СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 1-кс/759/823/26
ун. № 759/2421/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника скаржника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні майна у кримінальному провадженні №0000918 від 28.03.2025,

ВСТАНОВИВ:

30.01.2026 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшла вищезазначена скарга, яка обґрунтована тим, що 30.09.2025 на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 22.09.2025 було проведено обшук транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , в ході якого вилучено транспортний засіб та поміщено на спеціальний майданчик ГУНП в Житомирській області, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Слобідська, 35 та опечатано пломбами №NPU-6826907, №NPU-6826909, №NPU-6826910, №NPU 6826911, №NPU-6826912, №NPU-6826913, №NPU-6826914. Вказаний транспортний засіб визнано речовим доказому кримінальному провадженні №0000918 від 28.03.2025 року. При цьому, арешт на вищевказане майно накладено не було. Просив заяву задовольнити, шляхом повернення тимчасово вилученого майна під час обшуку.

Представника скаржника у судовому засіданні скаргу підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з' явився, про день та час розгляду заяви повідомлявся належним чином, 09.02.2026 надіслав до суду заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення скарги заперечував у повному обсязі, оскільки дозвіл на вилучення транспортного засобу прямо надано в ухвалі слідчого судді. У ході досудового розслідування установлено, що вказаний вище транспортний засіб разом із іншими міг використуватись ОСОБА_4 та залученими ними особами для незаконного перевезення деревини, яку останні незаконно рубають у навколишніх лісах з метою подальшого виготовлення з неї деревного вугілля та перевезення цього самого вугілля. Крім мого, 07.11.2025 та 29.01.2026 року до УРОТЗ ГСУ НПУ надходили заяви представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про повернення майна (автомобіля) які були розглянуті в установленому порядку про що останньому була надана відповідь. На даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, встановлено, що діями ОСОБА_4 довколишньому середовищу спричинено шкоду у розмірі 10529 336,07 грн, у тому числі проводяться відповідні слідчі та процесуальні дії, заходи забезпечення кримінального провадження, вирішується питання про повідомлення про підозру ОСОБА_4 .

Суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності слідчого, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Судом встановлено, що 30.09.2025 на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 22.09.2025 було проведено обшук транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до відомостей протоколу обшуку транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» д.н.з. НОМЕР_1 було вилучено.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок проведення обшуку, тимчасового вилучення майна, накладання на нього арешту, тощо, встановлено главами 16, 17 КПК України та ст.ст. 234-236 КПК України.

Відповідно до розділу 1.2 узагальнення ВССУ від 12.01.2017 року № 9-49/0/4-17 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», правильність розгляду скарг на бездіяльність стосовно неповернення тимчасово вилученого майна значною мірою залежить від чіткості переліку, сформованого в ухвалі слідчого судді про обшук. Отже, слідчим суддям, з огляду на непорушність права власності, слід ретельно оцінювати доводи скаржника стосовно того, що вилучення певного майна здійснене з виходом за межі, регламентовані ухвалою про обшук.

Аналогічно, Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.07.2007 у справі «Смирнов проти Росії» вказав, що невизначене формулювання обсягу обшуку дало змогу органу влади на власний розсуд вирішувати, які матеріали підлягають вилученню, що призвело до вилучення, крім документів, які стосуються справи, деяких особистих речей. ЄСПЛ зазначив, що відсутність вказівки на конкретну мету обшуку є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так само, позиція ЄСПЛ наведена в рішенні від 15.07.2003 у справі «Ернст та інші проти Бельгії», де вказано, що ордер на проведення обшуку не містив інформації щодо мети проведення обшуку та про предмети, які підлягали вилученню. Таким чином, слідчих було наділено широкими повноваженнями, обшуки не були пропорційними.

З огляду на викладене, суд, вирішуючи дане питання, фактично вирішує, чи наявні у даному випадку у діях органів досудового розслідування порушення вимог ст.41 Конституції України, глав 16, 17 КПК України та ст.ст.234-236 КПК України.

Судом встановлено, що 30.09.2025 на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 22.09.2025 прокурорами групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000918 від 28.03.2025 проведено обшук транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» д.н.з. НОМЕР_1 .

В ході обшуку було вилучено зазначений транспортний засіб, оскільки діяла пряма вказівка в ухвалі про обшук.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У даному випадку скаржник звертаючись із зазначеною скаргою не довів, що вказане майно, яке він просить повернути не є речовим доказом, а також те, що відповідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подано не було, внаслідок чого достовірно не відомо в якому статусі знаходиться зазначене майно, а тому суд вимушений відмовити у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ч. 3 ст. 41 Конституції України; роз. 1.2 узагальнення ВССУ від 12.01.2017 року № 9-49/0/4-17 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування»; рішення Європейського суд з прав людини від 07.07.2007 у справі «Смирнов проти Росії», 15.07.2003 у справі «Ернст та інші проти Бельгії»; ст.ст. 16, 17, 167, 168, 169, 171, 234-236 КПК України,

УХВАЛИВ:

у задоволенні скарги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні майна у кримінальному провадженні №0000918 від 28.03.2025 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1