Справа № 489/3138/26
Провадження № 1-кс/489/1962/26
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

14 квітня 2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР у м. Миколаєві щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про кримінальне правопорушення від 31.03.2026,

встановив:

Зі скарги слідує, що 31.03.2026 ОСОБА_3 за вих. №3/БВГ-527 подав до Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР у м. Миколаєві заяву про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 364, 365, 366, 367 КК України, слідчими МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000817 за ч. 2 ст. 382 КК України, яке було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Проте відомості про кримінальні правопорушення за вказаною заявою до ЄРДР внесені не були. У зв`язку з цим, скаржник просив зобов`язати слідчого внести відомості про вищевказані кримінальні правопорушення, вказані в його заяві від 31.03.2026, надати витяг з ЄРДР та вручити пам`ятку про права потерпілого.

Скаржник до суду не з`явився, надавши заяву про проведення судового розгляду в його відсутність та підтримання скарги. Керуючись ч. 6 ст. 9 КПК України щодо застосування загальних засад кримінального провадження та закріпленим у ст. 7 КПК України принципом диспозитивності, слідчий суддя дійшов висновку про можливість розгляду клопотання без участі скаржника.

Представник ТУ ДБР у м. Миколаєві до суду не з`явився, про дату та час розгляду скарги повідомлявся належним чином. Його відсутність, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.

Розгляд скарги проводиться без фіксування ходу засідання за допомогою технічних засобів відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги та додаткові матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України. У свою чергу, КК України визначає вичерпний перелік суспільно небезпечних діянь, які є кримінальними правопорушеннями та характеризують, у чому саме полягає їх об`єктивна та суб`єктивна сторона, кваліфікуючі ознаки та інше.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення кримінального правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про його ознаки, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення).

Аналіз положень статей 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність дізнавача, слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, та вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

У пункті 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 818/1526/18 зазначено, що «у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР».

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.09.2021 у справі № 556/450/18, «слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення».

Також Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у своїй постанові від 16.05.2019 у справі №761/20985/18 зазначив, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правосуддя.

За такого, вищезазначені положення закону та практика Верховного Суду свідчать про те, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого діяння. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність події кримінального правопорушення, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в них, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Натомість, як встановлено під час розгляду скарги, ОСОБА_3 звернувся до Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР у м. Миколаєві із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 364, 365, 366, 367 КК України, слідчими МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000817 за ч. 2 ст. 382 КК України, яке було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з неналежним, на думку скаржника, здійсненням досудового розслідування вказаними слідчими. Тобто, зміст скарги та заяви ОСОБА_3 про кримінальні правопорушення фактично зводиться до його незгоди з процесуальними рішеннями, діями та бездіяльністю вищевказаних слідчих під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000817.

Отже, доводи скаржника ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, які б давали підстави для кваліфікації дій поліцейських за вищевказаними статтями. Адже із змісту заяви та скарги вбачається, що вся їх суть зводиться до незгоди скаржника з процесуальними рішеннями, діями та бездіяльністю слідчих. Доводи скаржника будуються на припущеннях, які не підтверджуються будь-якими доказами.

У свою чергу, слідчий суддя керується тим, що скаржник і слідчий мають власне бачення правозастосування. Наявні між ними розбіжності врегульовані законодавцем та прямо передбачені положеннями Глави 26 КПК України, з можливістю оскарження таких розбіжностей у порядку судового контролю.

Згідно зі ст. 40 КПК України, слідчий є процесуально незалежною особою. Процесуальна незалежність - один із елементів особливого статусу представника сторони обвинувачення. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення для забезпечення здійснення досудового розслідування неупередженим, безстороннім і справедливим слідчим та передумовою для верховенства права та основоположною гарантією справедливого досудового розслідування. Дії та процесуальні рішення слідчого вважаються законними, доки вони не скасовані або не переглянуті в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії слідчого, їх законність та обґрунтованість можуть бути предметом розгляду лише в порядку судового контролю, процесуальним керівником або прокурором вищого рівня.

Таким чином, оскарження у будь-який інший спосіб дій та рішень слідчого щодо проведення досудового розслідування поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі № 21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності), вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі є протиправним втручанням і посяганням на процесуальну незалежність».

Натомість, спроби скаржника подати на дії слідчого повідомлення про кримінальне правопорушення можуть вказувати на протиправне втручання, вплив і тиск під час проведення досудового розслідування та посягати на процесуальну незалежність одного з представників сторони обвинувачення. Службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність слідчого і не посягати на неї.

При цьому, необхідно відмітити, що законом надано скаржнику можливість звернутися в порядку ст. 303 КПК України до слідчого судді зі скаргою на відповідне рішення, дію чи бездіяльність слідчого, натомість реєстрація кримінального провадження щодо слідчого за фактом можливого неналежного здійснення ним досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні обмежуватиме гарантії незалежності такого слідчого при здійсненні ним професійних обов`язків. При цьому, зниження рівня гарантій слідчого опосередковано призведе до обмеження реалізації прав представників сторони обвинувачення.

Таким чином, заява скаржника про притягнення слідчих до кримінальної відповідальності за своїм змістом і суттю не є повідомленням про кримінальне правопорушення, оскільки не містить конкретних і достатніх даних про можливе вчинення особами саме кримінальних правопорушень, передбачених певними статтями Кримінального кодексу України, тобто сукупності обов`язкових ознак конкретного кримінального правопорушення, які дозволяють відмежовувати таке діяння від інших правопорушень, що не становлять суспільної небезпеки. Викладені в заяві відомості не свідчать про кримінальну протиправність діянь та їх караність за кримінальним законом, у зв`язку з чим вони не підлягають внесенню до ЄРДР.

Також, положення «Про проходження служби в Національній поліції» передбачає інститут дисциплінарної відповідальності слідчого.

Крім того, як зазначено вище, передбачений механізм судового контролю (ч. 1 ст. 303 КПК України) за рішеннями, діями чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на таке оскарження. Натомість, у демократичному суспільстві та правовій державі виключається настання кримінальної відповідальності за висловлювання та вчинення дій на виконання власної правової позиції, у тому числі слідчого.

За такого, оскільки під час розгляду скарги не встановлено наявність всіх ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених статтями 364, 365, 366, 367 КК України, відомості про які скаржник просив внести до ЄРДР, тому вказане свідчить про відсутність протиправної бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про такі кримінальні правопорушення до ЄРДР.

Зазначене є підставою для відмови у задоволенні скарги.

Керуючись статтями 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР у м. Миколаєві щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою вих. № 3/БВГ-527 від 31.03.2026 - відмовити.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1