Провадження № 1-кп/761/2314/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001006, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 грудня 2024 року щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дружківка Донецької області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135 ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 367 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Кодема Донецької області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 367 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Ніжин Чернігівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 367 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця міста Березань Київської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 139, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки міста Київ, українки, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_7 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 139, ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

У С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва з Офісу Генерального прокурора надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001006, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 грудня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 367 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 367 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 367 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 139, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 139, ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, в обґрунтування якого зазначив, що останній обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів та наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливості обвинуваченого переховуватись від суду, впливати на свідків та інших обвинувачених у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, які на теперішній час не зникли та не зменшилися, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, зміна або скасування обвинуваченому запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_12 щодо задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту заперечив, просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання та покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку захисника.

Крім того, прокурор подав до суду клопотання, у якому він, просить суд продовжити строк виконання обов`язків покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ч. 5 ст.194 КПК України. Клопотання обґрунтовує тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку прокурора, у зазначеному випадку метою покладення на обвинуваченого ОСОБА_4 вищевказаних обов`язків, є запобігання спробам переховуватися від суду під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечив щодо клопотання прокурора про продовження дії обов`язків. Зазначив, що ризики зазначені прокурором у вказаному клопотанні не обґрунтовані.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника.

Крім того, в судовому засіданні прокурор просив продовжити дію покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування клопотання зазначав про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не змінились та не зменшились, а тому просив продовжити обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України, які були покладені на обвинуваченого ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2025 року.

Захисник ОСОБА_9 щодо клопотання прокурора заперечив, зазначив, що ризики зазначені прокурором в обґрунтування заявленого клопотання щодо продовження дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України є необґрунтованими.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника.

Крім того, прокурор ОСОБА_8 у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки ризики, які стали підставою для застосування саме такого запобіжного заходу не зменшилися, продовжують існувати, враховуючи тяжкість покарання у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, які їм інкримінуються.

Стосовно клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_13 заперечила, оскільки, вважала його необґрунтованим, зокрема, в частині обов`язку «не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду, за винятком потреби у здійсненні трудової діяльності».

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Інші учасники судового провадження підтримали позицію сторони захисту.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_11 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення заявленого прокурором клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки, вважала його необґрунтованим.

Обвинувачена ОСОБА_7 підтримала свого захисника.

Інші учасники судового провадження підтримали позицію сторони захисту.

Так, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_3 , суд вважає за можливе клопотання задовольнити, з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Згідно з ч. 6 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Як вбачається з обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, докази обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_3 є вагомими, більш детальну оцінку яким суд надасть під час перебування в нарадчій кімнаті при прийнятті остаточного рішення у даному кримінальному провадженні, однак на даній стадії судового провадження, на думку суду, цього достатньо для продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Таким чином, суд вважає, що прокурором наведені, відповідно до ст.ст. 177-178 КПК України, мета та підстави продовження запобіжного заходу, а також враховані обставини, які повинні враховуватися при продовженні запобіжного заходу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135 ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 367 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів.

При вирішенні питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_3 , суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків або інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

З огляду на зміст обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування (в яких вказуються ті процесуальні дії та рішення, які були вчинені і прийняті органом досудового розслідування та прокурором, а також перелік і джерела доказів, якими прокурор обґрунтовує обвинувачення), суд погоджується із тим, що прокурор доводить мінімально необхідний рівень обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_3 злочинів, передбачених ч. 3 ст. 135 ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 367 КК України. Разом з цим, цю підозру суд не вважає і не розцінює, як доведену вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів, проте вважає достатньою в розумінні обґрунтованості клопотання.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особи, у цьому випадку обвинувачений, може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Так, на переконання суду, ймовірна можливість переховування ОСОБА_3 від суду підтверджується тим, що він обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання, зокрема у виді позбавлення волі на строк до десяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Суд погоджується із доводами прокурора, що на теперішній час ризик переховування ОСОБА_3 встановлений під час обрання запобіжного заходу, не втратив свою актуальність.

Існування цього ризику пов`язане, у першу чергу, із тяжкістю злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 .

Означена обставина сама по собі може бути причиною для переховування обвинуваченого від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

На переконання суду, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його покарання у невизначеному майбутньому, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Про актуальність цього ризику вказують і умови, в яких перебуває Україна. На думку суду, з урахуванням введення воєнного стану, ресурси контролю за поведінкою обвинуваченого у контексті встановлення місцезнаходження, перетину державного кордону є більш обмеженими. Це вимагає вжиття додаткових заходів з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, в тому числі шляхом застосування запобіжних заходів та покладення обов`язку здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, який обумовлений саме існуванням саме ризику переховування. На даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання суду, ризик переховування ОСОБА_3 від суду наразі залишається.

