САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Справа №206/5779/25
ВИРОК

Іменем України

13.03.2026 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро матеріали кримінального провадження №0016659 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Шаргород Вінницької області, що має середню освіту, не одруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на особливий період, кулеметника 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді кулеметник; механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої рота механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів, начальників та без поважних причин, 17 серпня 2024 року, точне часу під час досудового розслідування не встановлено, самовільно залишив місце служби - місце тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_2 , тим самим ухилився від військової служби, перебуваючи поза межами тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_3 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнав та від давання показань відмовився.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини, його вина у вчиненні вказаного злочину підтверджується дослідженими судом доказами.

Так, допитаний в якості свідка ОСОБА_6 суду показав, що він проходить службу на посаді медика у ВЧ НОМЕР_3 , де проходив службу і обвинувачений. Підчас проходження служби ОСОБА_3 був забезпечений усім необхідним одягом, спорядження, аптечкою та зброєю. Скарг з приводу здоров`я від ОСОБА_3 не було. 17.08.2024 року біля 09.20 год. ОСОБА_3 самовільно залишив місце розташування їх підрозділу. Його шукали, однак не знайшли. Телефон ОСОБА_3 було вимкнено.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що він проходив військову службу разом із обвинуваченим в одному підрозділі. 17 серпня 2024 року підчас перевірки було встановлено, що обвинувачений відсутній в розташуванні частини. Почалися пошуки обвинуваченого, вони опитували таксистів, перевіряли магазини та станції, однак ОСОБА_3 не знайшли. Телефон останнього був вимкнений. Підчас служби ОСОБА_3 буз забезпечений усім необхідним одягом та спорядженням. Він не чув, щоб у обвинуваченого були з кимось якісь конфлікти.

В витягу із Наказу командира ВЧ НОМЕР_3 від 21.07.2024 року вбачається, що ОСОБА_3 вважається таким, що прийняв посаду кулеметника 2 механізованого відділення 1 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_3 та приступив до виконання службових обов`язків (а.с.76);

Актом службового розслідування підтверджується факт самовільного залишення військової частини в бойовій обстановці кулеметником 2 механізованого відділення 1 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_3 солдатом ОСОБА_3 17.08.2024 року (а.с.67-70).

Враховуючи повноту та несуперечливість досліджених судом доказів, суд знаходить доведеною вину обвинуваченого у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.4 ст.408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Суд критично ставиться до невизнання обвинуваченим своєї вини та розцінює таку позицію як спробу уникнути кримінальної відповідності за вчинене кримінальне правопорушення, виходячи з наступного.

Від злочину, передбаченого ст.407 КК України, злочин, передбачений ст.408 КК України, відрізняється в основному за своєю суб`єктивною стороною. Обов`язковою ознакою дезертирства є мета: військовослужбовець має намір ухилятися від військової служби не на якийсь певний період, не тимчасово, а ухилитися від військової служби взагалі, назавжди. При цьому військовослужбовець може заявляти про свій намір ухилитися від військової служби взагалі або ухилятися від неї протягом невизначеного часу (наприклад, доки його не затримають).

Для наявності складу дезертирства не має значення, в який момент у особи виник намір ухилитися від служби - безпосередньо в момент самовільного залишення частини або вже в період незаконного перебування за її межами. Коли військовослужбовець після самовільного залишення частини приймає рішення ухилитися від військової служби, його дії слід кваліфікувати як дезертирство, оскільки будь-яке за способом самовільне залишення частини може виступати і способом дезертирства, а отже, поглинається останнім і не утворює множинності злочинів.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_3 самовільно, без будь яких поважних причин залишив військову частину та на протязі тривалого бачу (більше ніж рік) до моменту затримання не вживав жодних заходів для повернення на військову службу, що свідчить про наявність умислу саме на ухилення від проходження військової служби, тобто дезертирство.

При призначенні покарання суд приймає до уваги, що кримінальне правопорушення скоєне ОСОБА_3 згідно ст.12 КК України віднесено до особливо тяжких злочинів, а також особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, по місцю служби характеризується незадовільно, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, які як пом`якшують, так і обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції статті.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, та призначити йому покарання у вигляді у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту затримання, а саме з 25 серпня 2025 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1