Справа № 308/593/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,за участі представника власника майна ОСОБА_3 ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання представника власника майна ОСОБА_3 ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000492 від 20.11.2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

Представник власника майна ОСОБА_3 ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України, накладеного на підставі ухвали слідчого судді від 26.11.2025 року у справі №308/17428/25.

В обґрунтування клопотання заявник зазначає, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.11.2025 року по справі №308/17428/25 накладено арешт на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Transporter», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, яким на момент ДТП користувався ОСОБА_5 , та який фактично зареєстрований за ОСОБА_3 , згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , що переміщено з місця ДТП на майданчик для тимчасового утримання транспортних засобів Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, що знаходиться за адресою: м. Тячів, вул. Промислова, 6А, Тячівський район, Закарпатська область, із забороною відчуження, розпорядження та користування цим майном.

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Закарпатській області від 21.11.2025 прийнято рішення про визнання вказаного транспортного засобу речовим доказом у криміальному провадженні №0000492, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України .

Вказує, що Станом на день подання вказаного клопотання проведені всі необхідні слідчі дії та експертні дослідження. Відтак, вважає, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба. Арештований автомобіль зберігається на відкритій території, що негативно впливає на стан транспортного засобу. Крім того, вказаний вище транспортний засіб необхідний власнику для перевезення членів сім`ї та задоволення інших побутових потреб.

Оскільки позбавлення власника майна прав володіння та користування належним їй автомобілем надмірно обмежує її у можливості пересування та використання для особистих потреб, та тривале зберігання на відкритому майданчику може призвести до пошкодження автомобіля, та з урахуванням необхідності збереження даного транспортного засобу як речового доказу, вважає за доцільне відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України змінити спосіб арешту майна, а саме передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання та користування ОСОБА_3 без права відчуження.

Вважає, що заборона розпорядження вказаним транспортним засобом забезпечить збереження речового доказу та не завдасть надмірного обмеження прав власника майна.

Вважає, що таким чином, необхідність у подальшому утриманні транспортного засобу на спеціальному майданчику з метою забезпечення збереження доказової інформації відсутня, а подальша повна заборона користування ним не сприяє досягненню завдань кримінального провадження.

З огляду на вищевикладене, заявник вважає, що подальше застосування арешту в частині заборони користування транспортним засобом не відповідає завданням кримінального провадження та принципу розумності, а зміна способу арешту є обґрунтованою та співмірною процесуальною мірою, а відтак просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 26.11.2025 року на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Transporter», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору в частині заборони власнику автомобіля та уповноваженій особі користуватися автомобілем; транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Transporter», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору передати власнику ОСОБА_3 або уповноваженому представнику на відповідальне зберігання із забороною розпорядження ним (зняття з обліку, перереєстрація, відчуження).

Представник власника майна ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримала, з підстав викладених у ньому. Надала пояснення аналогічні викладеним в клопотанні. Зазначила, що на даний час відпала потреба у накладенні арешту на майно, оскільки транспортний засіб повністю оглянуто, зафіксовано його технічний стан та наявні пошкодження. Проведені всі необхідні слідчі дії та експертні дослідження.

Прокурор в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Слідчий суддя, заслухавши доводи представника власника майна ОСОБА_3 ОСОБА_4 , дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до наступного.

Як встановлено ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/17428/25 від 26.11.2025 року накладено арешт на майно, що вилучено 20.11.2025 під час огляду місця доржньо-транспортної події, а саме: автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Transporter», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, яким на момент ДТП користувався ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , та який фактично зареєстрований за ОСОБА_3 , мешканкою АДРЕСА_2 , згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , що переміщено з місця ДТП на майданчик для тимчасового утримання транспортних засобів Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, що знаходиться за адресою: м. Тячів, вул. Промислова, 6А, Тячівський район, Закарпатська область, із забороною відчуження, розпорядження та користування цим майном; жіночі черевики, чорного кольору у кількості 2 шт., що поміщено у спеціальний пакет «НПУ» WAR758249; мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi», модель «10С», зеленого кольору, що поміщено у спеціальний пакет «НПУ СУ» ВУМ2015504; шкарпетки білого кольору у кількості 2 шт., що поміщенні у паперовий конверт «НПУ»; сережка у кількості 1 шт., що поміщено у спеціальний пакет «НПУ СУ» ВУМ2015525.

Обґрунтованість зазначеного арешту судом не перевіряється.

Підставою накладення арешту на рухоме майно та вилучені речі, слідчим суддею було існування сукупності розумних підозр вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею було забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.

Власник та його представник не були присутні під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно. Представник подала клопотання про розгляд клопотання у їх відсутності.

Положеннями КПК України арешт майна визначений як один із заходів забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення його дієвості.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носить у собі тимчасовий характер.

Порядок скасування арешту майна встановлюється нормами ст. 174 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Нормами ч.1 ст. 174 КПК України передбачено дві взаємовиключні підстави скасування арешту майна слідчим суддею - це необґрунтованість накладення арешту або якщо в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба .

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту, погодився з доводами слідчого, прокурора, задовольнивши його.

Обов`язок доказування обставин, на які посилається заявник, покладається саме на нього.

Також слід звернути увагу на те, що при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Заявник як підставу для скасування арешту майна зазначає, що необхідність подальшого арешту майна ОСОБА_3 арештованого ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду відпала.

Заявником не додано до матеріалів клопотання та не доведено в судовому засіданні тих обставин, що мета накладення арешту на даний час досягнута, всі слідчі дії з арештованим майном проведені,а відтак слідчий суддя приходить до висновку, що на даний час не відпала потреба в застосуванні арешту, який накладено було обґрунтовано, будь - яких обставин, які б не були відомі під час вирішення питання про накладення арешту не встановлено.

Заявником не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, не наведено доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність.

Також заявником не додано до матеріалів справи доказів того, що мета накладення арешту на даний час досягнута, всі експертизи та слідчі дії з арештованим майном проведені , а відтак слідчий суддя приходить до висновку, що на даний час не відпала потреба в застосуванні арешту, який накладено було обґрунтовано, будь - яких обставин, які б не були відомі під час вирішення питання про накладення арешту не встановлено.

Таким чином, наявні у розпорядженні слідчого судді матеріали свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна, з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

Крім цього, як встановлено слідчим суддею арешт було накладено з метою збереження речових доказів. Слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника ( володільця) майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст.170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

Як вбачається з матеріалів доданих до клопотання, доводи клопотання не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 26.11.2025 року, що дає слідчому судді підстави дійти висновку що необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала.

Також слід звернути увагу на те, що при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що тимчасове накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя погоджується з висновком, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_3 ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000492 від 20.11.2025 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_3 ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000492 від 20.11.2025 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Дата оголошення повного тексту ухвали 14.04.2026 року о 09 год. 00 хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1