Окрім того, переховуватись від суду можливо не лише за кордоном, а і в межах території України. Більше того, суд зазначає, що існують способи виїзду за кордон чоловіків призовного віку, до прикладу, з волонтерською місією тощо. А тому стверджувати, що ризик переховування від суду, у тому числі, за кордоном нівельовано повністю, неможливо.

Отже, обставини, встановлені під час розгляду клопотання, у сукупності дають підстави для висновку про те, що ризик переховування ОСОБА_3 від суду є актуальним та продовжує існувати.

Даний факт у сукупності з обставинами, що характеризують особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, вказує на наявність вказаного ризику.

З огляду на зазначене, а також в сукупності з іншими встановленими судом обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України, суд дійшов висновку про продовження існування ризику переховування від суду, а належна процесуальна поведінка ОСОБА_3 у статусі обвинуваченого не може свідчити про відсутність даного ризику.

Суд вважає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків, інших обвинувачених у кримінальному провадженні лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Відповідний незаконний виплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинуваченого як на особу, що вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються обвинуваченому та не мають безпосереднього зв`язку із його особою.

Суд вважає ризик впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні обґрунтованим, оскільки їх показання відповідно, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування.

На даний час існує реальна необхідність допиту свідків, обвинувачених, проведення великого обсягу необхідних процедурних (процесуальних) дій, відтак, на переконання суду, існує об`єктивна реальність ризику можливого впливу обвинуваченого на свідків, обвинувачених.

Оскільки наразі триває судовий розгляд кримінального провадження та жоден свідок сторони обвинувачення не допитаний, а тому існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу ОСОБА_3 , такі особи можуть змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді.

З огляду не це, суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків, які не допитані продовжує існувати.

Існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, які поряд із ризиком можливості переховуватися від суду, теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високими.

Водночас, враховуючи характеризуючі дані, а також те, що обвинувачений ОСОБА_3 належним чином виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, суд вважає за можливе продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в певний період доби, а саме з 22 години 00 хвилин по 05 годину 00 хвилин наступного дня, на строк 2 місяці, тобто до 24 травня 2026 року включно, за виключенням здійснення трудової діяльності, з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність яких була доведена прокурором в судовому засіданні, та які будуть пропорційними, помірними та такими, що не становитимуть надмірний тягар для обвинуваченого, та забезпечить виконання ним, покладених процесуальних обов`язків, визначених частиною 5 ст.194 КПК України та який в повній мірі забезпечить запобіганню ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, суд зазначає, що залишення обвинуваченим місця свого перебування у встановлений судом час не є порушенням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби у випадку отримання невідкладної медичної допомоги, евакуації населення, рятування життя та здоров`я в умовах воєнного стану.

Слід зауважити, що у період введення воєнного стану на території України обвинуваченому ОСОБА_3 після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 30 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» дозволено відлучатись з визначеного в ухвалі місця перебування з метою перебування останнього в укритті.

Щодо продовження дії обов`язків обвинуваченому ОСОБА_4 варто зазначити наступне.

Обов`язки, що покладені на обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ухвали суду від 20.10.2025 року станом на дату розгляду зазначеного клопотання припиняють свою дію в межах судового розгляду. Враховуючи, що за своєю суттю застава має на меті забезпечити виконання обвинуваченим покладених обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а тому останні є необхідною складовою такого заходу забезпечення, а їх виконання - визначеним законом критерієм оцінки поведінки обвинуваченого.

Враховуючи відсутність процесуальних рішень про зміну чи скасування запобіжного заходу у виді застави, запобіжний захід у виді застави на час судового розгляду справи не припинив своєї дії. З урахуванням того, що обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України є заходом забезпечення кримінального провадження та покладаються на обвинуваченого одночасно із застосуванням запобіжного заходу, однак їх термін дії спливає, то обвинуваченому, щодо якого застосовано запобіжний захід у виді застави, необхідно продовжити строк виконання обов`язків, зазначених прокурором у клопотанні.

Щодо наявності ризиків передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України зазначених прокурором в клопотанні про продовження дії обов`язків ОСОБА_4 варто зазначити наступне.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі доводять, що цей ризик є достатньо високим. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Враховуючи наведене, суд обґрунтовано приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду. Крім того, доведеним є те, що на теперішній час, ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду не зменшився, не втратив свою актуальність та продовжує існувати.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року, Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Згідно п. 36 рішення у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 (заява №37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення від 04 жовтня 2005 року у справі «Бекчиєв проти Молдови, заява №9190/03).

Оцінюючи доводи прокурора щодо продовження існування ризику переховування від суду обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме: тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , а також можливість притягнення його до відповідальності за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень сама по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків суд бере до уваги той факт, що судовий розгляд перебуває на початковому етапі, тому суду потрібно буде допитати ряд свідків для встановлення обставин у цьому кримінальному провадженні. Анкетні дані допитаних під час досудового розслідування свідків обвинуваченому відомі, що не виключає можливість його подальшого спілкування, за наслідками якого останні можуть змінити свої покази на користь обвинуваченого.

