ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за № 0000373 від 23.11.2024 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Чернівці, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, з середньою спеціальною освітою, не одруженого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та за його вчинення призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян у прикордонних районах та прикордонних зонах України строком на 3 (три) роки, з конфіскацією всього належного майна, за винятком житла.

Запобіжний захід ОСОБА_7 змінено із застави на тримання під вартою і взято ОСОБА_7 під варту в залі суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту взяття під варту, тобто з 26 листопада 2025 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 , строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а саме з 24 листопада 2024 року по 03 грудня 2024 року.

ЄУНСС: 722/2721/24 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_8

НП: 11-кп/822/76/26 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Заставу внесену за ОСОБА_7 , згідно квитанції № 85 від 03.12.2024 року в сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, 00 копійок, після вступу вироку в законну силу визначено повернути заставодавцю - ОСОБА_9 .

Вирішено долю речових доказів.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово продовжувався, у зв`язку з чим введено обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленою на даний час органом досудового розслідування особою, вчинив злочин, пов`язаний із незаконним переправленням осіб через державний кордон України.

Так, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, а також на виконання раніше розробленого невстановленою слідством особою плану, ОСОБА_7 на автомобілі марки «Рено Кенго», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибув на початку листопада 2024 року, точний час органом досудового розслідування не встановлений, до селища Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області, де зустрів раніше підшуканого невстановленою слідством особою чоловіка з числа громадян України, якому достеменно було відомо про вищевказані тимчасові обмеження щодо виїзду чоловіків віком від 18 до 60 років з України, та який бажав незаконно перетнути державний кордон України, а саме ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя селища Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області. При цьому ОСОБА_7 за вказівкою невстановленої слідством особи отримав від ОСОБА_10 готівкою грошові кошти у сумі 3 350 доларів США та 1 000 євро в якості оплати за подальше незаконне переправлення через державний кордон та повинен був надалі передати їх невстановленій слідством особі.

Пізніше 22.11.2024 року ОСОБА_7 за вказівкою тієї ж невстановленої слідством особи на автомобілі марки «Рено Кенго», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибув до селища Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області, звідки забрав ОСОБА_10 та вирушив до м. Чернівці. Перебуваючи у м. Чернівці, ОСОБА_7 привіз ОСОБА_11 до одного з готелів та сказав поселитись там на добу.

Наступного дня 23.11.2024 року, точний час органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 забрав ОСОБА_10 з готелю та поблизу однієї з АЗС у м, Чернівці зустрів та організував посадку до свого транспортного засобу ще одного раніше підшуканого невстановленою слідством особою чоловіка з числа громадян України, якому достеменно було відомо про вищевказані тимчасові обмеження щодо виїзду чоловіків віком від 18 до 60 років з України, та який бажав незаконно перетнути державний кордон України, а саме ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя м. Харків, який за вказівкою невстановленої слідством особи, заздалегідь перерахував грошові кошти за послуги щодо його незаконного переправлення через кордон в сумі 4 000 доларів США на вказаний невстановленою слідством особою рахунок.

Надалі ОСОБА_7 , діючи на виконання раніше розробленого невстановленою слідством особою плану, розпочав рух в напрямку лінії розмежування державного кордону України та Республіки Молдова, а саме в напрямку м. Сокиряни Дністровського району Чернівецької області за наданими невстановленою слідством особою координатами місця висадки ОСОБА_12 та ОСОБА_10 в напрямку 0095 прикордонного знаку.

Керуючи автомобілем марки «Рено Кенго», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху в напрямку розмежування ділянки державного кордону України та Республіки Молдова, ОСОБА_7 на виконання заздалегідь розробленого невстановленою слідством особою плану, вживав заходів щодо об`їзду контрольних постів по маршруту слідування, а також перебуваючи в салоні автомобіля марки «Рено Кенго», реєстраційний номер НОМЕР_1 , обумовив з ОСОБА_12 передачу йому грошових коштів у сумі 200 євро, які останній додатково мав надати безпосередньо ОСОБА_7 за вказівкою невстановленої слідством особи за переправлення його через державний кордон України.

Близько 21.20 год 23.11.2024 року автомобіль марки «Рено Кенго», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , в салоні якого знаходились ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які мали намір незаконно перетнути державний кордон України, був зупинений працівниками ДПС України під час руху по території прикордонно-контрольованого району в адміністративних межах с. Коболчин Дністровського району Чернівецької області.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що він не заперечуючи правової кваліфікації дій його підзахисного, доведеності його вини у скоєнні кримінального правопорушення, просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання, а саме, призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, у виді позбавлення волі із застосуванням статті 69 КК України на строк 2 (два) роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян у прикордонних районах та прикордонних зонах України строком на 3 (три) роки, та застосувати до нього положення статей 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку.

