься до лицевого черепа). Однак, дірчаста пластинка (lamina cribrosa), що зазначена в дослідницькій частині висновку, входить в склад решітчастої кістки, про яку зазначено у підсумках висновку експертизи. Зазначив, що у потерпілого ОСОБА_4 не виявлено пошкодження головного мозку та не було змін в тканині головного мозку. На його думку, перелом пластини lamina cribroza відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. При цьому зазначив, що він не виставляє ступінь тілесних ушкоджень, оскільки це прерогатива судово-медичних експертів, яким він не є.

витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань№ 0001869 від 19 грудня 2016 року, з якого відомо, що надійшла заява від ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_3 , про те, що 18 грудня 2016 року, близько 15 год. 30 хв., в с. Грушово, йому наніс тілесні ушкодження ОСОБА_12 . Правова кваліфікація ч.1 ст.125 КК України.

рапорт працівника поліції від 18 грудня 2016 року, з якого відомо. що 18 грудня 2016 року, о 16 год. 00 хв., до чергової частини Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби "102" з УІПК про те, що до них поступило повідомлення від ОСОБА_13 , жителя АДРЕСА_3 , повідомив про те, що ОСОБА_5 наніс йому тілесні ушкодження та пошкодив колеса на його автомобілі "Нива".

протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 18 грудня 2016 року, з якого відомо, що ОСОБА_4 повідомив, що 18 грудня 2016 року, близько 15 год 30 хв., в урочищі "Потік", у с. Грушово, ОСОБА_5 почав наносити йому тілесні ушкодження хрестоподібним ключем в область голови та руки.

довідку № 1639, видану 30 грудня 2016 року Тячівським районним відділенням судово-медичної експертизи, з якої відомо, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судово-медичний огляд в Тячівській районній судмедекспертизі на проходив з 18 грудня 2016 року по теперішній час.

висновок експерта № 58 від 16 лютого 2017 року, з якого відомо, що у ОСОБА_4 мають місце тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, переломів кісток лицевого черепу в області внутрішньої та передньої стінки правої гайморової пазухи, передньої та верхньої стінки правої фронтальної пазухи з переходом на решітчасту кістку з пошкодженням решітчастої пластинки, струсу головного мозку, масивної гематоми правої половини обличчя з субкон`юктивальним крововиливом та забою м`яких тканин правої кисті. Вказані тілесні ушкодження спричинені тупими твердими предметами, можливо при локальних ударах металевим гайковим ключем. Строку події 18 грудня 2016 року відповідають. Вказані тілесні ушкодження відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як являються небезпечними для життя потерпілого в момент їх спричинення. Також, з цього висновку експерта відомо, що в зв`язку з суттєвим розходженням діагнозу, виставленим лікарем нейрохірургом ОСОБА_14 та клінічним діагнозом в Тячівській РЛ №1, необхідна консультація завідуючого рентгендіагностичного відділенні ОСОБА_15 , для чого освідчуваний направлений в ЦМКЛ м. Ужгород.

протокол огляду предмета від 07 березня 2017 року, з фототаблицею до нього, з якого відомо, що об`єктом огляду є металевий ключ хрестоподібного вигляду. Ключ виготовлений з металу та має корозію. Довжина ключа становить 34 на 35,5 см.

постанову про відібрання експериментальних взірців для проведення експертизи від 07 березня 2017 року, з якої відомо, що прокурором вирішено відібрати у ОСОБА_4 зразки букального епітелію (слини), для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Із цієї ж постанови відомо, що в ході допиту потерпілий ОСОБА_4 надав ключ, яким йому було спричинено тілесні ушкодження. Даний ключ упаковано в номерний пакет експертної служби МВС України № 3130995.

висновок експерта № 10/249 від 10 травня 2017 року, з якого відомо, що у змивах з поверхонь наданого на дослідження металевого гайкового ключа (об`єкти №№ 1-4) виявлено поодинокі клітини з ядрами, крові не виявлено. Генетичні ознаки клітин у змивах з поверхонь гайкового ключа (об`єкти №№ 1-4) не встановлено. Генетичні ознаки наданого на дослідження зразка букального епітелію ОСОБА_4 (об`єкт № 5) встановлено та наведено в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, додаток 1). Питання походження виявлених на гайковому ключі клітин (об`єкти №№ 1-4) не вирішували, оскільки їх генетичні ознаки не встановлені. Також, із даного висновку експерта відомо, що для проведення експертизи надано металевий гайковий ключ, який герметично закритий у пакеті експертної служби МВС України № 3130995. Біологічні зразки від ОСОБА_5 , який може бути причетний до скоєння злочину, не відібрано у зв`язку із його відсутністю за місцем проживання.

