Провадження 11-кп/824/3549/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарки: ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисниці обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2026 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2026 року, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.153 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14 березня 2026 року та зменшено обвинуваченому ОСОБА_9 розмір застави до 180 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 599 040 грн та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Дане рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час продовжують існувати і не зменшились, а продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є виправданим, оскільки судом встановлено наявність обгрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину, а також наявний високий ступінь ризику ухилення та переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків та потерпілу, що унеможливлює скасування або обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченому. Так, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, яке інкриміноване ОСОБА_9 , а саме вчинення кримінального правопорушення, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до семи років, при цьому вказаний злочин відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжке кримінальне правопорушення та відноситься до кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, тому ризик переховування від суду є реальним. Крім того, існує ризик впливу на потерпілу та свідків, адже потерпіла є неповнолітньою, а також зважаючи на те, що зазначені особи безпосередньо судом ще не допитані. Окрім того, судом також враховано, що у цьому випадку обвинувачення значним чином ґрунтується на показаннях неповнолітньої потерпілої, які по суті стосуються діянь ОСОБА_9 , то відповідно саме він може бути зацікавлений у зміні чи відмові від показань. З огляду на викладене, суд переконаний, що застава у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначено ч. 5 ст. 182 КПК України, яка може бути встановлена особі, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, все ще не здатна забезпечити виконання ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який судом не встановлено.

В апеляційній скарзі захисниці вказано на незаконність та необгрунтованість ухвали суду першої інстанції у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи. В обгрунтування доводів апеляційної скарги, зазначила, що рішення суду не містить достатніх мотивів, які би підтверджували доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а клопотання прокурора фактично містило формальний перелік ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Щодо ризику впливу на свідків, законного представника потерпілої та потерпілу у даному кримінальному провадженні, захисниця вважав їх недоведеними і такими, які не ґрунтуються на жодному доказі. Так, обвинувачений ОСОБА_9 має зареєстроване місце проживання у Броварському районі Київські області у АДРЕСА_2, яке віддалене від місця інкримінованої події та місця проживання потерпілої. Захисниця звернула увагу на те, що свідки, зазначені в обвинувальному акті, не були очевидцями події. Тому, на думку захисниці, з боку обвинуваченого відсутні будь-які засоби впливу на цих свідків. Отже, на даний час ризик здійснення дієвого впливу з боку ОСОБА_9 на свідків у цьому кримінальному провадженні є мінімальним та фактично безрезультатним. Щодо можливого впливу на законного представника потерпілої, захисниця зазначила, що він також не був очевидцем події. Щодо впливу на потерпілу з метою зміни її позиції у справі, захисниця наголосила, що процесуальне становище потерпілої на даний час є чітко визначеним та повністю захищеним у межах цього кримінального провадження. При цьому зазначене процесуальне становище визначається не потерпілою, а органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням, у зв`язку з чим потерпіла не має можливості змінити його на власний розсуд. Наведене виключає можливість здійснення будь-якого впливу на потерпілу та її законного представника з боку ОСОБА_9 . Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, захисниця зазначила, що такі доводи не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Зокрема, як убачається з довідки про відсутність судимості, ОСОБА_9 раніше не судимий, у розшуку не перебував, мав постійне місце роботи та офіційне працевлаштування. Окрім того, факт не притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності свідчить про його несхильність до вчинення кримінальних правопорушень з урахуванням віку - 1974 року народження, та того, що протягом 51 року життя він жодного разу не притягувався до будь-якого виду юридичної відповідальності. Відтак ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, не підтверджується матеріалами справи. Таким чином, відсутні перешкоди для застосування до підозрюваного іншого, більш м`якого запобіжного заходу - домашнього арешту, який дозволить йому здійснювати догляд за батьком, утримувати малолітню доньку, а також продовжувати трудову діяльність і отримувати дохід із законного джерела. Просила ухвалу скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід на такий, що не пов`язаний із триманням під вартою або змінити запобіжний захід на домашній арешт, а саме цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

захисниці, яка подану апеляційну скаргу підтримала, підтвердила її доводи та просила її задовольнити;

прокурорки, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги захисниці, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін;

вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисниці з огляду на таке.

Колегія суддів зважає на те, що питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою було вирішене на стадії судового провадження. Тобто це питання вирішувалось на стадії яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судовими інстанціями на стадії досудового розслідування неодноразово визнавалась обґрунтованість підозри, що давало підстави для ухвалення як рішення про застосування щодо обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і під час продовження строку тримання під вартою. Відповідні ухвали слідчих суддів не були змінені чи скасовані. Обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою на стадії судового провадження та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є з`ясування питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції обґрунтовано було визнано те, що ризики із яким пов`язувалось застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати та не зменшився ступінь цих ризиків. Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винними у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується дають підстав вважати про високу імовірність ухилення обвинуваченого від суду. Ці обставини, а також те, що у даному кримінальному провадженні не допитані потерпілі та свідки, що вказує на існування ризику незаконного впливу на них із сторони обвинуваченого. Наявність цих ризиків указує на необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, у зв`язку із чим суд першої інстанції обґрунтовано продовжив обвинуваченому даний строк, належним чином мотивувавши своє рішення. Із цим рішенням колегія суддів погоджується у повному обсязі.

Апеляційна скарга захисниці не містить доводів, які би указували на незаконність та не обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність ризику переховування обвинуваченого від суду ґрунтується на даних про особу обвинуваченого із урахуванням тяжкості та обставин вчинення злочинів.

Матеріали кримінального провадження не містять даних про наявність у обвинуваченої захворювань, які є перешкодою для її подальшого тримання під вартою. Колегія суддів повторно констатує те, що існування ризику ухилення обвинуваченої від суду є доведеним. В умовах суспільно-політичної обстановки у державі, введення воєнного стану та існування непідконтрольних державі територій ступінь ризику ухилення обвинуваченої від суду є надзвичайно високим, а існування цього ризику є достатнім для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого іншого альтернативного запобіжного заходу, то на думку колегії суддів, жодний інший запобіжний захід, передбачений ч.1 ст.176 КПК України, не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та попередити наведені вище ризики, у зв`язку із їх недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність ризику переховування обвинуваченого від суду грунтується на даних про особу обвинуваченого із урахуванням тяжкості та обставин вчинення злочинів. Матеріали кримінального провадження не містять даних про наявність у обвинуваченого соціальних зав`язків такої міцності, які можуть запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду. Із урахуванням тяжкості вчинених злочинів та обставин їх вчинення, кількості процесуальних дій, необхідних для проведення розслідування та судового розгляду, сумарний строк, протягом якого обвинувачений тримається під вартою не можливо визнати таким, який відповідає критерію надмірності. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що є доведеним існування ризику ухилення обвинуваченого від суду. В умовах суспільно-політичної обстановки у державі, введення військового стану та існування непідконтрольних державі територій ступінь ризику ухилення обвинуваченого від суду є надзвичайно високим, а існування цього ризику достатнім для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Щодо доводів захисниці обвинуваченого ОСОБА_9 про наявність міцних соціальних зв`язків, у зв`язку із чим є можливим застосування щодо нього запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, на думку колегії суддів, є не у повній мірі обґрунтованим, оскільки наявність малолітньої доньки та непрацездатних батьків не може саме по собі свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які зможуть усунути існуючі ризики.

Наведене указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2026 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 до 14 березня 2026 року відповідає вимогам закону, підстав для її скасування чи зміни колегія суддів не знаходить у зв`язку із чим залишає ухвалу без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 4221КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2026 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 до 14 березня 2026 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

_____________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4