Справа № 144/988/24
Провадження № 1-кп/135/30/26
У Х В А Л А

іменем України

25.02.2026 м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , секретар судових засідань ОСОБА_4 , за участю: прокурора ОСОБА_5 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000359 від 20.04.2024, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ладижинського міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, мотивуючи тим, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які наразі продовжують існувати. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Представник потерпілих ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник-адвокат ОСОБА_7 підтримав позицію обвинуваченого, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Вивчивши клопотання про застосування запобіжного заходу, заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В силу ст.ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Тримання під вартою, за нормами ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Ухвалами суду про обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні встановлені ризики переховування від органів досудового розслідування та суду та незаконного впливу на свідків обвинувачення у кримінальному провадженні (п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України).

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі, і який становить значну суспільну небезпеку.

Суд зазначає, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Враховуючи практику Верховного Суду (зокрема, постанова ВС від 12.09.2019 у справі №679/2035/19), обвинувачення у вчиненні злочину проти життя є самостійною підставою для оцінки високого ризику втечі або перешкоджання правосуддю, оскільки особа, яка усвідомлює невідворотність та суворість покарання, може вчинити дії, спрямовані на уникнення відповідальності будь-яким способом.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , пов`язаний із посяганням на життя особи, яке є невід`ємним правом людини і найвищою соціальною цінністю, тому суд застосовує обмеження права на свободу обвинуваченого у вигляді тримання під вартою виходячи з потреб цього судового розгляду, який має великий суспільний інтерес, як суворий виняток із загального правила презумпції на користь свободи та гарантій недопущення свавільного затримання і тримання під вартою, які з огляду на практику Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України») для суду залишається домінантним керівним принципом і в цьому випадку, враховуючи мету застосування запобіжного заходу - допровадження обвинуваченого до компетентного судового органу, як того вимагають справжні інтереси суспільства щодо повного, неупередженого та як можливо швидкого у продовж розумного строку проведення цього судового розгляду.

Крім того, допит свідків обвинувачення у кримінальному провадженні не завершений, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_8 , не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчинення злочину, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до відмови від дачі показань в суді, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що ризик впливу на свідків, особливо у справах, де вони ще не допитані, може бути достатньою підставою для тримання під вартою.

Так, у справі «Міхта проти Польщі» (заява № 34268/96, рішення від 04.05.2000) зазначено, що метою тримання під вартою може бути запобігання створенню перешкод у розслідуванні справи, зокрема через тиск на свідків.

У справі «Вемгофф проти Німеччини» (рішення від 27.06.1968) Європейський суд з прав людини наголосив, що тримання під вартою може бути виправданим у разі наявності обґрунтованого побоювання, що особа може втручатися у процес встановлення істини шляхом впливу на інших учасників провадження.

Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному випадку не є гіпотетичним або абстрактним, а навпаки базується на реальних обставинах кримінального провадження та оцінюється судом як достатній для збереження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, практика Верховного Суду, зокрема постанова від 10.04.2024 у справі №235/11087/23-к, підтверджує, що ризик незаконного впливу на свідків до початку дослідження доказів у суді є самостійною та достатньою підставою для продовження тримання під вартою.

Отже, встановлені раніше у даному кримінальному провадженні ризики переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду та незаконного впливу на свідків обвинувачення у кримінальному провадженні (п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України) продовжують існувати.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо можливості зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу, суд вважає доводи про можливість уникнення наявним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту сумнівними з огляду на конкретні обставини справи та особу обвинуваченого. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність встановлених в провадженні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, або виникнення будь-яких нових обставин, які б свідчили про необхідність застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою стороною захисту не наведено, а судом не встановлено.

Отже, обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості інкримінованого злочину, є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Враховуючи, що спливає строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та неможливість до вищезазначеної дати завершити судовий розгляд, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжного заходу, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 , доведеність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, тяжкість покарання яке йому загрожує у разі визнання винним, даних про його особу, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, і розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, а також те, що для запобігання ризиків, які встановлені судом застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним і не сприятиме розгляду кримінального провадження, враховуючи інтереси правосуддя, суд вважає, що є підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25.04.2026 включно.

Суд вважає, що сукупна тривалість застосування обраного під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не виходить за межі розумного строку.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людини, а тому, у відповідності до положень п.2 ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи обставини кримінального правопорушення, суд не визначає розмір застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 25.04.2026 включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3