постанову про визнання речовим доказом від 27 травня 2017 року, з якої відомо, що в ході допиту потерпілий ОСОБА_4 надав ключ, яким йому було спричинено тілесні ушкодження. Даний ключ упаковано в номерний пакет експертної служби МВС України № 3130995 та визнано речовим доказом.

протокол проведення слідчого експерименту від 08 серпня 2017 року, з фототаблицею до нього, з якого відомо, що ОСОБА_4 показав, де саме 18 грудня 2016 року, в урочищі "Потік", у с. Грушово, знаходився його автомобіль ВАЗ 2121, які саме колеса у ньому були порізані, в якому положенні він знаходився, коли замінював переднє колесо, де поставив хрестоподібний гайковий ключ та як йому ОСОБА_5 наніс даним ключом тілесні ушкодження.

повторний висновок експерта № 6 від 19 листопада 2020 року, з якого відомо, що з врахуванням даних, викладених у висновку експерта № 58, з врахуванням даних консультації рентгенолога Ужгородської ЦМКЛ, у ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження у вигляді рубця тильної поверхні правої кисті в П-у міжфаланговому проміжку. Згідно висновку експерта № 58 від 16 лютого 2017 року Тячівського районного відділення СМЕ при зовнішньому обстеженні у нього було виявлено тілесне ушкодження у вигляді рубця тильної поверхні правої кисті. Клінічно в травматологічному відділенні Тячівської РЛ, де знаходився на стаціонарному лікування з 18 грудня 2016 року по 10 січня 2017 року у нього встановлено діагноз: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Перелом передньої та бічної стінок правої гайморової пазухи з наявністю патологічного рідинного вмісту. Перелом передньої стінки лобної пазухи справа, перелом кісток клітин решіткового лабіринту та lamina cribroza з патологічним рідинним вмістом. Перелом кісток носа без зміщення уламків, що підтверджується даними СКТ № 14173 від 19 грудня 2016 року, а також даними додаткового опису СКТ № 14173 зав. відділенням рентгенології УЦМКЛ. Масивного забою-гематоми правої половини обличчя з субкон`юктивальним крововиливом. Забій м`яких тканин правої кисті. Вище вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії обмеженої травмуючої поверхні твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення чим може являтися металевий гайковий ключ. По давності виникнення з урахуванням звернення за медичною допомогою вказані тілесні ушкодження можуть вкладатися в дату події, що мала місце 18 грудня 2016 року. Тілесні ушкодження у вигляді рубця тильної поверхні правої кисті відносяться до легких тілесних ушкоджень згідно п. 2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року. Тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ струсу головного мозку. Перелом передньої та бічної стінки правої гайморової пазухи з наявністю патологічного рідинного вмісту. Перелом передньої стінки лобної пазухи справа, перелом кісток клітин решіткового лабіринту та lamina cribroza з патологічним рідинним вмістом. Перелом кісток носа без зміщення уламків відноситься до тяжких тілесних ушкоджень згідно п. 2.1.3.б "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року. Встановлений діагноз лікарем нейрохірургом ОСОБА_14 , завідуючим рентгенологічним відділенням ЦМКЛ м. Ужгород ОСОБА_15 підтверджений даним СКТ № 14173 від 19 грудня 2016 року. В Тячівській РЛ діагноз встановлений не в повній мірі, а саме, не враховані дані перелому кісток основи черепа. А це в свою чергу суттєво впливало на визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Сторона захисту на спростування винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення посилається на:

оглянутий в судовому засіданні відеозапис показів свідка ОСОБА_7 , які були надані ним в судовому засіданні 21 листопада 2019 року, при розгляді даного кримінального провадження, під головуванням судді ОСОБА_10 , з якого відомо, що 18 грудня 2016 року, зранку, на своєму автомобілі, він разом з ОСОБА_5 , якого забрав з с. Грушово, поїхали на Драгобрат, де мали зустрітися зі своїми знайомими. У с-щі Ясіня, вони заїхали на АЗС, зайшли в кафе та очікували на дзвінок знайомого, з яким мали зустрітися. В даному кафе ОСОБА_5 зустрів свого друга, і вони перебували в даному кафе до вечора. Додому виїхали, коли було вже темно.

архів метеоданих Метеопост, з якого відомо, що 18 грудня 2016 року в м. Рахів та м. Хуст, протягом доби, температура повітря складала від 3,6 до 5,6 градусів за Цельсієм.

