ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю секретаря судового засідання ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчук від 20 жовтня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 про арешт майна.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що:

прокурор не довів необхідність арешту майна, наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, в розумінні вимог ст.132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, унаслідок чого їх не можна вважати достатніми для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження;

матеріали клопотання не містять відомостей про те, що відбувався незаконний видобуток піску;

прокурором не надано доказів відповідності вилученого майна критеріям, визначеним ст.98 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчук від 20 жовтня 2025 року, постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити й накласти арешт на вантажний автомобіль «ЗИЛ-ММЗ 554М», н.з. НОМЕР_1 , із вмістом, зовні схожим на пісочну суміш, вилучені 16 жовтня 2025 року в ході огляду місця події, заборонити ОСОБА_7 розпоряджатися, використовувати й відчужувати даний транспортний засіб і вміст, який знаходиться в кузові зазначеного автомобіля, визначити місцем їх зберігання ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що: з метою збереження речових доказів та забезпечення спеціальної конфіскації виникла необхідність у накладенні арешту на автомобіль «ЗИЛ-ММЗ 554М», н.з. НОМЕР_1 ; для виконання завдань досудового розслідування, з метою забезпечення зберігання речових доказів, повного та всебічного досудового розслідування кримінального правопорушення, в органу досудового розслідування є необхідність у застосуванні арешту майна щодо вказаного вище транспортного засобу, оскільки відсутність даного заходу забезпечення кримінального провадження негативно вплине на хід досудового розслідування та унеможливить подальше його якісне здійснення у зв`язку з неможливістю за відсутності зазначених вище доказів, проведення в кримінальному провадженні судових експертиз.

Учасники провадження належним чином повідомлялись про місце, дату, час апеляційного розгяду та в судове засідання не з`явились. У попередньо направлених клопотаннях прокурор ОСОБА_6 проінформував суд апеляційної інстанції про свою позицію щодо здійснення апеляційного розгляду без його участі та вказав про підтримання ним апеляційної скарги. Адвокат ОСОБА_8 в заявлених клопотаннях просив здійснювати розгляд апеляційної скарги без його участі та без участі осіб, яких він представляє - ОСОБА_7 й ОСОБА_9 , заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, вивчила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Заходами процесуального примусу, пов`язаними із обмеженням особистих або майнових прав особи, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, до яких, зокрема, віднесено арешт майна (абз.1 п.7 ч.2 ст.131 КПК України).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти згідно з вимогами КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була би піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Приписами п.п.1, 2 ч.3 ст.132 КПК України встановлено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п.1); потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора (п.2).

За змістом приписів ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою: забезпечення збереження речових доказів (п.1); спеціальної конфіскації (п.2).

Слідчий суддя відмовляє в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1ст.170 КПК України (ч.1 ст.173 КПК України).

На підставі ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3, 4 ч.2 ст.170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися й у клопотанні дізнавача/слідчого/прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Диспозицією ч.1 ст.240 КК України передбачено відповідальність, зокрема, за незаконне видобування корисних копалин місцевого значення у значному розмірі.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 жовтня 2025 року за №0000346, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.240 КК України, за обставинами того, що 16 жовтня 2025 року біля автодороги в с. Садки Кременчуцького р-ну Полтавської обл. невідомі особи незаконно, без дозвільних документів, здійснювали видобуток піску (а.п.3).

16 жовтня 2025 року слідчим під час огляду місця події ділянки місцевості, розташованої в с. Садки Кременчуцького р-ну Полтавської обл. біля дороги м. Кременчук, вул. Л. Дніпрова с. Садки, було виявлено та вилучено вантажний автомобіль «ЗИЛ-ММЗ 554М», н.з. НОМЕР_1 , в кузові з пісочною сумішшю, що зафіксовано у відповідному протоколі (а.п.9-11).

Затим прокурор ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчук із клопотанням про накладення арешту на вилучений у ході вказаної вище слідчої дії автомобіль «ЗИЛ-ММЗ 554М», н.з. НОМЕР_1 , із вмістом, зовні схожим на пісочну суміш, із позбавленням права відчуження цього майна, розпорядження і користування ним з підстав, передбачених п.п.1, 2 ч.2 ст.170 КПК України, а саме з метою забезпечення: збереження названих матеріальних об`єктів як речових доказів; спеціальної конфіскації (а.п.1-2).

Проаналізувавши доводи клопотання і матеріали провадження, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні вказаного вище клопотання про арешт майна.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що прокурором під час подачі клопотання, його розгляду слідчим суддею та апеляційного провадження не дано належну оцінку правовим підставам вжиття ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження та не надано в розумінні ст.ст.132, 170 КПК України достатніх і належних доказів тих обставин, на які наявне посилання в клопотанні.

