Справа № 350/391/26
Номер провадження 1-кс/350/105/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про застосування запобіжного заходу - тримання під вартою

16 березня 2026 року селище Рожнятів

Слідчий суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , (в режимі відеоконференції), слідчого - начальника СВ відділення поліції № 2 (селище Рожнятів) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання, погоджене прокурором, у кримінальному провадженні № 0000527 від 26.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

установив:

Слідчий СВ відділення поліції № 2 (селище Рожнятів) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із клопотанням у даному кримінальному провадженні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , яке погоджено з прокурором спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону.

Клопотання мотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що слідчими СВ ВП № 2 (селище Рожнятів) Калуського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000527 від 26.09.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Вимогами ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та який діє і на теперішній час.

04.05.2024 військовозобов`язаного ОСОБА_5 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 і направлено для проходження військової служби.

Згідно з ч. 6 ст. 2, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, з 04.05.2024 солдат ОСОБА_5 почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 158 від 04.06.2024 військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта 2 навчального курсу та визнано таким, що справу та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися, питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Однак, під час дії воєнного стану, напередодні 16.07.2024 у солдата ОСОБА_5 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на нез`явлення вчасно на службу з відпустки з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби, який він реалізував за наступних обставин.

08.07.2024 командуванням військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_5 надано відпустку за сімейними обставинами строком на 7 днів.

Так, на виконання свого кримінально-протиправного умислу солдат ОСОБА_5 , у порушення вищевказаного законодавства, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин та дозволу відповідних командирів, в умовах воєнного стану, 16.07.2024 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у районі АДРЕСА_1 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини за наявності реальної можливості для цього.

У подальшому, 29.09.2025 солдат ОСОБА_5 прибув до військової частини НОМЕР_2 та виявив бажання продовжити проходження військової служби.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у нез`явленні військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Командиром військової частини НОМЕР_2 надано письмову згоду на продовження ОСОБА_5 військової служби у вказаній військовій частині.

21.10.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

24.10.2025 до Козелецького районного суду Чернігівської області направлено клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України.

Ухвалами Козелецького районного суду Чернігівської області призначались судові засідання на 20.11.2025, 11.12.2025, у які підозрюваний ОСОБА_5 не з`явився та про причини нез`явлення не повідомив суд.

У військовій частині НОМЕР_2 ОСОБА_5 відсутній, на телефонні дзвінки не відповідає, місцезнаходження не відоме.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано примусовий привід у судове засідання на 11.12.2025, який не виконано у зв`язку із відсутністю останнього за місцем реєстрації/проживання.

11.12.2025 ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області повернуто клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України для здійснення кримінального провадження у загальному порядку.

Будучи незаконно відсутнім на службі, солдат ОСОБА_5 обов`язків військової служби не несе, до органів державної влади не звертається, про свою належність до Збройних Сил України не повідомляє, час проводить на власний розсуд, не пов`язуючи його із проходженням військової служби.

17.12.2025 ОСОБА_5 оголошено в розшук прокуратурою Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, а 19.12.2025 року досудове розслідування у даному кримінальному провадженні зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення солдатом ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: матеріалами службового розслідування по факту відсутності на службі у військовій частині НОМЕР_1 , допитами свідків, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

На підставі викладеного, громадянин України ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Липовиця Рожнятівського району Івано-Франківської області, громадянин України, із середньою освітою, не одружений, не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на посаді курсанта 2 навчального курсу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Разом з цим, ОСОБА_5 неодноразово викликався судом та слідчим шляхом надсилання повістки про виклик для проведення слідчих дій, однак до суду та до органу досудового розслідування не прибув та про причини своєї неявки слідчому не повідомив, у результаті чого його було оголошено в розшук.

16.03.2026 ОСОБА_5 було доставлено у ВП № 2 (селище Рожнятів) Калуського РВП ГУНП у Івано-Франківській області.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тримання під вартою.