висновок комісійної судово-медичної експертизи № 28 від 30 грудня 2025 року, з якого відомо, що на підставі даних матеріалів кримінального провадження № 307/2291/17 та медичних документів на ім`я ОСОБА_4 , 1962 року народження, комісія експертів прийшла до таких підсумків:

1. 2. Згідно наданого на експертизу дублікату медичної карти стаціонарного хворого № 12984 та СКТ № 14173, станом на 18-19 грудня 2016 року у ОСОБА_4 документально зафіксовані такі тілесні ушкодження:

- закрита черепно-мозково-лицева травма з переломом кісток лицевого черепа без поширення на основу черепа: перелом передньої стінки правої лобної (фронтальної) пазухи з переходом на верхню стінку очниці та решітчасту кістку (частину, яка відноситься до лицевого черепа); переломом передньої та латеральної стінок правої гайморової пазухи; переломом кісток носа (без зміщення уламків), струсом головного мозку (клінічно; за даними СКТ патологічних вогнищ у речовині мозку не виявлено), набряком правої половини обличчя та повік правого ока; навколоочною гематомою, підшкірною емфіземою м`яких тканин правої половини обличчя, яка, згідно до п.п. 2.2.1. "а", "в" Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, належить до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки не є небезпечними для життя в момент спричинення, але веде до тривалого розладу здоров`я;

- рана тильної поверхні правої кисті, про що свідчить наявність рубця в цій ділянці, яка, згідно п. 2.3.1 "а" Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

3. Вирішення питання за яких обставин утворились тілесні ушкодження у ОСОБА_4 не входить в компетенцію судово-медичних експертів, а підлягає вирішенню органами слідства та дізнання.

4. У наданому на експертизу дублікаті історії хвороби №12984 за 18-19.12.2016 року не описано жодних специфічних клінічних ознак переохолодження (зниження температури тіла, тремор, порушення свідомості, характерні зміни пульсу, дихання тощо); не вказано діагнозу "переохолодження", "гіпотермія" або подібного; не зазначено жодних спеціальних лікувальних заходів, спрямованих саме на корекцію переохолодження (активне чи пасивне зігрівання, інфузійна терапія з цією метою тощо).

5. Лікування, вказане у дублікаті медичної карти стаціонарного хворого № 12984, відповідало об`єктивному стану ОСОБА_4 .

6. Враховуючи характер тілесних ушкоджень у гр-на ОСОБА_4 (згідно наданих на експертизу медичних документів), за виключенням рани в ділянці тильної поверхні правої кисті (про що свідчить наявність рубця), та даних, викладених в слідчому експерименті, не виключається можливість утворення їх при нанесенні ударів тупим твердим предметом з обмеженою діючою поверхнею, яким міг бути як гайковий ключ, так і інші предмети зі схожими характеристиками, в ділянку обличчя справа.

Однак, вищезазначені докази, зібрані органом досудового розслідування, на які посилається сторона обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому кримінальному правопорушенні не доводять його вини.

Частина перша ст.121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, каліцтво статевих органів, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя.

Об`єктивну сторону даного кримінального правопорушення утворюють: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і 3) причинний зв`язок між зазначеними діянням і наслідками.

Із показів обвинуваченого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_7 відомо, що вони, разом, 18 грудня 2016 року, з ранку до вечора, перебували в с-щі Ясіня Рахівського району Закарпатської області, і відповідно, ОСОБА_5 не міг перебувати, цього ж дня, близько 15 год., в урочищі "Потік", що в с. Грушово Тячівського району Закарпатської області.

Прокурор не спростував твердження сторони захисту та свідка ОСОБА_7 про те, що обвинувачений та свідок ОСОБА_7 18 грудня 2016 року, з ранку до вечора, перебували в с-щі Ясіня Рахівського району Закарпатської області.

Також, суду не подано жодних доказів, що сторона обвинувачення взагалі вчиняла будь-які слідчі (розшукові) чи інші процесуальні дії з метою перевірки чи для спростування показів обвинуваченого та свідка ОСОБА_7 .

Огляд місця події це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду №518/203/17 від 05.09.2019).

Однак, у даному кримінальному провадженні сторона обвинувачення, після отримання інформації про вчинення кримінального правопорушення, не провела огляд місця події, внаслідок чого залишилося не встановленим та не зафіксованим в процесуальному документі місце події, з якого не вилучалося жодних доказів (в тому числі і слідів людини, автомобіля, пошкоджених коліс), не зафіксовано обставини, на які посилається обвинувачений, потерпілий та свідки.

