ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/4277/26 (1-кс/953/1904/26) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/569/26 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: бездіяльність слідчого, прокурора
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м.Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 16 квітня 2026 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність старшого дізнавача СД ХРУП №1 ШУНП в Харківській області ОСОБА_4 та прокурора у кримінальному провадженні № 0000532 від 24 жовтня 2025 року, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,-

УСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 16 квітня 2026 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність старшого дізнавача СД ХРУП №1 ШУНП в Харківській області ОСОБА_4 та прокурора у кримінальному провадженні № 0000532 від 24 жовтня 2025 року, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням доповнень, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити скаргу.

Перевіривши зміст апеляційної скарги та вивчивши матеріали судового провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність дізнавача та прокурора у кримінальному провадженні, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання апеляційної скарги на рішення слідчого судді, постановленого за наслідками розгляду скарги, заяви чи клопотання учасника кримінального провадження має відбуватись з дотриманням певних умов задля забезпечення принципу правової визначеності та єдності судової практики.

Статтею 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ч.3 ст.392 КПК України, в апеляційному порядку також можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ст.307, 309 КПК України визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Зокрема, відповідно до ст.309 КПК передбачено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування про:

1) відмову у наданні дозволу на затримання;

2) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні;

3) продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні;

4) застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні;

5) продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні;

5-1) застосування запобіжного заходу у вигляді застави або про відмову в застосуванні такого заходу;

6) поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні;

7) продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні;

8) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні;

9) арешт майна або відмову у ньому;

10) тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність;

11) відсторонення від посади або відмову у ньому;

11-1) продовження відсторонення від посади;

12) відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування;

13) закриття кримінального провадження на підставі частини дев`ятої статті 284 цього Кодексу.

2. Під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

3. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Приписами ст.309 КПК визначений виключний перелік ухвал слідчого судді, що можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, проте за ч.3 цієї статті інші ухвали слідчого судді, ніж зазначені в цій статті, оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді. Тобто у випадку незгоди сторін з іншими ухвалами слідчого судді законність останніх підлягає перевірці судом першої інстанції під час підготовчого провадження.

Зокрема відповідно до ч.3 ст.307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора

не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги

на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

При цьому, можливості оскарження ухвал слідчого судді, які прийнятті за наслідками скарги на бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 КПК України, діючий кримінальний процесуальний закон не передбачає.

З приводу посилань ОСОБА_3 на правові позиції, викладені в ухвалах Верховного Суду у справах № 237/1459/17, 757/49263/15-к, щодо можливості апеляційного оскарження судових рішень, не передбачених КПК України, оскільки слідчий суддя вийшов за межі розгляду скарги та вдався до визначення власників майна, то варто зауважити, що обставини у вищевказаних справах не є релевантними обставинам у даному провадженні, оскільки в даному випадку постановлена слідчим суддею ухвала передбачена положеннями чинного КПК України як рішення слідчого судді за результатами розгляду заяви в порядку ч.1 ст.303 КПК України, положення щодо можливості апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, в тому числі, викладені в постанові ВП ВС від 23 травня 2018 року по справі №243/6674/17-к, у даному випадку не застосовуються.

Таким чином, відповідно до ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність дізнавача та прокурора щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, не підлягає апеляційному оскарженню.

Вище зазначене підтверджуються висновками викладеними в ухвалах Верховного суду у справах № 127/16331/25, 759/16027/25, 757/6046/26.

Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України, суддя - доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Згідно ч.5 ст.399 КПК України, копія ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Керуючись ч.4 ст. 399 КПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 16 квітня 2026 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність старшого дізнавача СД ХРУП №1 ШУНП в Харківській області ОСОБА_4 та прокурора у кримінальному провадженні № 0000532 від 24 жовтня 2025 року, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою, доповненням до апеляційної скарги та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення

Суддя ОСОБА_2