З огляду на вищезазначене, також наявна вірогідність, а отже і ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а характер та спосіб вчинених дій, тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення свідчить про наявність ризику вчинити нові кримінальні правопорушення.

Строк дії обов`язків щодо обвинуваченого ОСОБА_4 слід визначити тривалістю 2 місяці, тобто до 24 травня 2026 року включно.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_14 , слід зазначити про таке.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також наявність доказів, яким обґрунтовуються відповідні обставини.

Виходячи зі змісту зазначених норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Не вдаючись до детального аналізу, оцінки дій, винуватості особи та не порушуючи презумпції невинуватості на цій стадії кримінального провадження, суд повинен пересвідчитись, що пред`явлене обвинувачення є обґрунтованим, тобто таким, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у якому її обвинувачують.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у суду реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

Надаючи оцінку обґрунтованості підозри, варто звернути увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини термін «обґрунтована підозра» у скоєнні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, тлумачення поняття «обґрунтованості» залежить від усіх обставин справи (рішення від 22.10.1997 у справі «Ердагоз проти Туреччини», № 21890/93, § 51; рішення від 30.08.1990 у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», серія A № 182, § 32).

У свою чергу, метою судового розгляду відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, що виключає можливість оцінки судом на час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обґрунтованості підозри.

Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер та тяжкість кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Слід зазначити, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

З обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що докази обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_5 є досить вагомими, більш детальну оцінку яким суд надасть під час перебування в нарадчій кімнаті при прийнятті остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, суд вважає, що прокурором наведені, відповідно до ст.ст. 177-178 КПК України, мета та підстави продовження запобіжного заходу, а також враховані обставини, які повинні враховуватися при продовженні запобіжного заходу.

Суд погоджується з доводами сторони обвинувачення про існування ризику можливого переховування від суду, який обґрунтований тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання, зокрема у виді позбавлення волі на строк до десяти років. Тому останній, усвідомлюючи суворість покарання, передбаченого за інкриміновані правопорушення, у разі не продовження обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України матиме реальну можливість змінити місце проживання та переховуватися від суду.

Зазначена обставина може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також судом враховується встановлена кримінальним процесуальним законодавством процедура отримання показань на стадії судового розгляду, відповідно до яких, свідки допитуються безпосередньо в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин, існує ризик незаконного впливу на свідків, інших обвинувачених.

Таким чином, зазначений ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, а також дослідження їх судом.

Крім того, суд вважає встановленим та доведеним існування ризику, передбаченого пп. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: перешкоджати провадженню іншим чином.

Судом встановлено, що на даний час ризики, які існували на початку судового розгляду даного кримінального провадження, на даний час не зменшилися, оскільки наявні у матеріалах кримінального провадження докази та обставини дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених у кримінальному провадженні, та перешкоджати кримінальному провадженні.

Щодо доводів захисника ОСОБА_9 про належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 , а також наявність міцних соціальних зв`язків, викладених в запереченні на клопотання прокурора про продовження строку виконання покладених на обвинуваченого обов`язків суд зазначає, що сумлінне виконання останнім покладених на нього обов`язків, а також наявність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків не може бути самостійними підставами для відмови у клопотанні прокурора про їх продовження. Крім цього, належне виконання обов`язків вказує на дієвість застосованого запобіжного заходу та стимулює особу, до якої він застосований, до належної процесуальної поведінки.

Стосовно клопотання прокурора про продовження дії обов`язків обвинуваченому ОСОБА_6 варто зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Як вбачається з обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, докази обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_6 є вагомими, більш детальну оцінку яким суд надасть під час перебування в нарадчій кімнаті при прийнятті остаточного рішення у даному кримінальному провадженні, однак на даній стадії судового провадження, на думку суду, цього достатньо для продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Суд вважає, що прокурором наведені, відповідно до ст.ст. 177-178 КПК України, мета та підстави продовження запобіжного заходу, а також враховані обставини, які повинні враховуватися при продовженні запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченого протягом тривалого часу судового розгляду підлягають врахуванню судом. Разом з тим зазначена обставина сама по собі не свідчить про відсутність ризику переховування обвинуваченого від суду, зважаючи на стадію кримінального провадження та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень. Відтак, встановлений ризик переховування обвинуваченого від суду не зменшився та продовжує існувати

Водночас, суд враховує, що наразі кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України відкриті матеріали кримінального провадження, у тому числі протоколи допиту свідків з наданими показаннями, тому існує ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_6 може впливати на них з метою спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, для того щоб він зміг уникнути кримінальної відповідальності або ж мінімізувати її. Таким чином, є підстави вважати про обґрунтовану наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість обвинуваченого ОСОБА_6 незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, який жодним чином також не зменшився і вказане виправдовує продовження запобіжного заходу.