Сторона обвинувачення, потерпілий та свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 посилаються на те, що 18 грудня 2016 року, в в урочищі "Потік", що у с. Грушово, в автомобілі марки ВАЗ 2121, що належить потерпілому ОСОБА_4 , з лівої сторони, було пошкоджено два колеса, заміна яких була здійснена свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Однак, стороною обвинувачення не подано суду жодних доказів, які б підтверджували факт пошкодження даних коліс та факт їх заміни в автомобілі ВАЗ 2121 (протокол огляду даних коліс, протокол їх вилучення, інше).

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали, що 18 грудня 2016 року, приїхавши в урочище "Потік", що у с. Грушово, вони побачили автомобіль потерпілого та самого потерпілого. За допомогою свого ключа вони поміняли в автомобілі два колеса, і після цього, знайшли неподалік, в кущах, гайковий ключ, що нібито належав ОСОБА_4 .

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 , на уточнююче запитання, ствердно відповів, що він особисто не видавав працівникам поліції ключ, яким йому нанесли тілесні ушкодження, і йому не відомо, хто саме надав даний ключ працівникам поліції.

Однак, із досліджених судом доказів, що подані стороною обвинувачення, перша згадка про гайковий ключ міститься у постанові про відібрання експериментальних взірців для проведення експертизи від 07 березня 2017 року, з якої відомо, що в ході допиту потерпілий ОСОБА_4 надав ключ, яким йому було спричинено тілесні ушкодження, та висновку експерта № 10/249 від 10 травня 2017 року, з якого відомо, що для проведення експертизи надано металевий гайковий ключ.

При цьому, суду не надано доказів, яким саме процесуальним документом і коли відбулося процесуальне оформлення передачі даного гайкового ключа від потерпілого до сторони обвинувачення, оскільки він був визнаний речовим доказом лише 27 травня 2017 року, тобто, після проведення експертиз № 58 від 16 лютого 2017 року та № 10/249 від 10 травня 2017 року.

Суд критично оцінює позицію сторони обвинувачення та потерпілого про те, що саме даним гайковим хрестоподібним ключем йому були спричинені тілесні ушкодження, оскільки незважаючи на те, що за допомогою даного ключа потерпілий нібито намагався поміняти колесо в автомобілі та нібито ним отримав тілесні ушкодження, на даному ключі, згідно висновку № 10/249 від 10 травня 2017 року, не встановлено генетичних ознак клітин потерпілого.

Крім цього, оскільки потерпілий вказаний хрестоподібний гайковий ключ працівникам поліції не видавав, суд вважає, що походження даного ключа в органі досудового розслідування не встановлено, як і не встановлено, що саме даним ключом ОСОБА_4 були нанесені тілесні ушкодження.

Також, у висновку експерта № 10/249 від 10 травня 2017 року зазначено, що біологічні зразки від ОСОБА_5 , який може бути причетний до скоєння злочину, не відібрано у зв`язку із його відсутністю за місцем проживання.

Згідно ч.3 ст.245 КПК України, відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160 - 166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Однак, сторона обвинувачення не скористалася своїм правом, передбаченим ч.3 ст.245 КПК України, для отримання біологічних зразків від обвинуваченого ОСОБА_5 , з метою підтвердження чи спростування наявності його біологічних зразків на наданому для дослідження гайковому ключі.

Свідок ОСОБА_8 , на покази якого, для підтвердження вини обвинуваченого, посилається сторона обвинувачення, в судовому засіданні показав, що він та ОСОБА_9 поїхали до вівчарника, в урочище "Потік", де побачили автомобіль марки "Нива", позаду якого лежав ОСОБА_4 , який був у крові. Вони привели його до свідомості, і ОСОБА_4 розповів, що його вдарив ключем ОСОБА_5 . В цей час за ним, із-за хліва, хтось дивився. Він думає, що це був ОСОБА_5 . Вони поміняли колесо в автомобілі за допомогою свого гайкового ключа, і після цього, неподалік, знайшли хрестоподібний гайковий ключ, що належав ОСОБА_4 . Після цього вони поклали ОСОБА_4 в автомобіль, подзвонили в поліцію, і повезли його в лікарню.

