Справа № 215/2060/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю: секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 , ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000111 від 31.01.2023 року про обвинувачення ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за обвинуваченням за ч.1 ст.255 , ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.255 , ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження

У судовому засіданні прокурором заявлено письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , посилаючись на те, що необхідно провести судовий розгляд справи, враховуючи тяжкість, кількість і суспільну небезпеку злочинів, вчинених у співучасті, значну суму матеріального збитку, сувору міру покарання, дію в державі воєнного стану, можливість виїзду за кордон, обізнаність обвинуваченого про особисті дані потерпілих, свідків, розташування і доступ до електронно-обчислювальної техніки, злочинні схеми через продовження існування ризиків вчинення нового злочину, незаконного впливу на свідків, знищення чи спотворення речей і документів, перешкоджання провадженню іншим чином та ухилення від суду.

В судовому засіданні захисник і обвинувачений заперечували проти клопотання прокурора, просили про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, вказували на відсутність будь яких ризиків, доказів впливу на свідків, відсутність судимостей в обвинуваченого, наявність соціальних звязків, на позитивну характеристику, тривалий термін перебування під вартою, відсутність інтересу потерпілих до справи, належну процесуальну поведінку, просили зменшити розмір застави, яка не співрозмірна з сумою збитку. Вказували про те, що відносно інших обвинувачених обрано більш мякі запобіжні заходи.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд прийшов до такого висновку.

Згідно ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення, має право обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При вирішенні питання про обрання і продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї, ст.178 КПК України

Відповідно до приписів ст.183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно до ухвали слідчого судді Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 08.11.23 ОСОБА_11 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався .

Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу суд відмічає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Харченко проти України», «Єлоєв проти України», "Фельдман проти України", "Ходорковський проти Росії", "Сааді проти Сполученого Королівства", п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних більш м`яких запобіжних заходів замість тримання під вартою. Дотримання принципу пропорційності між важливістю негайного виконання зобов`язання, та важливістю забезпечення права на свободу є необхідним в демократичному суспільстві.

Відповідно до положень п. 39 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року, остаточне 14 січня 2011 року, існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим ( рішення у справі "Власов проти Росії" , N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року).

Обставини, на які посилався суд при обранні та продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою змінилися, тому суд вважає, що більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, ОСОБА_11 обвинувачується в тяжкому і особливо тяжкому кримінальному правопорушеннях, вчинених у складі злочинної організації, за які законом передбачено покарання більш ніж 10 років позбавлення волі, не працює, має можливість виїзду за кордон, йому відомі особисті дані потерпілих і свідків, місце розташування і порядок доступу до електронно-обчислювальної техніки. Із вказаних ризиків суд зазначає, що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність, ухилитись від суду, тому ризик передбачений п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України прокурором доведений, та продовжує існувати, але такий запобіжний захід як домашній арешт в повній мірі може запобігти вказаним вище ризикам .

ЄСПЛ наголошує, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним. Про це зазначено в рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 12369 від «26» червня 1991 року по справі «Латальє проти Франції», п. 51, за скаргою № 5522/04 від «20» січня 2011 року по справі «Прокопенко проти України».

Також, Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Стосовно ризику впливу на свідків і перешкоджати провадженню у даному випадку, то з моменту затримання обвинуваченого пройшов значний проміжок часу, доказів впливу на потерпілих, свідків ОСОБА_11 і іншими обвинуваченими протягом часу судового розгляду прокурором не подавалось, значна частина потерпілих взагалі проживає за межами Криворізького району, тому, на думку суду, перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом з застосування електронних засобів контролю цим ризикам можливо запобігти.

Водночас, суд зазначає, що ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено у пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевіркою, дачі показів (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії»).

При цьому, загальний строк судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_11 становить майже 2 роки, а строк перебування обвинуваченого під вартою - більше ніж 2 роки 3 місяці, що є надмірним.

Згідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 26772/95 від 6 квітня 2000 року по справі «Лабіта проти Італії», п. 152, застосування запобіжного заходу не повинно бути «очікуванням» обвинувального вироку.

Водночас, суд зазначає, що ОСОБА_11 має місце постійного проживання, соціальні зв`язки, раніше не судимий, не порушував порядок судового засідання і правила утримання під вартою. У звязку з чим, запобігти ризику ухилення від суду можливо шляхом застосування більш мякого запобіжного заходу.

З огляду на викладене, на думку суду в даному випадку права обвинуваченого щодо його особистої свободи та недоторканості, гарантовані ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, превалюють над інтересами суспільства, а частина ризиків, які були наявні під час обрання ОСОБА_11 запобіжного заходу, перестали існувати.

Оскільки по справі слід завершити судовий розгляд, частина ризиків продовжує існувати, а строк тримання обвинуваченого під вартою без вироку суду є тривалим; суд вважає необхідним змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відповідно до правил ст.181 КПК України з встановленням обмежень, передбачених ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 331 ч.3 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

В клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на два місяці, тобто з 16 лютого до 16 квітня 2026 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 такі обов`язки:

1.Не відлучатися із м.Кривого Рогу, Дніпропетровської області без дозволу суду.

2.Не залишати цілодобово місце проживання по АДРЕСА_1 .

3.Повідомляти письмово суд про зміну свого місця проживання на іншу адресу.

4. Утримуватися від спілкування з потерпілами, свідками, експертами, іншими обвинуваченими по даному кримінальному провадженні;

5. Здати на зберігання до територіальних органів Державної міграційної служби України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

6.Носити електронний засіб контролю.

Звільнити обвинуваченого з-під варти в залі суду .

Виконання ухвали щодо домашнього арешту доручити ВП №5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого.

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали вручити обвинуваченому і прокурору після її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення, та в апеляційному порядку оскарженню не підлягає .

Повний текст ухвали складено і проголошено 20.02.2026.

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ

СУДДІ