Слідчим суддею було встановлено те, що власником вантажного автомобіля «ЗИЛ-ММЗ 554М», н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_7 , що підтверджується даними реєстраційної картки транспортного засобу (а.п.13).

Відповідно до договору купівлі-продажу №007/0118 від 01 січня 2018 року ТОВ «Кремторгінвест» продало, а ФОП ОСОБА_10 придбав 1 000 м3 піску згідно зі специфікаціями, доданими до договору (а.п.35-36). На підставі акту прийому-передачі до вказаного вище договору ТОВ «Кремторгінвест» передало, а ФОП ОСОБА_10 прийняло пісок у зазначеному вище об`ємі (а.п.37).

Згідно з договором купівлі-продажу 11/07-2019 від 11 липня 2019 року ТОВ «ФОРУМ 777» продало, а ТОВ «Кремторгінвест» придбало 40 000 м3 піску відповідно до специфікацій, доданих до договору (а.п.41-42), і за змістом акту прийому-передачі до цього договору ТОВ «ФОРУМ 777» передало, а ТОВ «Кремторгінвест» прийняло пісок у зазначеному вище об`ємі (а.п.43).

Відповідно до договору купівлі-продажу №01/06 від 01 червня 2021 року ТОВ «Кремторгінвест» продало, а ФОП ОСОБА_10 придбав 1 000 т піску згідно зі специфікаціями, доданими до договору (а.п.38-39). На підставі акту прийому-передачі до цього договору ТОВ «Кремторгінвест» передало, а ФОП ОСОБА_10 прийняв пісок у зазначеному вище об`ємі (а.п.40).

За накладною №1 від 16 жовтня 2025 року, виписаною щодо автомобіля «ЗИЛ, 0746», ФОП ОСОБА_10 відпустив Третяку 5 т піску (а.п.31).

Наведені вище обставини стороною обвинувачення не спростовано в аспекті існування ознак розслідуваного кримінального праовпорушення, в той час як за ч.1 ст.240 КК України передбачено відповідальність саме за незаконне видобування корисних копалин місцевого значення у значному розмірі. В апеляційній скарзі прокурором не наведено доводів із посиланням на конкретні докази, які би підтверджували наявність ознак розслідуваного кримінального правопорушення.

Водночас тягар доведення обставин, передбачених ст.ст.132, 170 КПК України, покладено кримінальним процесуальним законом саме на сторону обвинувачення.

Незаконне видобування корисних копалин - це здійснення їх видобування без відповідного дозволу.

При цьому, видобування передбачає дії, які полягають у вилученні з родовища корисних копалин.

Однак матеріали провадження не містять і прокурором не надано жодних об`єктивних даних, які би свідчили про існування належних ознак факту незаконного видобування корисних копалин (піску), до того ж, у значному розмірі. Відповідно до примітки ст.240 КК України незаконне видобування корисних копалин місцевого значення вважається вчиненим у значному розмірі, якщо їх вартість у тридцять і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Окрім того, відсутність значного розміру виключає факт кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.240 КК України.

Також у матеріалах провадження відсутні відомості щодо родовища, техніки чи обладнання для здійснення видобутку піску.

Cам факт зупинки транспортного засобу із сумішшю піску, щодо якого представником власника майна надано документацію, зокрема, накладну на відпуск піску, та яке не спростовано прокурором, не є достатньою підставою для висновку про наявність ознак указаного вище кримінального правопорушення.

Окрім того, як убачається зі змісту протоколу огляду місця події від 16 жовтня 2025 року, органом досудового розслідування було вилучено зразки з насипу суміші, схожої на пісок, на ділянці місцевості, розташованій на території Кам`яно-Потоківської сільської ради, однак матеріали провадження не містять і стороною обвинувачення не надано даних щодо призначення і проведення відповідних експертиз, їх результатів при тому, що досудове розслідування в даному кримінальному провадженні здійснюється з 16 жовтня 2025 року.

Отже, прокурором не було доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.240 КК України, а також те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора, що виключає можливість застосування ініційованого в клопотанні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна та свідчить про передчасність поданого клопотання про арешт майна.

Також у клопотанні прокурором не вказано, що за обставин даного кримінального провадження арешт транспортного засобу із сумішшю піску є єдиним можливим засобом дослідження згаданих матеріальних об`єктів, не вказано для яких саме потреб досудового розслідування на них необхідно накласти арешт та не зазначено, які, за версією автора клопотання, існують ризики, передбачені абз.2 ч.1 ст.170 КПК України.

Ураховуючи викладене вище, висновок слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна, як наслідок, є правильним.

Істотних порушень вимог КПК України, які би перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчук від 20 жовтня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання щодо арешту майна без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4