Тобто, свідок ОСОБА_8 не бачив, хто саме наносив тілесні ушкодження потерпілому, і лише припускає, що за ним, із-за хліва, дивився ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_9 , в судовому засіданні 04 вересня 2018 року, при розгляді даного кримінального провадження, під головуванням судді ОСОБА_10 , показав, що ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_8 та попросив привезти колеса в урочище "Потік", у с. Грушово. Він поїхав додому до ОСОБА_8 , і вони разом поїхали на вказане потерпілим місце. По слідах знайшли автомобіль ОСОБА_4 та його лежачого на спині у снігу. На голові була рана і багато слідів крові. Вони допомогли потерпілому прийти до свідомості, і він розповів їм, що його побив ОСОБА_5 . Після цього, він знайшов ключ, вони замінили колеса і поїхали додому. Від автомобіля до вівчарника 50-70 метрів. Ключ знайшов у кущах. Він замінив два колеса, пошкоджені поклав в транспортний засіб потерпілого. На місці були сліди низу взуття людини, які вели до вівчарника. Потерпілого відвезли додому, звідки його донька поїхала з ним до лікарні. ОСОБА_4 жалівся на болі в області голови та руки. Він бачив як ОСОБА_5 стояв за вівчарником.

Тобто, свідок ОСОБА_9 не бачив, хто саме наносив тілесні ушкодження потерпілому.

Крім цього, свідок ОСОБА_9 дав покази, які суперечать показам свідка ОСОБА_8 та потерпілого в частині того, хто саме віз потерпілого ОСОБА_4 у лікарню (свідок ОСОБА_8 зазначає, що потерпілого у лікарню віз він разом з ОСОБА_9 , а останній зазначає, що вони потерпілого завезли додому, звідки його донька поїхала з ним в лікарню).

Отже, покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не можуть бути доказом того, що саме ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 58 від 16 лютого 2017 року у ОСОБА_4 мають місце тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, переломів кісток лицевого черепу в область внутрішньої та передньої стінки правої гайморової пазухи, передньої та верхньої стінки правої фронтальної пазухи з переходом на решітчасту кістку з пошкодженням решітчастої пластинки, струсу головного мозку, масивної гематоми правої половини обличчя з субкон`юктивальним крововиливом та забою м`яких тканин правої кисті. Вказані тілесні ушкодження спричинені тупими твердими предметами, можливо при локальних ударах металевим гайковим ключем. Строку події 18 грудня 2016 року відповідають. Вказані тілесні ушкодження відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як являються небезпечними для життя потерпілого в момент їх спричинення. Також, з цього висновку експерта відомо, що в зв`язку з суттєвим розходженням діагнозу, виставленим лікарем нейрохірургом ОСОБА_14 та клінічним діагнозом в Тячівській РЛ №1, необхідна консультація завідуючого рентгендіагностичного відділенні ОСОБА_15 , для чого освідчуваний направлений в ЦМКЛ м. Ужгород.

Відповідно до ч.4 ст.69 КПК України, експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи. Експерт може відмовитися від давання висновку, якщо поданих йому матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов`язків. Заява про відмову має бути вмотивованою.

Згідно п.2.8.-2.10. Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року (надалі Інструкція), при проведенні експертизи судово-медичний експерт має право ознайомлюватись з матеріалами справи, що стосуються експертизи. Якщо наданих матеріалів недостатньо для вирішення поставлених перед експертом питань, він має право порушувати клопотання перед особою, яка призначила експертизу, про надання додаткових матеріалів та документів, які необхідні для її проведення. Експерт також має право просити особу, яка призначила експертизу, уточнити або пояснити питання, запропоновані йому для вирішення при виконанні експертизи. Якщо питання, що поставлені перед експертом, виходять за межі або не входять до його компетенції, він зобов`язаний відмовитися від відповідей на них. При неможливості дати відповіді на питання (частину питання), що поставлені, або неможливості виконати всю експертизу судово-медичний експерт мотивує свою відмову і в письмовому вигляді повідомляє про це особу, яка призначила експертизу. У разі виявлення при проведенні експертизи даних, що мають значення для справи, але щодо яких питань поставлено не було, судово-медичний експерт вправі повідомити про них особу, яка призначила експертизу, або вказати на них у своїх підсумках. При виконанні експертиз, в яких виникла необхідність вирішення спеціальних питань, що не входять до компетенції судово-медичного експерта, і потрібна консультація фахівця у відповідній галузі медицини або в разі потреби у проведенні огляду особи, яка піддається судово-медичній експертизі у лікаря-фахівця, що працює в іншому закладі охорони здоров`я, судово-медичний експерт за погодженням з особою, яка призначила експертизу, має право залучати цього фахівця для проведення всіх необхідних досліджень, для вирішення питань, поставлених перед експертизою.

