Справа № 738/442/26
№ провадження 1-в/738/59/2026
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

судді - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засiданнi клопотання засудженого ОСОБА_2 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, пробаційним наглядом,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_2

В С Т А H О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.

До Менського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_2 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, пробаційним наглядом.

Клопотання мотивоване тим, що він з 03 лютого 2024 року відбуває покарання в ДУ «Менська виправна колонія (№91)», де характеризується посередньо, у спілкуванні з персоналом колонії дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, не конфліктний, вважає, що він має право на застосування до нього пільги у вигляді заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, пробаційним наглядом.

Виклад позиції учасників судового розгляду.

Засуджений в судовому засіданні підтримав клопотання, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив його задовольнити, зазначив, що на підприємстві установи виконання покарань не працює у зв`язку з відсутністю вільних робочих місць, із заявою до адміністрації установи виконання щодо його працевлаштування не звертався.

Представник Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні просила в задоволенні клопотання відмовити, посилаючись на те, що поведінка засудженого протягом усього часу відбування покарання не була позитивною, останній протягом 2024-2025 року чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, на противагу цьому не має жодного заохочення, не працює, бажання працювати не виявляє, а тому належними доказами не підтверджено, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці став на шлях виправлення.

Встановлені судом обставини.

Вироком Новозаводського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2023 року, який набрав законної сили 19 січня 2024 року, ОСОБА_2 засуджений за ч.4 ст.405 КК України до 05 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 обчислюється з 19 жовтня 2023 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_5 зараховано час тримання його під вартою з 08 серпня 2023 року по 18 жовтня 2023 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

З характеристики засудженого, матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_2 в місцях позбавлення волі знаходиться з 19 жовтня 2023 року

За час перебування у слідчому ізоляторі характеризувався негативно, допускав порушення розпорядку дня, висловлювався нецензурними словами в бік представників слідчого ізолятора, вчинив дрібне хуліганство, за що тричі (07 травня, 30 липня та 02 серпня 2024 року) притягувався до дисциплінарної відповідальності, на даний час накладені на нього стягнення погашені у встановленому законом порядку, заохочень не мав, до суспільно корисної праці не залучався.

За час відбування покарання в ДУ «Менська ВК (№91)» засуджений ОСОБА_2 допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, за що 25 квітня 2025 року отримав одне стягнення, яке на даний час погашене у встановленому законом порядку, на підприємстві установи виконання покарань не працевлаштований, бажання працювати не виявляє, під контролем виконує заходи індивідуальної програми.

Згідно з характеристикою від 17 лютого 2026 року, затвердженою т.в.о. начальником ДУ «Менська виправна колонія (№91)» ОСОБА_6 , засуджений ОСОБА_2 має нестійку мотивацію до зміни способу життя, ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Рішенням комісії Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» від 17 лютого 2026 року засудженому ОСОБА_2 відмовлено в застосуванні до нього ст.82 КК України, оскільки останній не став на шлях виправлення.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, складеного щодо ОСОБА_2 , з використанням матеріалів особової справи та підсистеми «КАСАНДРА», отриманим внаслідок аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений отримав 45 балів.

Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, або покарання у виді довічного позбавлення волі невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є важливою складовою прогресивної системи відбування покарання, яка дає змогу, дотримуючись мети покарання, водночас покращувати правове становище засудженого і зменшувати обсяг та характер карально-виховного впливу на нього. У такий спосіб закон стимулює добросовісне відбування покарання засудженим, визначаючи, що саме від його поведінки значною мірою залежить можливість покращення його правового становища.

Умовами застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є: 1) засуджений відбуває покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, або довічного позбавлення волі (ч. 1 ст. 82); 2) він став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82); 3) він фактично відбув встановлену ч. 4 ст. 82 частину призначеного судом покарання.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Ставлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання. Підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є обставина, що засуджений не виправився, не довів своє виправлення, але став на шлях виправлення і для закріплення досягнутих результатів ще необхідний вплив на нього, але вже в умовах відбування більш м`якого виду покарання. Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання, однак ефективність і гарантованість цього процесу можливі лише за умови застосування до нього більш м`якого покарання.

