27 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя в складі
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників обвинувачених - адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має середню освіту, такого, що має на утриманні малолітню доньку, офіційно не працевлаштованого, такого, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 152 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має середню освіту, такого, що має на утриманні малолітню доньку, офіційно не працевлаштованого, такого, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 152 КК України,
Під час судового розгляду прокурор ОСОБА_11 заявила клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.
Клопотання прокурора обґрунтоване посиланням на те, що стороною обвинувачення, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, які обумовлюють необхідність продовження обраного відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу. Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 187 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна. У зв`язку з цим, обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи суворість та невідворотність покарання у вигляді позбавлення волі, у разі зміни запобіжного заходу, чи відмови у його продовженні, буде переховуватись та ухилятись від суду, що унеможливить судовий розгляд (ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Також прокурор вказує на те, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, крім того, підозрюваний володіє даними про потерпілих та може погрожувати їм з метою уникнення покарання за вчинений ним злочин, який було вчинено із застосуванням насильства, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні.
Раніше ОСОБА_5 був засуджений за ч. 1 ст. 122 КК України до одного року позбавлення волі вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2025, відбуває вказане покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21», але строк відбування закінчується 03.03.2026. У випадку не застосування до підозрюваного запобіжного заход, існує вірогідність незаконного впливу на свідків та потерпілих. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема перешкоджати їх прибуттю до суду, іншим чином вплинути на учасників кримінального провадження.
Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконний вплив на свідків, потерпілих у вказаному кримінальному провадженні.
Також, на думку прокурора, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, за допомогою інших осіб, або будь-яким іншим способом із застосуванням будь-яких засобів може перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, чим може перешкодити встановленню істини по справі.
Вказана обставина свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Крім того, прокурор стверджує, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, вчинив новий злочин не зважаючи на введений у країну воєнний стан, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем, поводить себе зухвало, ніде не працевлаштований протягом тривалого часу, не має жодного джерела доходу.
Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення.
Застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе унеможливити реалізацію вищенаведених ризиків, та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 .
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник, адвокат ОСОБА_7 , проти задоволення клопотання заперечували. Захисник вважала за можливе та достатнє змінити запобіжний захід на домашній арешт або принаймні визначити розмір застави як умови звільнення обвинуваченого з-під варти. Сторона захисту наполягала на тому, що обвинувачений не має наміру ані перешкоджати суду, ані ухилятися від нього, ані впливати на потерпілих. На думку захисника, жодних об`єктивних доказів існування вірогідності цього сторона обвинувачення не надала. Навпаки, обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, житло, за час після пред`явлення підозри не вчиняв дій, що вказували б на існування ризиків, на які посилається прокурор.
Потерпіла ОСОБА_12 та її представник, адвокат ОСОБА_13 , в судове засідання не з`явились.
Заслухавши думку присутніх учасників кримінального провадження, суд приходить до такого.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.
Стаття 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити ці дії.
Отже, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 187 КК України, а виходячи лише з фактичних даних, що викладені в обвинувальному акті, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_5 до вчинення злочинів, за викладених у клопотанні обставин.
При цьому суд виходить з того, що на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Суд повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу. Так, під час розгляду клопотання суд з`ясував, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих злочинів, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, наявність яких випливає з реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акту.
Як встановлено судом, станом на час розгляду клопотання обвинувачений ОСОБА_5 дійсно перебуває у Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21», де відбуває покарання у виді одного року обмеження волі за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2025, але строк відбування закінчується 03.03.2026.
На даний час звершити судовий розгляд кримінального провадження не виявилось можливим з причин, що не залежать від суду.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Вирішуючи клопотання щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд бере до уваги, що раніше він вже перебував під вартою без визначення застави безперервно з 18.07.2024. В сукупності із строком відбування покарання ОСОБА_5 перебуває в умовах ізоляції від суспільства практично півтора роки.
Суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.
Суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності обставин, які свідчать про те, що ризик впливу з боку обвинуваченого на свідків та потерпілих був і залишається реальним і високим. При цьому свідками у кримінальному провадженні є, в тому числі, дружини самого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а обвинувачення за ч. 3 ст. 152 КК України ґрунтується в першу чергу на показаннях потерпілої ОСОБА_12 , яка під час судового розгляду ще не допитана через її неодноразову неявку.
Разом з тим, ОСОБА_5 був військовослужбовцем і брав участь у бойових діях, одружений, має на утриманні малолітню дитину. Суду не були надані відомості про протиправну поведінку ОСОБА_5 під час відбування ним попереднього покарання.
Разом з цим, суд вважає за можливе визначити розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 як умови звільнення з-під варти.
Суд при цьому керується тими міркуваннями, що зазвичай ступінь ризиків зі спливом часу знижується. Також наразі немає підстав вважати, що відбування обвинуваченим покарання за попереднім вироком не мало на нього виправного впливу, здатного спонукати обвинуваченого від протиправної поведінки в подальшому. З огляду на це, на відміну від тримання ОСОБА_5 під вартою на стадії досудового розслідування, на поточній стадії кримінального провадження є підстави припускати, що у разі звільнення під заставу обвинувачений зможе утримуватися від протиправної та неналежної процесуальної поведінки.
При цьому розмір застави, з огляду на відсутність у ОСОБА_5 самостійного заробітку, має бути помірним, що в даному випадку означає встановлення мінімального розміру, передбаченого процесуальним законом для обвинувачених у вчиненні особливо тяжкого злочину.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 176-178, 331, 372, 376, 537, 539 КПК України, суд
Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.
Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, починаючи з 27.02.2026 і по 27.04.2026 включно, з правом звільнення під заставу.
Перевести обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21» Дніпропетровської області до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4».
Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали:
повідомляти суд про своє місце проживання або перебування, місце роботи, служби, навчання, та його зміну;
не залишати населений пункт постійного місця проживання без дозволу суду;
прибувати за кожною вимогою до суду;
утримуватися від спілкування прямо або через третіх осіб з потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні.
Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , роз`яснити підозрюваному чи іншому заставодавцю, відмінному від обвинуваченого, обов`язки, що покладаються у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, та наслідки їх невиконання.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Строк дії цієї ухвали та строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з 27.02.2026 по 27.04.2026 включно.
Повний текст ухвали оголошений о 12 год. 50 хв. 02.03.2026.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, що перебуває під вартою, - протягом п`яти днів з дня отримання повного тексту ухвали.

Суддя ОСОБА_1