Зазначає, що районний суд у повному обсязі не врахував обставини, які пом`якшують відповідальність ОСОБА_7 , зокрема, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, усвідомлення ним протиправності своїх дій, відсутність судимостей у минулому, вчинення кримінального правопорушення вперше, молодий вік, позитивні характеристики з місця проживання, збіг тяжких особистих і сімейних обставин, наявність на утриманні

непрацездатних батьків, а саме батька, який є інвалідом першої групи (підгрупа Б), те що він єдина дитина в сім`ї, а також його роль лише як виконавця у вчиненні кримінального правопорушення.

Стверджує, що районним судом не було взято до уваги поведінку ОСОБА_7 до і після вчинення кримінального правопорушення, який діяв на прохання ОСОБА_13 і не отримав за це жодної винагороди, а його протиправні дії полягали виключно у наданні транспортного засобу та перевезенні осіб, які мали намір в незаконний спосіб перетнути державний кордон України.

Вказує, що цілі покарання в даному випадку можуть бути досягнуті шляхом визначення обвинуваченому покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг і заперечень не надходило.

Також не надходила на адресу апеляційного суду і особиста заява від обвинуваченого ОСОБА_7 про бажання бути присутнім при апеляційному розгляді апеляційної скарги його захисника.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_6 , який підтримав подану скаргу в повному обсязі та просив задовольнити її з підстав, у ній наведених, міркування прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважавши вирок районного суду законим та обґрунтованим, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 332 КК України в апеляційній скарзі захисника не заперечуються, таким чином колегія суддів не переглядає та не наводить доводів на їх підтвердження.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_7 , покарання, колегія суддів вважає, що воно обрано згідно загальних принципів призначення покарання та у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме: з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд призначив обвинуваченому покарання, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і відповідатиме меті покарання, передбаченій ст. 50 КК України, з яким погоджується і колегія суддів.

Твердження захисника про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання, є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.

Так, суд виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, врахував тяжкість злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких кримінальних правопорушень у сфері охорони державної таємниці, недоторканності державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, його вік, те що він має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання, на його утриманні перебувають батьки, які страждають захворюваннями та потребують постійного стороннього догляду, збіг тяжких особистих та сімейних обставин, і те, що ОСОБА_7 виконував роль виконавця у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також обставину, яка обтяжує покарання, згідно ст. 67 КК України, а саме вчинення даного кримінального правопорушення в умовах воєнного стану.

Тому, суд прийшов до висновку, що ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а з врахуванням особи винного, суд вважав за можливе призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, яке слід відбувати реально, вважаючи таке покарання співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів та змусить додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Також погоджується судова колегія апеляційного суду із позицією районного суду щодо відсутності законних підстав для застосування в даному провадженні положень ст.ст 75, 76 КК України, з огляду на вищевказані обставини та суспільну небезпечність даного кримінального правопорушення.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_7 реальне покарання є явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд не вбачає.

На переконання апеляційного суду, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що обвинувачений в повному обсязі визнав вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення, при обставинах викладених у обвинувальному акті, те, що ОСОБА_7 , за час проведення досудового слідства вже багаторазово пожалкував про скоєне та обіцяв не допускати аналогічного в майбутньому, є надуманими, оскільки вказане було взято до уваги районним судом, як при дослідженні особи обвинуваченого, так і при призначенні останньому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Тим більше, що вищевказані захисником обставини не були стримуючими факторами для обвинуваченого.

Надані захисником ОСОБА_6 , в судовому засіданні апеляційного суду, документи, зокрема, копія свідоцтва про смерть ОСОБА_9 серії НОМЕР_2 від 27.12.2025 року; характеристика на ув`язненого ОСОБА_7 від 01.01.2026 року видана старшим інспектором відділу СВПР ДУ «Чернівецький СІЗО» підполковником внутрішньої служби ОСОБА_14 ; копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого), яка видана МОЗУ КНП «МІЙСЬКА ПОЛІКЛІНІКА № 3» ЧМР від 16.01.2026 року; копія Консультаційного висновку, яка видана лікарем консультантом ОСОБА_15 МОЗУ КНП «МІЙСЬКА ПОЛІКЛІНІКА № 3» ЧМР від 01.12.2025 року; копія висновку ЛКК № 216 від 28.11.2024 року, виданий головою ЛКК ОСОБА_16 КНП «МІЙСЬКА ПОЛІКЛІНІКА № 3» ЧМР, на думку судової колегії апеляційного суду, із врахуванням вищевказаних обставин, не є безумовними підставами для застосування до ОСОБА_7 положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Судова колегія апеляційної інстанції вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути дане кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для зміни вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя доповідач: Судді

____________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3