КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/124/26 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 388/337/26 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 309 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2026 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

підозрюваного ОСОБА_6 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційними скаргами адвокатки ОСОБА_7 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалу слідчого судді Долинського районного суду Кіровоградської області від 06.02.2026 про застосування стосовно підозрюваного

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, без утриманців, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив військову частину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-12.07.2016 вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки та три місяці;

-21.10.2019 вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки та один місяць;

-18.06.2020 вироком Вишгородського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років та шість місяців;

-06.06.2023 вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки та шість місяців,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів: з 06.02.2026 по 05.04.2026.

Підозрюваному визначена застава, у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560 гривень.

ВСТАНОВИЛА:

Слідчим суддею розглянуте клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 ГРУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_8 про застосування стосовно підозрюваного у межах кримінального провадження № 0000028 від 06 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_6 06.02.2026 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, тобто в незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням в інше приміщення, вчинену в умовах воєнного стану.

Як наразі встановлено досудовим розслідуванням: 24.02.2022 ОСОБА_6 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацією; будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, ОСОБА_6 , 06 лютого 2026 року приблизно о 00:30 годині, у період дії на території України воєнного стану, перебуваючи у самовільному залишенні військової частини та поза виконанням своїх обов`язків з несення військової служби, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибув до охоронюваного приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » що знаходиться по АДРЕСА_2 , де, діючи умисно та цілеспрямовано, за допомогою інструменту, який приніс із собою, шляхом відчинення дверей проник до складського приміщення магазину; продовжуючи свій злочинний намір, склав до пакетів товари у виді сигарет в кількості 276 пачок, сірників та запальничок та з каси магазину викрав грошові кошти в сумі 8 500 грн, які намагався таємно викрасти зі складського приміщення магазину, але не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки виявлений працівниками поліції на місці вчинення кримінального правопорушення, які здійснювали реагування на повідомлення за фактом «Спрацювання сигналізації» в даному магазині.

Слідчий суддя, врахувавши наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як от: можливість підозрюваного ОСОБА_6 переховуватися від досудового розслідування та суду, вчинити нове кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, особу підозрюваного судимого та без міцних соціальних зв`язків, а також тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, що є тяжким, прийшов до висновку про задоволення клопотання слідчого та застосував щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням застави.

Із судовим рішенням не погоджується сторона захисту.

Адвокатка ОСОБА_7 , яка здійснює захист підозрюваного, просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою застосувати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги умотивовує наступними вимогами.

Підозрюваний просив не позбавляти його волі, вказуючи про бажання повернутися до військової служби (оскільки він її самовільно залишив).

Крім того, ОСОБА_6 не має наміру переховуватися від досудового розслідування та/або суду, і він не має, де переховуватися, також є допитаними свідки та представник потерпілого у кримінальному провадженні.

Фактичні збитки у кримінальному провадженні відсутні, оскільки ОСОБА_6 був затриманий, не встиг заволодіти майном та звернути його на свою користь.

Підозрюваний ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, направити його для проходження військової служби.

Зазначає, що брав участь у бойових діях, має нагороду, його дружина вагітна.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку підозрюваного ОСОБА_6 , який підтримав апеляційні скарги захисту, дослідивши надані матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 5) ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

У справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 (факти або інформація, які можуть переконати у тому, що підозрюваний міг вчинити правопорушення) підтверджується: рапортами працівників правоохоронних органів про реєстрацію повідомлення про кримінальне правопорушення, протоколом огляду місця події від 06.02.2026 з фототаблицею, протоколами допиту свідка ОСОБА_9 від 06.02.2026, свідка ОСОБА_10 від 06.02.2026, свідка ОСОБА_11 від 06.02.2026.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (справи «Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, відноситься до категорії умисних, тяжких, корисливих і карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років; злочин інкримінований вчиненням проти власності.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

Підозрюваний ОСОБА_6 одружений, без утриманців, учасник бойових дій, військовослужбовець, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , безробітний, суспільно-корисною працею не займається, сталого джерела доходу для існування не має.

Отже, підозрюваний, фактично, не має міцних соціальних зв`язків.

Слід зауважити, ОСОБА_6 неодноразово судимий, за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, в тому числі тяжких.

Крім того, як установлено матеріалами клопотання, стосовно ОСОБА_6 наявне інше кримінальне провадження №0001579 від 210.01.2026 за ч. 5 ст. 407 КК України.

Вказане може свідчити про небажання соціалізації підозрюваного ОСОБА_6 , дотримання самокерованої й законослухняної поведінки, загальноприйнятих правил поведінки у суспільстві, відсутність поваги до встановлених законом прав, в тому числі права власності, права на законне володіння майном.

Враховуючи зазначене вище у сукупності, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, підозрюваний ОСОБА_6 , зважаючи на тяжкість інкримінованого злочину, те, що підозрюваний усвідомлює міру покарання, що може йому загрожувати, будучи особою без міцних соціальних зв`язків, об`єктивно може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Враховуючи інкримінування вчинення ОСОБА_6 умисного тяжкого злочину, із корисливою метою, безробіття підозрюваного, відсутність сталого джерела доходу у підозрюваного, кримінальну історію його минулого, можливо стверджувати про реальний ризик вчинення підозрюваним інших, в тому числі аналогічних, кримінальних правопорушень проти власності.

Також, беручи до уваги наведене, є підстави стверджувати, що підозрюваний, у разі застосовування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, зможе незаконно впливати на свідків (місце проживання та особисті дані яких відомі підозрюваному), які ще не допитані безпосередньо судом.

З огляду на наведені вище обставини у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя місцевого суду правильно оцінив наявні ризики та обґрунтовано задовольнив клопотання органу досудового розслідування, застосувавши стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а у такому випадку не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Отже, на думку колегії суддів, обраний стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за наведених обставин, з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; тримання підозрюваного під вартою у конкретному випадку виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи сторони захисту з приводу недостатнього врахування слідчим суддею вимог ст. ст. 177-178 КПК України, спростовуються зазначеним вище.

Крім того, зауважується, слідчим суддею, у відповідності до положень ст. ст. 182-183 КПК України, визначений підозрюваному й альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Відтак, беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про законність постановленого слідчим суддею судового рішення, тому залишає оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвокатки ОСОБА_7 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Долинського районного суду Кіровоградської області від 06.02.2026 про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 06.02.2026 по 05.04.2026, із визначенням застави, у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560 гривень, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3