Жодних доказів, що при проведенні експертизи № 58 від 16 лютого 2017 року експерт зверталася до особи, яка призначила експертизу, про надання додаткових матеріалів та документів, які необхідні для її проведення, суду не подано.

Також, суду не подано жодних доказів, що експерт погодила з особою, що призначила експертизу, необхідність консультації фахівця у відповідній галузі медицини, огляд особи, яка піддається судово-медичній експертизі у лікаря-фахівця, що працює в іншому закладі охорони здоров`я, залучення цього фахівця для проведення всіх необхідних досліджень, для вирішення питань, поставлених перед експертизою.

Оскільки, при проведенні судово-медичної експертизи № 58 від 16 лютого 2017 року експерт, всупереч вимогам ч.4 ст.69 КПК України та п.2.8.-2.10. Інструкції, за власною ініціативою збирала матеріали для проведення експертизи, а саме, направила потерпілого в ЦМКЛ м. Ужгород, для консультації завідуючого рентгендіагностичного відділенні ОСОБА_15 , суд визнає даний висновок експерта недопустими доказом.

Із висновку судово-медичного експерта № 6 від 19 листопада 2020 року відомо, що повторна експертиза проведена судово-медичним експертом ОСОБА_16 .

Тобто, дана повторна судово-медична експертиза проведена одним експертом.

Згідно п.п.2.4.2. п.2.4. Інструкції, участь кількох експертів є обов`язковою при проведенні повторних експертиз за матеріалами кримінальних та цивільних справ.

Оскільки, повторна судово-медична експертиза № 6 від 19 листопада 2020 року, всупереч вимогам п.п.2.4.2. п.2.4. Інструкції, проведена лише одним експертом, суд визнає даний висновок експерта недопустими доказом.

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 червня 2023 року у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 02 вересня 2024 року (надалі Ухвала) вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 червня 2023 року скасовано і призначено новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 .

Згідно ч.3 ст.415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

В даній ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 02 вересня 2024 року звернено увагу на те, що при наданні висновку судово-медичної експертизи № 58 від 16 лютого 2017 року експерт направила потерпілого без погодження зі слідчим до іншого лікаря для консультації, який і визначив у потерпілого ряд тілесних ушкоджень. Також, експерт вийшла за межі поставлених питань постановою слідчого, оскільки припустила, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження можливо були спричинені при локальних ударах металевим гайковим ключем, хоча такого питання перед нею слідчим не ставилось.

Також, в даній ухвалі зазначено, що повторна судово-медична експертиза № 6 від 19 листопада 2020 року проведена всупереч п. 2.4, 2.4.2. Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 за № 6, якими передбачено, що участь кількох експертів є обов`язковою при проведенні, зокрема, повторних експертиз за матеріалами кримінальних та цивільних справ.

Крім цього, в даній ухвалі суду зазначено, що: відсутність протоколу огляду місця події, не давали суду підстави стверджувати, що ОСОБА_4 на своєму автомобілі, а також свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували 18 грудня 2018 року в урочищі Потік в с. Грушово; залишилось не встановленим місце події, відповідно, з якого не вилучалося жодних доказів, не зафіксовано обставини, на які посилаються потерпілий та свідки, а також показання потерпілого в частині пошкодження шин на колесах автомобіля; відсутні будь-які підтвердження щодо факту здійснення телефонних дзвінків ОСОБА_4 свідкам ОСОБА_17 і ОСОБА_9 та достовірність цих показань з урахуванням показань вказаних свідків, які стверджували про відсутність мобільного зв`язку та про неможливість додзвонитись у відділення поліції; судом не дано оцінку тому, що на долученому до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу хрестоподібного гайкового ключа не виявлено біологічних слідів; судом не встановлено походження даного ключа, оскільки під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_4 показав, що цей ключ видала поліції його дружина, хоча з протоколу додаткового допиту потерпілого слідує, що ключ видав добровільно саме він; залишились не з`ясованими питання щодо наявності події, факту спричинення тілесних ушкоджень потерпілому саме обвинуваченим ОСОБА_5 , а також ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

На виконання вимог ч.3 ст.415 КПК України, суд запропонував стороні обвинувачення надати докази на підтвердження чи спростування обставин, що зазначені вище в ухвалі суду.

Однак, прокурор в судовому засіданні зазначив, що жодних інших доказів надати не може, жодних клопотань не заявляв.

Щодо клопотання потерпілого про визнання недопустими доказом висновку комісійної судово-медичної експертизи № 28 від 30 грудня 2025 року, слід зазначити наступне.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 квітня 2025 року в даному кримінальному провадженні призначено судово-медико-криміналістичну експертизу, проведення якої доручено експертам бюро судово-медичної експертизи Івано-Франківської області.

