Справа № 536/122/25
Провадження №1-кп/536/54/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції, клопотання прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_12 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , по кримінальному провадженню за обвинуваченням:

- ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.3 ст.307, ч.2 ст. 306 КК України;

- ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.3 ст.307, ч.2 ст. 306 КК України;

- ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.3 ст.307, ч.2 ст. 306 КК України;

- ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.3 ст.307, ч.2 ст. 306 КК України -

ВСТАНОВИВ:

Клопотання обґрунтовано зокрема тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.27 ч. 3 ст.307, ч.2 ст. 306 КК України.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави

обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу

у вигляді тримання під вартою до 24.01.2025 року.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області щодо ОСОБА_5 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наразі підстав для зміни застосованого стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, не вбачається, оскільки відповідно до ст. 177 КПК України існують ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню.

Обґрунтовуючи необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторона обвинувачення звертає увагу на те, що обвинувачений може:

1) переховуватися від суду, так як він зокрема перебуваючи на волі, без обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, чи в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, через усвідомлення можливої втрати свободи на тривалий строк (до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна) зможе ухилитися від суду, змінити місце свого проживання, не повідомивши про це суд;

2) незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, анкетні дані яких наразі відомі, зокрема які приймали участь у якості понятих під час проведення обшуків у обвинувачених;

3) вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 інкримінується вчинення через незначний проміжок часу 8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення та про схильність останнього до злочинної діяльності.

Крім того, стан здоров`я ОСОБА_5 та вік не перешкоджають продовженню стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосування відносно ОСОБА_5 більш м`яких, не пов`язаних із триманням під вартою, запобіжних заходів недоречно, оскільки на даний час існують вищезазначені ризики, які передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім того, інші більш м`які запобіжні заходи неможливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 із наступних причин:

1) особисте зобов`язання неможливо застосувати тому, що даний запобіжний захід вимагає наявність особливої довіри до обвинуваченого в підтвердження можливості дотримання процесуальних обов`язків та через необхідність дотримання принципів співрозмірності між тяжкістю злочину та м`яким характером цього запобіжного заходу;

2) застава неможливо застосувати до обвинуваченого у зв`язку з тим, що він підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчинення вищевказаних ризиків, а також заяви або клопотання від обвинуваченого ОСОБА_5 , рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок не надходили.

Крім того, відповідно до положень п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів;

3) порука не можливо застосувати до обвинуваченого у зв`язку з тим, що не надходили письмові звернення від осіб, які поручаються за ОСОБА_5 ;

4) домашній арешт не можливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, підлягає постійному візуальному контролю із метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків та нових злочинів. Крім того, перебуваючи на волі він зможе контактувати із свідками з метою зміни їх показань під час судового розгляду.

Враховуючи вказане, просив суд продовжити відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, без визначення застави.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, Заявили клопотання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту. обґрунтувавши тим, що його мати ОСОБА_13 є пенсіонеркою, не має інших родичів, окрім сина ОСОБА_5 , має суттєві проблеми по здоров`ю, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 12.02.2025 року (яку вже було надано суду), випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 31.03.2020 року та випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 03.09.2025 року. Її чоловік ОСОБА_14 та два сини ОСОБА_15 та ОСОБА_16 померли (копії свідоцтв маються в матеріалах кримінального провадження). Мати ОСОБА_13 у будинку зареєстрована разом із сином ОСОБА_5 та його дочкою ОСОБА_17 , яка проживає разом зі своєю матір`ю та не допомагає бабусі. Допомогу ОСОБА_13 надають сусіди, пояснення яких містяться в матеріалах провадження.

