УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року

м. Київ

справа № 286/2885/24

провадження № 51-1000ск26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року,

встановила:

за вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 12 серпня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, неодноразово судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Народицького районного суду Житомирської області від 13 грудня

2024 року, визначено ОСОБА_4 для відбування остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання вирішено рахувати з 26 вересня 2024 року, тобто з дня фактичного затримання ОСОБА_4 згідно з ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 26 вересня 2024 року у справі № 286/3653/24 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати в сумі 1514,56 грн.

Питання про долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України

Житомирський апеляційний суд ухвалою від 17 грудня 2025 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_4 та в його інтересах захисника ОСОБА_5 залишив без задоволення, вирок місцевого суду - без змін.

Відповідно до обставин, установлених місцевим судом та детально наведених у вказаному вироку, 22 серпня 2024 року близько 06 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Овруч по вул. Тараса Шевченка, 41, біля приміщення Центру первинної медико-санітарної допомоги сімейної медицини, виявив велосипед марки Crossride Sky Line 26, який вирішив викрасти.

У подальшому, ОСОБА_4 , під час дії по всій території України особливого правового режиму воєнного стану, який запроваджений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року

№ 647/2022 та затверджений Законом України № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року, і неодноразово продовжувався, з метою таємного викрадення чужого майна (крадіжки), з корисливих спонукань, скориставшись тимчасовою відсутністю власника та сторонніх осіб, таємно викрав належний ОСОБА_6 велосипед марки Crossride Sky Line 26, вартістю 4721,50 грн та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, доводи якої аналогічні викладеним у суді апеляційної інстанції, засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність просить змінити оскаржуване судове рішення та зарахувати йому всі попередні відбуті строки покарання в слідчому ізоляторі, в межах іншого кримінального провадження, з 26 вересня 2024 року. Вказує, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Мотиви Суду

Колегія суддів касаційної інстанції розглянула наведені у касаційній скарзі доводи та перевірила надані до скарги копії судових рішень, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, за який його засудженого, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України касаційний суд переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Під час апеляційного розгляду засуджений підтримав свою апеляційну скаргу та його захисника та окрім іншого, уважав, що суд мав зарахувати йому всі попередні відбуті строки покарання в слідчому ізоляторі, всі цілодобові домашні арешти за вироком Народицького районного суду Житомирської області та просив зарахувати до вироку Овруцького районного суду, строк із 26 вересня 2024 по 31 травня 2025 та врахувати, що з 31 травня 2025 йому не було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання та доводи, викладені засудженим та його захисником.

Апеляційний суд, аргументуючи свою позицію стосовно застосування строку відбуття покарання, звернув увагу на те, що на день ухвалення оскаржуваного вироку ОСОБА_4 відбував покарання за попереднім вироком Народицького районного суду Житомирської області від 13 грудня 2024 року і в строк цього покарання судом було повністю зараховано усі періоди перебування ОСОБА_4 під вартою та під домашнім арештом, на зарахуванні яких наполягала сторона захисту.

Крім того, колегія суддів вказала, що судом призначено покарання ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст.70 КК України.

Виходячи з чого, застосований принцип часткового складання призначеного покарання та до покарання за вироком Овруцького районного суду від 12 серпня 2025 року приєднано лише один місяць від покарання визначеного вироком Народицького районного суду Житомирської області від 13 грудня 2024 року, за яким ОСОБА_4 був засуджений до позбавлення волі на 5 (п`ять) років і невідбутий строк покарання за яким становив більше 2 (двох) років позбавлення волі.

Апеляційний суд зауважив, що початок строку відбуття покарання за останнім вироком був визначений не з дати набрання цим вироком законної сили, а з 26 вересня 2024 року, коли до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у іншому кримінальному провадженні (справа №286/3653/24).

Отже, зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку з урахуванням доводів, зазначених в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого, з чим погоджується колегія суддів Верховного Суду.

Отже, ухвалене у кримінальному провадженні рішення суду апеляційної інстанції є належно вмотивованим та обґрунтованим, його зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК України, у ньому наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувалися під час його постановлення.

Доводи касаційної скарги та матеріали касаційного провадження не містять даних про порушення судом апеляційної інстанції при розгляді провадження в частині зарахування строку відбуття покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене та керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3