ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/368/26 Справа № 184/339/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисникаадвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Покровського міського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001495 від 02 грудня 2024 року, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и л а :

ухвалою слідчого судді Покровського міського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2026 року задоволено клопотання заступника начальника СВ ВП № 2 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_10 , та обрано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме з 04 лютого 2026 року по 04 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави, з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначене судове рішення постановлено в межах кримінального провадження № 0001495, внесеного 02 грудня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, самовільного залишення військової частини військовослужбовцем, вчиненого в умовах воєнного стану, тривалістю понад три доби.

Із зазначеною ухвалою слідчого судді не погодилася сторона захисту, і захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 , діючи в інтересах ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, зокрема цілодобовий домашній арешт за місцем його фактичного проживання.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки, на її переконання, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення належним чином не доведені, а висновки суду про їх існування мають припущений та абстрактний характер.

Зокрема, вказується, що прокурором не надано конкретних та належних доказів на підтвердження ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування чи суду. Посилання слідчого судді на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, на думку сторони захисту, саме по собі не може бути достатньою та самостійною підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Крім того, у скарзі наголошується, що твердження про можливість незаконного впливу на свідків ґрунтується виключно на припущеннях, оскільки будь-яких даних про наміри чи спроби підозрюваного впливати на свідків стороною обвинувачення не наведено. Захисник звертає увагу, що сам факт проходження служби в одній військовій частині з іншими військовослужбовцями не може автоматично свідчити про наявність реального ризику незаконного впливу.

Також в апеляційній скарзі зазначається, що слідчим суддею не було належним чином враховано дані про особу підозрюваного, а саме: наявність у нього постійного місця проживання за адресою в Нікопольському районі Дніпропетровської області, проживання разом із цивільною дружиною, яка перебуває на пізньому терміні вагітності, наявність у сім`ї малолітньої дитини, а також те, що підозрюваний фактично забезпечує сім`ю шляхом підробітків. На переконання захисту, зазначені обставини свідчать про наявність у ОСОБА_8 соціальних зв`язків та факторів, які стримують його від переховування чи іншої неналежної процесуальної поведінки.

Окремо апелянт вказує на те, що слідчим суддею безпідставно зроблено висновок про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту, тоді як стороною обвинувачення не доведено, що такі заходи були б недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Посилаючись на положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, захисник зазначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може застосовуватися лише за наявності належного та достатнього обґрунтування, із врахуванням індивідуальних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного, а тому вважає, що у даному випадку таких підстав судом першої інстанції наведено не було.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, захисника адвоката ОСОБА_11 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , та повністю підтримала доводи апеляційної скарги, наполягаючи на їх обґрунтованості та наявності підстав для зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт; прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою; дослідивши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання органу досудового розслідування, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, долучених до клопотання слідчого та досліджених під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу, були належним чином перевірені слідчим суддею та в своїй сукупності свідчать про наявність на цій стадії досудового розслідування обґрунтованої підозри у причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Як убачається з матеріалів провадження, підозра ґрунтується, зокрема, на матеріалах службового розслідування військової частини НОМЕР_1 щодо факту самовільного залишення місця служби військовослужбовцем ОСОБА_8 , наказах командира військової частини про його призов та призначення на посаду, відомостях про відсутність підозрюваного під час перевірки особового складу 21 листопада 2024 року та подальшу його відсутність до моменту затримання 04 лютого 2026 року, а також на протоколах допитів свідків, які підтверджують обставини вибуття підозрюваного з місця дислокації військової частини та тривалість його перебування поза межами служби.

На цьому етапі кримінального провадження колегія суддів не надає оцінку доказам з точки зору доведеності вини чи правильності правової кваліфікації дій особи, однак з урахуванням наданих матеріалів погоджується з висновком слідчого судді про те, що наявні фактичні дані є достатніми для висновку про існування обґрунтованої підозри у розумінні вимог ст. 177, 194 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкримінований йому злочин. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Так, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Наявність вище зазначених ризиків, дають достатні підстави вважати, що застосування на даному етапі досудового розслідування кримінального провадження найсуворішого запобіжного заходу є обґрунтованим та дієвим, поряд з менш суворими запобіжними заходами, які на переконання апеляційного суду не будуть здатні забезпечити належну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування.

Доводи захисника про можливість застосування підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки інший запобіжний захід з великою вірогідністю на даній стадії досудового розслідування може виявитися недостатнім для запобігання існуючих ризиків.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду також не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст. 199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Покровського міського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2026 року, якою задоволено клопотання заступника начальника СВ ВП № 2 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_10 , та обрано відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, з 04 лютого 2026 року по 04 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді