УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року

м. Київ

справа № 201/14267/16-к

провадження № 51-2013 км 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК).

встановив:

За вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року ОСОБА_6 засуджено до покарання:

- за ч. 1 ст. 122 КК - у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч. 1 ст. 125 КК - у виді штрафу в розмірі 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Також цим вироком звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання на підставі пунктів 1-3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_6 на користь:

- ОСОБА_8 - 1340 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, відмовлено в задоволенні решти позовних вимог;

- ОСОБА_9 - 73 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_6 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого:

- ч. 1 ст. 122 КК, а саме в спричиненні умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто в умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я;

- ч. 1 ст. 125 КК, а саме в спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень,

з огляду на таке.

Як установив суд, 01 грудня 2010 року в період часу з 14:00 до 14:50 год, у ОСОБА_6 , перебуваючого на сходинковому майданчику третього поверху буд. АДРЕСА_1 , спільно з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, на ґрунті неприязних відносин, зумовлених конфліктом між сім`ями ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , раптово виник умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Після чого, ОСОБА_6 , перебуваючи у вказаному місці та час, реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на завдання середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , передбачаючи настання можливих суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення умисних тілесних ушкоджень, з мотивів помсти, умисно завдав ОСОБА_10 кулаком 2 удари в область нижніх відділів бічної поверхні грудної клітки справа, а також 2 удари в область середніх відділів грудної клітини справа, тим самим, спричинивши ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що потягли тривалий розлад здоров`я, терміном понад 3 тижнів (21 день).

Далі 01 грудня 2010 року у період часу з 14:00 до 14:50 год ОСОБА_6 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перебуваючи на сходинковому майданчику третього поверху будинку за вказаною вище адресою, на ґрунті неприязних відносин, зумовлених конфліктом і між сім`ями ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , яка з метою фіксації конфлікту з ОСОБА_6 вийшла з приміщення своєї квартири АДРЕСА_2 , тримаючи в руках відеокамеру та стала навпроти ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно з мотивів помсти завдав останній кулаком 1 удар в область обличчя з лівої сторони.

Після чого ОСОБА_6 , намагаючись вирвати відеокамеру з рук ОСОБА_9 , завдав останній промінево-зап`ястковим суглобом правої руки 1 удар у верхню частину правої брови ОСОБА_9 , потім, доводячи свій злочинний умисел до кінця, промінево-зап`ястковим суглобом правої руки завдав декілька ударів в область тулуба ОСОБА_9 , тим самим спричинивши ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминучі наслідки.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_6 змінено в частині призначеного покарання та постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання:

- за ч. 1 ст. 122 КК - у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч. 1 ст. 125 КК - у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Цією ж ухвалою звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання на підставі пунктів 1-3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

Виключено з мотивувальної та резолютивної частин вироку місцевого суду посилання на призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з такими рішеннями судів попередніх інстанцій, захисник ОСОБА_7 оскаржила їх в касаційному порядку.

Разом з тим, від засудженого ОСОБА_6 надійшло клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності.

У вказаному клопотанні засуджений ОСОБА_6 просить:

- звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням передбачених ст. 49 КК строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження у цій справі закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК);

- скасувати вирок місцевого суду від 11 листопада 2024 року та ухвалу суду апеляційної інстанції від 17 лютого 2025 року;

- позовні вимоги ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без розгляду.

При цьому, у своєму клопотанні засуджений ОСОБА_6 повідомляє, що розуміє наслідки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням передбачених ст. 49 КК строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у цій справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, при цьому зазначає про своє розуміння того, що це не є реабілітуючою обставиною, у зв`язку з чим надає згоду на закриття кримінального провадження № 0004899 від 26 листопада 2015 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК та звільнення від кримінальної відповідальності.

Заслухавши думку учасників касаційного провадження, зокрема засудженого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , а також прокурора ОСОБА_5 , які підтримали клопотання і просили його задовольнити, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до положень ст. 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 1 цієї статті). Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення (ч. 2 цієї статті). Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття кримінального провадження із цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку (ч. 3 цієї статті).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 440 КПК суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Положеннями ст. 286 КПК встановлено, що звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом (ч. 1 цієї статті). Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Передбачене ч. 1 ст. 122 КК діяння карається виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років, а діяння, передбачене ч. 1 ст. 125 КК, карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою обставиною для закриття справи, у зв`язку з чим необхідна згода особи на звільнення від кримінальної відповідальності, а за її відсутності, суд вправі звільнити особу від покарання, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 74 КК, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

За таких обставин, а також з огляду на наведені вище положення КПК, колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК на підставі пунктів 1-3 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, скасувати вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції, а кримінальне провадження стосовно нього - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

При цьому, з огляду на скасування рішень судів попередніх інстанцій та закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слід залишити без розгляду.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу в цій частині на те, що положеннями ч. 7 ст. 128 КПК визначено, що особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 284, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

постановив:

Клопотання засудженого ОСОБА_6 задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК на підставі пунктів 1-3 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

Звільнити засудженого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК на підставі пунктів 1-3 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_6 скасувати.

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3