В судовому засіданні 02 квітня 2025 року потерпілий проти призначення даної комісійної експертизи заперечував та на пропозицію суду надати медичну документацію та диск СКТ для її проведення зазначив, що такі у нього відсутні.

Тобто, потерпілий пропозицію суду проігнорував, не надав жодної медичної документації для проведення комісійної експертизи та не сприяв проведенню такої.

Посилання потерпілого на те, що суд не зобов`язав його надати експертам медичну документацію судом не береться до уваги, оскільки, згідно вимог КПК України, в повноваження суду не входить зобов`язання сторін подавати докази.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року №6 затверджено Правила проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи.

Відтак, суд вважає, що порядок проведення такої експертизи регламентується відомчим наказом Міністерства охорони здоров`я України.

Так, відповідно до п. 21-26 зазначених Правил, кожен висновок повинен складатись з таких розділів: вступної частини, яка включає титульний лист і питання, поставлені на вирішення експертизи; протокольної частини, яка включає в себе обставини справи, необхідні відомості з матеріалів справи і попередньої медичної документації, дані попередніх експертиз, а також (за наявності) дані розтину ексгумованого трупа, лабораторних досліджень речових доказів, стаціонарних (амбулаторних) обстежень потерпілого тощо; підсумків. Титульний лист цього документа заповнюється на бланку затвердженого МОЗ України зразка у суворій відповідності з наявним текстом. Питання, поставлені на вирішення експертизи, викладаються в редакції особи, яка призначила експертизу. До обставин справи протокольної частини вносяться витяги з документа про призначення експертизи. Потім в протокольну частину вносяться дані матеріалів справи і медичної документації з обов`язковим зазначенням повної назви цих документів, а також інші, одержані в ході проведення експертизи, фактичні дані, які повинні бути наведені в тексті у вигляді цитат (виділені лапками) і містити відомості, необхідні для відповідей на поставлені на вирішення експертизи питання. Дозволяється окремі уривки із матеріалів справи наводити в редакції доповідача за обов`язкової умови, що це не змінить смислу документа, який викладається. При проведенні експертизи зі справи про притягнення медичних працівників до кримінальної відповідальності за "професійні правопорушення" в протокольній частині повинні бути детально викладені дані всіх наявних медичних документів. При цьому, залежно від характеру випадку, з історії хвороби обов`язково виписуються: стан хворого при його надходженні в стаціонар, записи щоденників, які фіксують його стан протягом всього періоду лікування, протоколи операцій, клінічні діагнози, схеми призначеної медикаментозної терапії, об`єм і кратність введення лікарських речовин, результати лабораторних досліджень, характер і обсяг реанімаційних заходів, дані протоколу патологоанатомічного розтину трупа з результатами гістологічного дослідження або дані первинної судово-медичної експертизи, результати клініко-анатомічних конференцій з рецензією медичної документації, а також висновки комісії відомчого розслідування. Підсумки у висновку експерта складаються відповідно до поставлених питань. Нумерація відповідей повинна точно збігатися з нумерацією питань документа про призначення експертизи. При цьому допускається поєднання близьких за змістом питань і зміни їх послідовності, не змінюючи формулювання самого запитання. При неможливості дати відповідь на будь-яке питання постанови (ухвали) причина цього обґрунтовується у підсумках.

Вказаний висновок комісійної судово-медичної експертизи, у відповідності до вищевказаних Правил, містить протокольну частину, яка включає всі необхідні документи, наявні у матеріалах кримінального провадження щодо стану потерпілого ОСОБА_4 , а також експертну оцінку результатів дослідження.

Крім того, у висновку експертизи наявні відповіді на всі питання, поставлені на вирішення експертів.

На переконання суду висновок комісійної судово-медичної експертизи № 28 від 30 грудня 2025 року складений відповідно до Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи від 17 січня 1995 року, а сам факт незгоди потерпілого із підсумками експертизи, не може бути підставою для визнання його недопустимим доказом.

