Провадження № 1-кс/127/6754/26
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

23 травня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження № 0000070 внесеного до ЄРДР 20.05.2026, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Калинівка Вінницької області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

який підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114 - 1, ч. 3 ст. 369 - 2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло вищевказане клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 ..

Клопотання мотивовано тим, що слідчим провадиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000070 від 20.05.2026, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 369-2 КК України, в ході розслідування якого виникла необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_4 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В ході розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що ОСОБА_4 , у період дії воєнного стану на території України, в особливий період, всупереч вимогам Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та інших нормативно-правових актів, здійснює протиправну діяльність, спрямовану на організацію незаконного бронювання військовозобов`язаних осіб від призову на військову службу під час мобілізації шляхом їх фіктивного працевлаштування, за що отримує грошову винагороду.

Так, слідство встановлено, що ОСОБА_4 , достовірно знаючи про введення на всій території України правового режиму воєнного стану, а також про проведення загальної мобілізації та необхідність забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших військових формувань особовим складом для надання відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та те, що ці дії створюють перешкоди законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, пов`язаній із проведенням мобілізації та комплектуванням особовим складом в особливий період, вчинив умисні дії, спрямовані на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період шляхом сприяння військовозобов`язаній особі у незаконному переведенні із військової частини, отриманні відстрочки під час мобілізації, або звільнення з військової служби на підставі медичних показань.

Зокрема, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань у частині проведення мобілізаційних заходів організував, протиправну схему, відповідно до якої здійснював пошук військовозобов`язаних осіб або їх родичів, які зацікавлені в уникненні від проходження військової служби під час мобілізації, та пропонував їм за грошову винагороду сприяння у незаконному переведенні в тилові військові частини та в отриманні незаконному отриманні відстрочки, що унеможливлює залучення таких осіб до виконання військового обов`язку, зменшує мобілізаційний ресурс та створює безпосередні перешкоди діяльності Збройних Сил України, пов`язаній із забезпеченням обороноздатності держави.

Так, 12.05.2026 ОСОБА_4 , перебуваючи у м. Вінниці, з власного мобільного телефону з номером НОМЕР_1 ініціативно подзвонив ОСОБА_7 та запропонував останньому зустрітись і обговорити можливість повернення з місця проходження військової служби його сина - ОСОБА_8 .

Того ж дня, ОСОБА_4 спілкуючись із ОСОБА_7 під час особистої зустрічі у с. Майдан-Чапельський Вінницького району з власної ініціативи запропонував останньому за грошову винагороду в розмірі 10000 доларів США свої послуги в організації переведення сина ОСОБА_7 із навчального центру ЗСУ у Запорізькій області для проходження служби в м. Вінниці, а також за додаткові кошти в сумі 12000 доларів США запропонував своє сприяння в отриманні відстрочки від військової служби Також під час вказаної розмови ОСОБА_4 повідомив, що має домовленості з невстановленими в ході досудового розслідування особами високопосадовцями в м. Києві та у м. Вінниці, яким він має передати отримані від ОСОБА_7 грошові кошти для забезпечення оформлення документів, необхідних для безпідставного переведення військовослужбовців та отримання ними відстрочки від військової служби під час мобілізації. При цьому ОСОБА_4 , шляхом створення психологічного тиску та посилання на «серйозних людей, що не будуть чекати» вимагав від ОСОБА_7 швидкого збору та передачі йому обговореної суми грошових коштів.

Про зазначені обставини ОСОБА_7 20.05.2026 повідомив органи безпеки та був залучений до конфіденційного співробітництва.

У подальшому, перебуваючи у м. Вінниці 21.05.2026 приблизно о 20 годині 30 хвилин, під час чергового спілкування, ініційованого ОСОБА_4 , з ОСОБА_7 , який діяв у порядку, передбаченому статтею 275 КПК України, в межах проведення негласних слідчих (розшукових) дій, ОСОБА_4 підтвердив наявність декількох варіантів незаконного переведення військовослужбовця в тилові військові частини в м. Вінниця чи у м. Київ із подальшим звільненням з військової служби за станом здоров`я, або оформлення бронювання шляхом працевлаштування у м. Києві, повідомивши, що має зв`язки з особами, які мають можливість організувати прийняття відповідних рішень, та після отримання грошових коштів зможе обрати прийнятний для сина ОСОБА_7 варіант. Також ОСОБА_4 зосередив увагу ОСОБА_7 на дотримання вимог конспірації у спілкуванні і вимагав швидкого збору та передачі йому грошових коштів.

Надалі, 22.05.2026 приблизно о 13 годині 30 хвилин, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , перебуваючи у місті Вінниці на вул. Мелешка, 4а, знаходячись у салоні автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» GLK 250 рн. НОМЕР_2 , діючи умисно, усвідомлюючи, що своїми діями створює перешкоди законній діяльності Збройних Сил України, пов`язаній із забезпеченням мобілізаційної готовності в особливий період, отримав від ОСОБА_7 , що діяв на підставі постанови прокурора про контроль за вчиненням злочину з відома та під контролем працівників органу безпеки під час проведення спеціального слідчого експерименту, грошові кошти у сумі 10000 доларів США, які вимагав як винагороду за сприяння за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави та сприяння у незаконному переведенні військовослужбовця з навчального центру Збройних Сил України та його подальшого звільнення з військової служби за медичними показаннями.

