Справа № 456/7028/25
Провадження № 1-кп/456/257/2026
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

23 лютого 2026 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у залі судових засідань Стрийського міськрайонного суду Львівської області у відкритому судовому засіданні при розгляді справи на підставі обвинувального акта в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000414 від 18.12.2024, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, на утриманні малолітня дитина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця за призовом під час мобілізації, колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10.06.2025 звільненого від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 309 КК України, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 309 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просить суд продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки вважає, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати. Кримінальне правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України, яке інкримінується ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів проти встановленого порядку несення військової служби. Санкція ч. 5 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку з чим ОСОБА_4 , розуміючи тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, у разі доведення його вини та ухвалення обвинувального вироку може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Крім цього, слід врахувати, що ОСОБА_4 неодноразово вчиняв самовільне залишення місця служби, а також неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, що вказує про ризик вчинення також інших кримінальних правопорушень та продовження вчинення кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, у разі застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу. Крім цього, ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні шляхом залякування чи примусу з метою зміни їх показань та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що обвинувачений, розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи. За таких обставин продовження строку застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним та достатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 407 КК України. Оцінюючи обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зурахуванням викладених ризиків та особи обвинуваченого, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_4 , сторона обвинувачення дійшла висновку про необхідність продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Обвинувачений ОСОБА_4 стосовно заявленого клопотання не заперечив.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 просив у разі застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначити мінімальний розмір застави.

Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою підлягає до задоволення з наступних підстав.

Ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.11.2025 ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» без визначення розміру застави строком 60 днів з 06 листопада 2025 року по 04 січня 2026 року.

Згідно з вимогами ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд відповідно до ст. 178 КПК України враховує тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні, в тому числі тяжкого злочину, та відповідно наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків: запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення або ж продовжити вчиняти правопорушення, в якому обвинувачується, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений може ухилятися від суду, продовжувати займатися злочинною діяльністю, вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

З моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_4 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, наведені прокурором у судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

При вирішенні питання про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або ж продовжити вчиняти правопорушення, в якому він обвинувачується, незаконно впливати на свідків з метою зміни їх показань. Суд також враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, особу обвинуваченого, конкретні обставини кримінального провадження, мотиви, викладені в клопотанні прокурора, а тому є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення або ж продовжити вчиняти правопорушення, в якому він обвинувачується, незаконно впливати на свідків з метою зміни їх показань.

При цьому, суд звертає увагу, що військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, солдат ОСОБА_4 після вчинення 14.10.2023 самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 повернувся 24.11.2024 на службу до військової частини НОМЕР_2 , однак повторно 29.11.2024 самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 в пункті її постійної дислокації в АДРЕСА_2 .

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відтак саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, виходячи з положень КПК України та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд доходить висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, виходячи з положень КПК України та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд доходить висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою слід задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, оскільки саме такий запобіжний захід є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу.

Згідно зі ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відтак суд вважає за необхідне продовжити тримання обвинуваченого під вартою до 60 (шістдесяти) днів, тобто до 23 квітня 2026 року включно.

Зважаючи на обставини, наведені вище, суд не вбачає підстав для застосування застави поряд із запобіжним заходом у виді тримання під вартою.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 197, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 309 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів - з 23 лютого 2026 року до 23 квітня 2026 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору ОСОБА_3 , обвинуваченому ОСОБА_4 та скерувати начальнику ДУ «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» для відома та виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1