Зразкова поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до покладених обов`язків насамперед передбачає, що особа бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.

Отже, законодавцем визначено, що заміну невідбутої частини покарання більш м`яким передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Згідно з ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Законом України № 3342-IX від 23 серпня 2023 року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» внесено зміни до Кримінального кодексу України, в ст. 51 «Види покарань», а саме частину першу доповнено пунктом 7-1 такого змісту:

7-1) пробаційний нагляд.

Також цим Законом доповнено Кримінальний кодекс України статтею 59? «Пробаційний нагляд», за змістом якої пробаційний нагляд полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства. Пробаційний нагляд призначається на строк від одного до п`яти років. (ч.4 ст. 59? КК України).

У відповідності до абзацу третього частини першої статті 6 Закону України «Про пробацію» завданням пробації є здійснення нагляду за засудженими до покарань у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт, особами, яким покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк замінено покаранням у виді громадських робіт або виправних робіт, особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, звільненими від відбування покарання вагітними жінками і жінками, які мають дітей віком до трьох років, а також, із урахуванням внесених змін та доповнень - здійснювати нагляд за особами, засудженими до покарання у виді пробаційного нагляду та за особами, яким покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк замінено покаранням у виді пробаційного нагляду.

На засудженого до пробаційного нагляду суд покладає обов`язки відповідно до частини другої статті 59? КК України.

Статтею 51 КК України визначено систему кримінальних покарань, яка включає в себе види покарань та їх порівняльну суворість, яка визначається від першого виду найбільш м`якого покарання до останнього - найсуворішого. Пунктом 7-1 ч.1 вказаної статті визначено вид покарання - «пробаційний нагляд», а пунктом 11 цієї ж статті є вид покарання - «позбавлення волі на певний строк» з чого слідує, що пробаційний нагляд є більш м`яким видом покарання, ніж позбавлення волі.

З наявної в матеріалах справи характеристики та матеріалів особової справи засудженого вбачається, що засуджений ОСОБА_2 за час попереднього ув`язнення та відбування покарання в місцях позбавлення волі характеризується негативно, у 2024-2025 роках порушував вимоги встановленого режиму тримання, за що отримав чотири стягнення, які на даний час погашені у встановленому законом порядку, та на противагу цьому не має жодного заохочення, не працює, ініціативи щодо працевлаштування не проявляє, з відповідними заявами до адміністрації установи виконання покарання не звертався.

Окрім того, згідно з характеристикою установи виконання покарань засуджений має нестійку мотивацію до зміни способу життя, ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення, ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, складеного щодо ОСОБА_2 , з використанням матеріалів особової справи та підсистеми «КАСАНДРА», отриманим внаслідок аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений отримав 45 балів, що вказує на те, що він не став на шлях виправлення (не довів свого виправлення) та не може бути представлений до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або умовно-дострокового звільнення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу перебування засудженого в місцях позбавлення волі.

Прийняття рішення про заміну покарання або невідбутої частини покарання більш м`яким не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Законодавцем визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом суду, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання і така заміна може бути застосована за певних умов.

В поведінці засудженого ОСОБА_2 відсутні позитивні зрушення, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Вказані вище обставини жодним чином не доводять, що засуджений став на шлях виправлення, оскільки його поведінка і ставлення до праці в період відбування покарання не засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до нього більш м`якого виду покарання.

Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав стверджувати, що засуджений ОСОБА_2 став на шлях виправлення, оскільки його поведінка та ставлення до праці за весь час відбування покарання не є законослухняною, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ст. 82 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку про те, що він став на шлях виправлення.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_2 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, пробаційним наглядом відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 16 березня 2026 року.

Суддя ОСОБА_1