Так, скасування покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зумовлює наявність вчинення обвинуваченим спроб переховування від суду, впливу на свідків та інших обвинувачених. Такі ризики є досить реальними, їх реалізація призведе до перешкоджання здійсненню правосуддя у справі, може затягнути процес розгляду кримінального провадження по суті або призвести до інших негативних наслідків, перешкоджаючи виконанню завдань цього провадження.

Зважаючи на вказане, на переконання суду, відсутність з боку обвинуваченого будь-яких порушень чи створення перешкод для кримінального провадження під час виконання обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, не є достатньою підставою для твердження про відсутність того чи іншого ризику. Втім, зазначена обставина свідчить про те, що застосований запобіжний захід є дієвим, та таким, що у достатній мірі забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Таким чином, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання стосовно ОСОБА_6 слід продовжити до 24 травня 2026 року включно.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження дії обов`язків відносно ОСОБА_7 , суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Як вбачається з обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, докази обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_7 є вагомими, більш детальну оцінку яким суд надасть під час перебування в нарадчій кімнаті при прийнятті остаточного рішення у даному кримінальному провадженні, однак на даній стадії судового провадження, на думку суду, цього достатньо для продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Суд вважає, що прокурором наведені, відповідно до ст.ст. 177-178 КПК України, мета та підстави продовження запобіжного заходу, а також враховані обставини, які повинні враховуватися при продовженні запобіжного заходу.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 139, ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії нетяжкого та тяжкого злочинів.

При вирішенні питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_7 , на час звернення із даним клопотанням обставини, які встановлені при застосуванні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, а також під час його продовження, та ризики не змінилися, тому суд вважає наявними законні підстави для продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинувачену ОСОБА_7 .

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, суд приходить до висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Суд вважає, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вчинені обвинуваченою кримінальні правопорушення свідчать про ступень суспільної небезпеки цієї особи, що дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками, серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачена може переховуватися від суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Суд також приймає до уваги аргументи прокурора щодо наявності ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному правопорушенні, оскільки свідки у даному провадженні в суді не допитувались, у ході ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченій стали відомі протоколи допиту свідків, з яких вона дізналася зміст їх показань та особисті дані.

За таких обставин ризик впливу на свідків продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченої і виконання нею процесуальних обов`язків та прийнятих рішень у справі.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що передбачені п.п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики продовжують існувати, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій в разі визнання винною у злочинах, у вчиненні яких обвинувачується, дані про особу обвинуваченої суд вважає, що продовження ОСОБА_7 дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Строк дії обов`язків щодо обвинуваченої ОСОБА_7 слід визначити тривалістю 2 місяці, тобто до 24 травня 2026 року включно.

Керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 176-179, 181, 183, 194, 197, 369-372, 314 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді домашнього арешту, заборонивши обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в певний період доби, а саме з 22 години 00 хвилин по 05 годину 00 хвилин наступного дня, строком на 2 місяці, тобто до 24 травня 2026 року включно.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду, за винятком потреби у здійсненні трудової діяльності;

- утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Виконання ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_3 покласти на органи внутрішніх справ за місцем проживання останнього.

При цьому, суд зазначає, що залишення обвинуваченим місця свого перебування у встановлений судом час не є порушенням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у випадку отримання невідкладної медичної допомоги, евакуації населення, рятування життя та здоров`я в умовах воєнного стану.

У період введення воєнного стану на території України дозволити обвинуваченому ОСОБА_3 після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 30 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатись з визначеного в ухвалі місця перебування з метою перебування останнього в укритті.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід.

Клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження дії обов`язків покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк дії покладених на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду, за винятком потреби у здійсненні трудової діяльності;

- утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначити тривалістю 2 місяці, тобто до 24 травня 2026 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що у разі невиконання, покладених на нього обов`язків застава звертається в дохід держави.

Клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження дії обов`язків покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду, окрім як з метою прибуття до місця роботи в місті Києві та повернення з нього;

- утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у цьому кримінальному провадженні;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця робота;

- здати на зберігання до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначити тривалістю 2 місяці, тобто до 24 травня 2026 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що у разі невиконання, покладених на нього обов`язків застава звертається в дохід держави.

Клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження строку дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 , обов`язків - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду, за винятком потреби у здійсненні трудової діяльності;

- утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначити тривалістю 2 місяці, тобто до 24 травня 2026 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід.

Клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження строку дії покладених на обвинувачену ОСОБА_7 обов`язків - задовольнити.

Продовжити строк дії покладених на обвинувачену ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому вона проживає та здійснює трудову діяльність (м. Київ та Обухівський район Київської області) без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визначити тривалістю 2 місяці, тобто до 24 травня 2026 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_8 .

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя Шевченківського

районного суду міста Києва ОСОБА_16