Справа № 138/183/26
Провадження №11-кп/801/335/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

27 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого (доповідача) судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження зі сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_6 ,

зі сторони захисту:

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за номером 0000057 від 26.05.2023 про обвинувачення

ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України,

ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України,

ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, -

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_16 ,

на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04 лютого 2026 року, -

встановив:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04 лютого 2026 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000057 від 26.05.2023 року про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України повернуто прокурору для приведення його у відповідність до вимог КПК України разом з доданими до нього документами.

Ухвалене рішення суд першої інстанції мотивував тим, що всупереч вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, зокрема, не зазначено місце вчинення кримінальних правопорушень.

На думку суду першої інстанції зазначене порушення не є формальним, а істотним, так як перешкоджає суду у визначенні підсудності кримінального провадження та порушує права обвинувачених на захист.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою, прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_17 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, а обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні направити до суду першої інстанції для розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.

Доводи апеляційної скарги прокурора полягають в тому, що відповідно до ч. 1 ст. 315 КПК України підготовче засідання проводиться з метою з`ясування можливості призначення судового розгляду. Суд перевіряє обвинувальний акт виключно з правової точки зору на відповідність формальним вимогам статті 291 КПК України (виклад фактичних обставин, формулювання обвинувачення тощо), але не оцінює докази по суті. Суд першої інстанції фактично провів оцінку матеріалів досудового розслідування дійшовши висновку, що ключові дії могли відбутися не в с. Козлів, а в м. Новодністровськ, і на цій підставі вважав місце неконкретизованим. Така оцінка на думку прокурора виходить за межі підготовчого засідання та є істотним порушенням статті 412 КПК України, оскільки суд не є стороною провадження та не може вказувати прокурору, як саме формулювати обвинувачення чи конкретизувати місце. Твердження суду про неможливість перевірити підсудність кримінального провадження є надуманими, і така перевірка у будь-якому разі не може бути здійснена шляхом повернення обвинувального акта прокурору.

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Прокурор вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , який скерований до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області, складений із дотриманням вимог статті 291 КПК України.

Позиції учасників судового розгляду

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 вимоги і доводи апеляційної скарги підтримав і просив їх задовольнити.

Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , а також обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 проти вимог апеляційної скарги заперечували, просять залишити в силі ухвалу суду першої інстанції як законну і обґрунтовану.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до частини 4 статті 314 КПК України ухвала про повернення обвинувального акта може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог частини 1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з статтею 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, тоді як обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

За змістом п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК підготовче судове провадження є обов`язковим та першим етапом судового провадження.

Завданням підготовчого судового провадження є перевірка процесуальних підстав для призначення судового розгляду та підготовка до розгляду матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні, якщо не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК.

Частина третя статті 314 КПК визначає рішення, які має право прийняти суд у підготовчому судовому засіданні, а саме:

затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;

закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;

повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;

призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;

доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

З усіх можливих рішень суду за результатом підготовчого засідання, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК, лише ухвалення рішень про повернення обвинувального акта та повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору можуть бути прийняті за результатом оцінки змісту лише обвинувального акта чи клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно з пунктом 13 частини 1 статті 3 КПК України обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до частини 4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбачених у статті 291 цього Кодексу.

Обвинувальний акт, зокрема, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (пункт 5 частини 2 статті 291 КПК України).

Аналізуючи точний зміст положень пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України, а також норм, що формують інститут обвинувачення у вітчизняному кримінальному процесі, Верховний Суд України в постанові від 24 листопада 2016 року вказав на те, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 91 КПК України подія кримінального правопорушення визначається через час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, а відтак обвинувачення має містити вказівку на час, місце, спосіб та інші обставини вчиненого кримінального правопорушення, якщо вони встановлені.

У вищевказаній постанові від 24 листопада 2016 року Верховний Суд України Суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

В теорії кримінального права місцем вчинення кримінального правопорушення є місце у просторі, де було розпочато, закінчено злочин, або де настав злочинних наслідок.

Апеляційним судом встановлено, що викладаючи фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, орган досудового розслідування в жодному з епізодів не вказав місце вчиненням інкримінованих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 діянь, тобто одну із обставин, що відповідно до частини першої статті 91 КПК України підлягає доказуванню в кримінальному провадженні.

В обвинувальному акті вказана юридична адреса, а не конкретне місцезнаходження Приватного акціонерного товариства «Нижньодністровська ГЕС» - Чернівецька область, м. Новодністровськ, а також вказані назви публічних закупівель, які в контексті обвинувачення передбачають виконання певних будівельних робіт на об`єктах товариства, без вказівки конкретної адреси їх місцезнаходження відповідно до адміністративно-територіального розподілу, як то «Облаштування схилів, укосів лівого берега нижнього б`єфу Нижньодністровської ГЕС», «Облаштування схилів, укосів лівого берега нижнього б`єфу території Нижньодністровської ГЕС», «Водозбірна канава. Облаштування каналу з габіонів, відведення стічних вод з площадки ОРУ», «Відвід поверхневого стоку. Кріплення каналів габіонними конструкціями», «Кріплення схилу. Влаштування габіонних конструкцій для забезпечення стійкості схилу».

Проте в обвинувальному акті відсутні відомості власне про місце вчинення кримінального правопорушення місце, де було розпочато, закінчено злочин, або де настав злочинний наслідок.

Крім того, в обвинувальному акті не зазначено й причини неможливості встановлення місця вчинення кримінального правопорушення.

При цьому для встановлення зазначених обставин суд першої інстанції не проводив оцінки матеріалів досудового розслідування, як про те стверджує прокурор, а вивчив лише обвинувальний акт і заслухав пояснення прокурора, який усно стверджував в судовому засіданні про те, що частина з протиправних дій обвинувачених нібито могла вчинятися ними на території села Козлів Могилів-Подільського району Вінницької області.

Разом з тим, місце вчинення кримінального правопорушення має значення не лише для висновку про повноту і конкретність пред`явленого обвинувачення, як умову забезпечення права на захист, а й передусім для визначення підсудності кримінального провадження.

Так, відповідно до статті 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

При цьому питання про підсудність кримінального провадження підлягає першочерговому вирішенню, оскільки порушення правил підсудності належить до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, так як згідно з пунктом 6 частини 2 статті 412 КПК України, якщо судове рішення ухвалено з порушенням правил підсудності, воно у будь-якому разі підлягає скасуванню судом вищої інстанції.

Відтак зазначене порушення не є формальним, як про те стверджує прокурор, а є якраз таким, що унеможливлює призначення судом судового розгляду.

Слушними є й висновки суду першої інстанції про те, що відсутність в обвинувальному акті вказівки на місце вчинення інкримінованих обвинуваченим діянь може порушувати їх право на захист.

У міжнародних джерелах права, які підлягають застосуванню національними судами, зокрема в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Отже істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Ухвала суду за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим законом.

Судом апеляційної інстанції переглянута і залишена без змін ухвала суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурору з підстав п. 3 ч. 3 ст. 314 ЦПК України. Такі рішення суддів не перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, а отже не підлягають оскарженню в касаційному порядку, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду в постанові від 04 березня 2025 року по справі № 295/10595/24 (провадження № 51-784ск25).

Керуючись статтями 283, 291, 404, 405, 407, 409, 412, 418, 419, 474 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_17 залишити без задоволення, а ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04 лютого 2026 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4