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, запобігання продовженню злочинної діяльності та визначеним законодавством ризикам виникла необхідність в обранні підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, а також продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 неодноразово викликався слідчим та судом у порядку ст. ст. 133, 135 КПК України, однак жодного разу на судові засідання не з`явився та в подальшому не з`являвся на виклик слідчого та прокурора і не повідомив про причини свого неприбуття, як і не з`явився до інших правоохоронних органів, військової частини, у якій проходив службу, чи до ТЦК та СП за місцем проживання, з метою повідомлення про факт його незаконного перебування за межами розташування військової частини та повернення на військову службу.

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно зі ст. ст. 79 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином,що підтверджується тим, що підозрюваний, розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, може вчинити дії, спрямовані на ухилення від участі у кримінальному провадженні, а також створювати інші перешкоди для здійснення досудового розслідування та судового розгляду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх протиправного впливу.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й у подальшому, на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;

Підстави для тримання під вартою передбачені нормами Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме ст. 5 (право на свободу та особисту недоторканість), а також рішеннями Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Основна мета вказаної ст. 5 Конвенції полягає в тому, щоб виключити необґрунтоване тримання під вартою особи (рішення ЄСПЛ у справі «Маккей проти Сполученого Королівства»). Вимога законності тримання під вартою не може бути задоволена тільки шляхом дотримання національного законодавства, а національне законодавство повинно відповідати Конвенції, включаючи загальні принципи, які в ній відображені (справа «Плесо проти Угорщини»).

Згідно зі статтею 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенції) нікого не може бути позбавлено свободи, крім такого випадку і відповідно до процедури, встановленої законом, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою доставлення її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують, та міжнародними контактами.

З викладеного вище вбачається неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, відносно підозрюваного в рамках даного кримінального провадження необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки заявлені ризики, перераховані вище, виправдовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу та не можуть бути попереджені шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У судовому засіданні слідчий - начальник слідчого відділення ОСОБА_4 клопотання підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити та обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з вищевикладених підстав.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, вказавши, що вважає наявними всі законні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється. Наявність вказаних ризиків підтверджується санкцією статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований підозрюваному злочин. Інший запобіжний захід не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 щодо задоволення клопотання не заперечив. Він повністю погоджується із вказаним клопотанням.

Вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши слідчого, прокурора, підозрюваного, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Із матеріалів клопотання вбачається, що у СВ відділення поліції № 2 (селище Рожнятів) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області перебуває кримінальне провадження № 0000527 від 26.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, про що йому було повідомлено про підозру.

Аналізуючи надані слідчому судді докази з точки зору причетності до вчиненого правопорушення, приходжу до висновку про наявність доказів, які вказують на причетність ОСОБА_5 до інкримінованого кримінального правопорушення. Обґрунтованість підозри підтверджується: копією витягу з ЄРДР № 0000527 від 26.09.2024; протоколами допиту свідків; матеріалами службового розслідування по факту відсутності на службі у військовій частині НОМЕР_1 ; іншими матеріалами кримінального провадження.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою; зокрема, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд оцінює підстави для застосування такого запобіжного заходу у кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин справи.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення встановленої законом відповідальності, оскільки усвідомлює, що санкція статті передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, при цьому підозрюваний за місцем проживання не має сталих соціальних зобов`язань, оскільки не одружений, утриманців не має, ухиляється від проходження військової служби.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , відноситься до категорії тяжких злочинів, санкцією даної частини статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Обираючи запобіжний захід, слідчий суддя враховує вік та стан здоров`я підозрюваного, його майновий та сімейний стан, те, що ОСОБА_5 є неодруженим, без утриманців, не працюючим, раніше не судимим.

Беручи до уваги викладене, сукупність вказаних фактів, слідчий суддя приходить до переконання, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не забезпечать виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Слідчий суддя вважає, що у провадженні наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. Окрім цього, докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні про обрання запобіжного заходу, дають достатні підстави вважати, що застосування виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та зможе запобігти вищевказаним ризикам.

Таким чином, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Таким чином, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, а також тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також вимоги ч. 8 ст. 176 КПК України, вважаю, що до підозрюваного ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255 - 255-3 Кримінального кодексу України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання підозрюваного під вартою слід обчислювати з часу його фактичного затримання 16.03.2026 о 13 год. 00 хв.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 202 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 14.05.2026 включно.

Строк тримання під вартою обчислювати з 12 год. 30 хв. 16.03.2026.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 здійснювати в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12».

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: