ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року

м. Київ

справа № 364/965/23

провадження № 51-2827км25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

її представника - адвоката ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Володарського районного суду Київської області від 14 листопада 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000871 за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області та мешканця АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами обставини

За вироком Володарського районного суду Київської області від 14 листопада 2024 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Районний суд установив, що ОСОБА_9 06.10.2019 о 17:00 керуючи автомобілем «MERCEDES - BENZ S 550» р. н. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння та рухаючись у с. Надросівка Володарського району Київської області по вул. Лесі Українки зі сторони с. Тарган у напрямку селища Володарка Київської області, в порушення вимог пунктів 2.3 (п.п. «б» і «д»), 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу контролювати керований ним транспортний засіб, і під час руху на ділянці дороги із заокругленням праворуч не впорався з керуванням та допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини на узбіччя, де зіткнувся з бетонним парканом, унаслідок чого малолітній пасажир автомобіля ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці.

При перегляді вироку за апеляційною скаргою сторони захисту Київський апеляційний суд ухвалою від 19 червня 2025 року його змінив та пом`якшив ОСОБА_9 покарання до 7 років позбавлення волі.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У поданій касаційній скарзі захисник просить змінити оскаржувані судові рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість і призначити ОСОБА_9 більш м`яке покарання наближене до найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 286 КК.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що апеляційний суд залишив поза увагою доводи його апеляційної скарги про суворість покарання, призначеного ОСОБА_9 , який унаслідок ДТП ледве вижив та став інвалідом (має суттєві проблеми із здоров`ям), раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, однак перебуває на обліку у лікаря - психіатра через отриману травму. Згідно з висновками досудової доповіді не становить небезпеки для оточення і не потребує ізоляції від суспільства.

З урахуванням наведеного захисник вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання вимог закону і не відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Позиція учасників судового провадження в суді касаційної інстанції

У судовому засіданні прокурор, потерпіла та її представник заперечили проти задоволення касаційної скарги, вважали оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими і просили залишити їх без зміни.

Засуджений ОСОБА_9 та його захисник були належно повідомлені Верховним Судом про касаційний розгляд справи і в судове засідання не прибули. У поданій письмовій заяві захисник ОСОБА_8 просив проводити касаційний розгляд без участі сторони захисту.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 та доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення захисник у касаційній скарзі не оскаржує.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), що покладає на нього певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів у справі, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Цих вимог закону суд апеляційної інстанції повністю дотримався.

За правилами статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як убачається зі змісту вироку, при призначенні покарання ОСОБА_9 місцевий суд урахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, необережну форму вини, конкретні обставини ДТП та дані про особу засудженого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку в лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря - психіатра з діагнозом «органічний амнестичний синдром», непрацевлаштований, не одружений, утриманців немає.

Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння. Обставин, які пом`якшують покарання, суд не встановив.

При перегляді вироку за апеляційною скаргою засудженого суд апеляційної інстанції задовольнив її частково, пом`якшив ОСОБА_9 основне покарання до 7 років позбавлення волі, у решті залишив вирок без змін. На обґрунтування такого рішення апеляційний суд навів у своїй ухвалі відповідні мотиви, якими він керувався.

Висновки апеляційного суду в оскаржуваному рішенні є умотивованими і не суперечать законодавчим приписам та принципам закладеним у нормах кримінального закону щодо мети покарання.

При цьому, як убачається зі змісту оскаржуваних рішень, при призначенні покарання ОСОБА_9 судами обох інстанцій було взято до уваги грубе порушення ним Правил дорожнього руху України, що він не відшкодував і не намагався відшкодувати потерпілій завдану шкоду, і що остання в суді наполягала на призначенні йому покарання у виді реального позбавлення волі.

Наведені в касаційній скарзі захисника доводи не містять у собі аргументів, які б не були враховані судами обох інстанцій при ухваленні судових рішень і можуть ставити під сумнів їх законність та обґрунтованість.

Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є належним чином умотивованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 КПК, у них зазначено відповідні підстави, з яких виходили ці суди при ухваленні своїх рішень та положення закону, якими вони керувалися.

Під час касаційної перевірки оскаржуваних рішень Судом не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких може бути їхнє скасування або зміна, а тому підстав для задоволення касаційної скарги колегія суддів не вбачає.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Залишити без задоволення касаційну скаргу захисника, а вирок Володарського районного суду Київської області від 14 листопада 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 червня 2025 року стосовно ОСОБА_9 без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді :

____________________ __________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3