Крім цього, суд не бере до уваги покази експерта ОСОБА_11 в частині того, що на його думку, перелом пластини lamina cribroza відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки він не є судово-медичним експертом, і визначення ступеню тілесних ушкоджень не входить в його компетенцію.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Згідно ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2011від 20.10.2011р. визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Оцінюючи докази, пред`явлені стороною обвинувачення, в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, заслухавши пояснення потерпілого та свідків, які були надані в суді та дослідивши запропоновані стороною обвинувачення докази, перевіривши доводи учасників процесу, вияснивши у них, чи усі докази вони подали для підтвердження своїх доводів, суд прийшов до переконання, що як під час досудового розслідування справи, так і під час судового розгляду не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України, вчинене ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір. Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення ухвалюється в тих випадках, коли факт кримінального правопорушення встановлено, але беззаперечно доведено, що обвинувачений його не вчинив і сторона обвинувачення вичерпала можливість надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли. Всі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого, тому в цьому випадку він визнається невинуватим з огляду на принцип презумпції невинуватості в доказовому плані - недоведеність вини означає доведеність невинуватості.

Аналіз досліджених доказів переконав суд у тому, що жоден з запропонованих стороною обвинувачення і перевірених у судовому засіданні належних та допустимих доказів як окремо, так і в сукупності з іншими доказами, не може бути покладений в безпосереднє підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Стороною обвинувачення не подано жодних доказів, що ОСОБА_5 18 грудня 2016 року, приблизно о 15 год., перебував в урочищі "Потік", в с. Грушово Тячівського району Закарпатської області, і наніс потерпілому ОСОБА_4 будь-яке тілесне ушкодження.

За таких обставин, доводи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_5 наніс потерпілому тілесні ушкодження, спростовуються показами обвинуваченого, свідка ОСОБА_7 , не підтверджуються жодними іншими доказами та не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки жодних інших доказів не було зібрано та запропоновано стороною обвинувачення, а докази, які були досліджені в судовому засіданні, не спростовують доводи обвинуваченого.

Сумнівний характер вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", який знайшов свій вияв як в положенні ст.17 КПК України, з якого випливає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має право бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а усі сумніви щодо доведеності вини такої особи тлумачаться на її користь, так і практиці Європейського суду з прав людини, зокрема рішенні від 21 липня 2011 року у справі "Коробов проти України", в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", проте така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" від 06.12.1998р. Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали свої справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no.146, p.33, & 77").

Суд звертає увагу на те, що позиція обвинуваченого про його невинуватість не була спростована, інших належних та допустимих доказів, які б вказували що він вчинив кримінальне правопорушення, що йому інкримінується, за викладених в обвинувальному акті обставинах стороною обвинувачення надано не було. Прокурор в судовому засіданні не заявляв клопотань про допит будь-яких інших свідків чи дослідження додаткових письмових матеріалів чи речей.

Також суд зазначає, що стороною обвинувачення не подано жодних доказів, що потерпілому ОСОБА_4 спричинено саме тяжкі тілесні ушкодження, оскільки суд визнав недопустими доказами висновок експерта № 58 від 16 лютого 2017 року та повторний висновок експерта № 6 від 19 листопада 2020 року.

Таким чином суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою проведення певних слідчих дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши надані стороною обвинувачення докази та давши їм належну оцінку, керуючись ст.94 КПК України, яка вимагає, щоб суд оцінював докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, в їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що в рамках даного кримінального провадження відносно обвинуваченого не здобуто жодних переконливих доказів, які б підтверджували пред`явлене йому обвинувачення, і оцінка яких була б позбавлена відповідних сумнівів щодо вчинення даних кримінальних правопорушень, а тому обвинувачений підлягають виправданню у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено ними.

Згідно з ст.100 КПК України речові докази: хрестоподібний гайковий ключ, що належить ОСОБА_4 та знаходиться на зберіганні в Тячівському РВП ГУНП в Закарпатській області, слід повернути ОСОБА_4 , зразки букального епітелію потерпілого та три камені, що знаходяться на зберіганні в Тячівському РВП ГУНП в Закарпатській області, слід знищити.

Судові витрати за проведення експертизи в сумі 4 763 грн. 16 коп., слід компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Згідно ч.3 ст.129 КПК України, цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, слід залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.85-86, 91-94, ст.ст. 368, 373 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і виправдати його у зв`язку з недоведеністю, що дане кримінальне правопорушення вчинено ним.

Речові докази: хрестоподібний гайковий ключ, що належить ОСОБА_4 та знаходиться на зберіганні в Тячівському РВП ГУНП в Закарпатській області, - повернути ОСОБА_4 , зразки букального епітелію потерпілого та три камені, що знаходяться на зберіганні в Тячівському РВП ГУНП в Закарпатській області, - знищити.

Судові витрати за проведення експертизи в сумі 4 763 грн. 16 коп. - компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, - залишити без розгляду.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд Закарпатської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1