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить матері обвинуваченого на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 09.03.1994 року. У домогосподарстві потрібна чоловіча рука, будинок поступово руйнується, мати з кожним днем стає важче проживати у ньому самостійно.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження вважає, що підстави для зміни запобіжного заходу відсутні та дійшов висновку про необхідність продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

Так, наразі підстав для зміни застосованого запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, не вбачається, оскільки відповідно до ст. 177 КПК України існують наступні ризики, які не перестали існувати та дають підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, а саме:

- переховуватися від суду, так як він зокрема перебуваючи на волі, без обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, чи в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, через усвідомлення можливої втрати свободи на тривалий строк (до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна) зможе ухилитися від суду, змінити місце свого проживання, не повідомивши про це суд;

- незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, анкетні дані яких наразі відомі, зокрема які приймали участь у якості понятих під час проведення обшуків у обвинувачених;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 інкримінується вчинення через незначний проміжок часу 8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 306 КК України, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення та про схильність останнього до злочинної діяльності.

Разом з тим, інші більш м`які запобіжні заходи неможливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , з наступних причин:

- особисте зобов`язання неможливо застосувати тому, що даний запобіжний захід вимагає наявність особливої довіри до обвинуваченого в підтвердження можливості дотримання процесуальних обов`язків та через необхідність дотримання принципів співрозмірності між тяжкістю злочину та м`яким характером цього запобіжного заходу;

- застава неможливо застосувати до обвинуваченого у зв`язку з тим, що він підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчинення вищевказаних ризиків, а також заяви або клопотання від обвинуваченого ОСОБА_5 , рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок не надходили.

порука не можливо застосувати до обвинуваченого у зв`язку з тим, що не надходили письмові звернення від осіб, які поручаються за ОСОБА_5 ;

домашній арешт не можливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, підлягає постійному візуальному контролю із метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків та нових злочинів.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно останнього застосований згідно ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 18.12.2024 року, та підстави обрання вказаного запобіжного заходу в апеляціному порядку не скасовані.

Також, суд бере до уваги, що інкриміновані ОСОБА_5 кримінальні правопорушення вчинені ним у період відбуття іспитового строку, встановленого згідно вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18.12.2023 року, яким останнього визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 статті 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

Враховуючи вказане суд вважає, що у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає йому можливість негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27 ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 306 КК України, серед яких відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкі злочини, оскільки санкція статей передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, незаконний вплив на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, а альтернативні запобіжні заходи, на думку суду, не в змозі гарантувати належну поведінку підозрюваного.

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більш суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Висновок суду щодо необхідності продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ґрунтується на вищевикладених обставинах, що не свідчать про зменшення заявлених ризиків та виправдовують тримання особи під вартою.

Крім цього, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 182 КПК України, можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи вказане, суд вважає що прокурором доведено неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, оскільки всі вони передбачають перебування обвинуваченого на волі, що дає можливість вчинити дії наведених у ризиках, які на момент продовження запобіжного заходу не перестали існувати, а тому відносно обвинуваченого слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Що стосується клотання захисника ОСОБА_9 суд приходить такого висновку.

Суд визнає, що наведені захисником обставини щодо стану здоров`я матері обвинуваченого та її соціального статусу є такими, що заслуговують на увагу, однак вони не є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 178 КПК України, під час вирішення питання про обрання (зміну) запобіжного заходу суд враховує, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність родини й утриманців, та інші обставини.

Стан здоров`я матері обвинуваченого, хоча й підтверджений медичними документами, безпосередньо не нівелює ризик його процесуальної поведінки. Обставини, викладені у клопотанні, стосуються виключно його особистого життя та побуту, однак не доводять неможливість переховування обвинуваченого від суду або вчинення інших дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, у разі зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Разом з тим, вирішальним критерієм при обранні запобіжного заходу є наявність доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які доведені перед судом прокурором та на даний момент не зменшились та не зникли.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання.

Керуючись ст. ст. 194, 331 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 щодо зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Клопотання прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_12 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк запобіжного заходу рахувати з 11 березня 2026 року.

Строк дії ухвали запобіжного заходу визначити до 09 травня 2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

СуддяОСОБА_1