О 13 год. 30 хв. 22.05.2026 ОСОБА_4 затримано як підозрюваного в порядку ст. 208 КПК України.

ОСОБА_4 22.05.2026, у відповідності до вимог КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень доводиться зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: протоколами за результатами проведення НСРД, протоколами допиту свідка, протоколом огляду місця події, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Підставою застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованих злочинів, які згідно із ст. 12 КК України, відносяться до тяжкого злочину, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Корнійчук проти України» № 10042/11 від 30 квітня 2018 року зазначено, що до обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого.

Так, у вказаному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

- переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та/або суду, оскільки один із злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , має високу суспільну небезпечність як злочин проти основ національної безпеки України, й останній усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому злочині, а саме: позбавлення волі на тривалий строк.

Серйозність висунутих обвинувачень і суворість передбаченого покарання, безперечно, є суттєвим елементом для оцінки ризику того, що обвинувачений може переховуватися, знову вчинити злочин або перешкодити здійсненню правосуддя (справа «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, Ilijkov v. Bulgaria, № 33977/96).

Європейський суд з прав людини також зазначав, що особлива тяжкість і реакція суспільства на певні правопорушення можуть спричинити суспільне занепокоєння, яке здатне виправдати попереднє тримання під вартою, принаймні протягом певного часу (справа «Летелье проти Франції» від 26 червня 1991 року, Letellier v. France, №12369/86).

- незаконного впливу підозрюваного на свідків, шляхом тиску чи вмовлянь, оскільки згідно ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Перебуваючи на волі, ОСОБА_4 матиме реальну можливість незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, з метою створення сприятливих для себе умов;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, шляхом створення інших умов та обставин з метою уникнення кримінальної відповідальності. Зокрема, враховуючи належність до правоохоронних органів, останній має можливість залишити територію України;

- вчинити інші кримінальні правопорушення подібного характеру, враховуючи обставини інкримінованих злочинів, в яких він підозрюється, що вказує на схильність до вчинення дій, спрямованих проти національної безпеки України, допомогу державі-агресору (диверсійна діяльність). Ідеологічні мотиви, тобто, свідомо обрана позиція під час збройної агресії проти України, можуть стати підґрунтям для вчинення інших кримінальних правопорушень, у тому числі у співпраці із ворогом у період війни, яка триває.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто, гідно із п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою.

Абзацом 8 ч. 5 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Запобігти зазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім цього, у даному випадку, відповідно до положень ч. 6 ст. 176 КПК України, враховуючи кваліфікацію злочину, в якому підозрюється ОСОБА_4 застосовується тримання під вартою, а не більш м`які запобіжні заходи.

Тобто, враховуючи вищезазначені ризики у їх сукупності, положення кримінального процесуального законодавства, є обґрунтовані підстави вважати, що з метою запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, підозрюваному доцільно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів.

Таке обмеження права підозрюваного ОСОБА_4 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують реальні ознаки суспільного інтересу в умовах воєнного стану, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, для запобігання ризикам, які зазначені в клопотанні, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки підозрюваного.

Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності конкретних ознак того, що цього дійсно вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають правило про забезпечення права на свободу, закріплене у статті 5 Конвенції (справа «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, Labita v. Italy, № 26772/95, справа «Харченко проти України», № 40107/02 від 10 лютого 2011 року).

З процесуальної точки зору «ризик» розглядається як оціночне кримінальне процесуальне поняття. Виходячи з аналізу ст. 177 КПК «ризик» -це перш за все ймовірність небажаної поведінки.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, кримінальне процесуальне законодавство не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає підтвердження того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У зв`язку із наведеним, виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 40, 131, 132, 176-178, 183, 184 КПК України, слідчий просив слідчого суддю клопотання задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, слідчому судді пояснив, що по кримінальному провадженні існує ризик, зокрема те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, тому може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, чинити тиск на свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що унеможливлює обрання йому менш суворого запобіжного заходу.

Підозрюваний та його захисники в судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання слідчого, просили застосувати більш м`який запобіжний захід, а також визначити розмір застави.

Слідчий суддя, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши та проаналізувавши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Стаття 177 КПК України, передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 183 КПК України, передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Відповідно до вимог ст. 184 КПК України під час досудового розслідування слідством встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання останнього та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Зокрема слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, не працює, одружений, має на утриманні двох дітей, раніше не судимий.

Органом досудового розслідування обґрунтовано наявність низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, на теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення. Враховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість покарання за злочин, особу підозрюваного, відсутність у нього соціально стримуючих факторів, тому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При цьому, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_4 слідчий суддя не вбачає.

На час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 369-2 КК України - обґрунтована.

Прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та не можливим і саме - тримання під вартою може запобігти зазначеним в клопотанні ризикам, а тому дане клопотання слідчий суддя вважає обґрунтованим, доведеним, та таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, яке вчинене із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а також щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України, тому слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для визначення підозрюваному розміру застави.

На підставі наведеного, керуючись ст. 176 - 178, 183, 184, 186, 193, 196, 197, 309, 400 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесяти) днів з моменту затримання ОСОБА_4 , тобто до 13 години 30 хвилин 20 липня 2026 року, в межах строку досудового розслідування.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначити до 20 липня 2026 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_1