Справа №198/49/26
Провадження 1-кп/0198/66/26
УХВАЛА

12 березня 2026 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

проводячи підготовче судове засідання кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.12.2025 року за № 0001624, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого

за обвинуваченням у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 ч. 3 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження (на 60 днів) строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, термін дії якого спливає.

В обгрунтування клопотання зазначено, що 09 грудня 2025 року приблизно о 00 годині 40 хвилин водій ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на передньому пасажирському сидінні якого перебував ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухався у нічну пору доби, по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини вул. Центральної с. Новогригорівка Павлоградського району, Дніпропетровської області, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, рухаючись з с. Новогригорівка в напрямку с. Юр`ївка Павлоградського району. Під час здійснення руху по вказаній проїзній частині, водій ОСОБА_5 , проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, маючи об`єктивну можливість у межах видимості за напрямком руху спостерігати за дорожньою обстановкою, а також своєчасно реагувати на її зміни, не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, не дотримуючись безпечного швидкісного режиму під час свого руху, у місці де проїзна частина має заокруглення, втратив керування автомобілем, здійснив виїзд за межі проїзної частини ліворуч, з подальшим зіткненням керованого автомобіля зі стовпом та деревом.

Своїми діями водій автомобіля марки «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3(б), 2.9(а), 12.1, Правил дорожнього руху України. Порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пасажиру переднього пасажирського сидіння автомобіля «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено тілесні ушкодження, від яких останній помер на місці дорожньо-транспортної події.

Прокурор в засіданні зазначив, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, впливати на свідків, потерпілих (з якими знайомий), експертів.

Захисник та обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання, просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю. Один із доводів захисника було, що її підзахисний УБД (як позитивна характеристика).

Інші присутні учасники розгляду справи підтримали позицію прокурора.

З`ясувавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, а також розглянувши питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, враховуючи, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обмежує права і свободи обвинуваченого та має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, суд виходить з наступного.

Вирішуючи питання продовження дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд зважає на те, що зазначені прокурором ризики про можливий вплив обвинуваченого на свідків, потерпілих має місце, бо станом на сьогоднішній день, судовий розгляд кримінального провадження ще не відбувся, свідки ще не допитані в суді (а лише їх допит безпосередньо в суді має значення при прийнятті рішення по справі), анкетні дані свідків відомі обвинуваченому, а отже у обвинуваченого наявна об`єктивна можливість незаконно впливати на них.

Також суд приймає до уваги те, що особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років.

Крім цього обвинувачений до взяття під варту не мав офіційного місця роботи, будь-якого постійного джерела доходів, не одружений, не має утриманців, що вказує на відсутність в нього стійких соціальних зв`язків. Враховуючи вищевказане, а також обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа (тяжкий), існує реальний ризик залишення ним свого місця проживання (у випадку застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу) з метою переховування від суду.

Так, згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України - при оцінці існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід враховувати, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання винним в інкримінованому злочині. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний/обвинувачений може ухилитись від слідства. Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування».

З огляду на вказане, суд вважає, що тяжкістю покарання в сукупності з даними про особу обвинуваченого підтверджується існування ризику ймовірності його переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Щодо твердження в клопотанні прокурора про наявність ризику (що обвинувачений може вчинити аналогічне діяння) суд сприймає його критично. Мотивація особа раніше не судима, а отже дії обвинуваченого (якщо будуть доведені) не є систематичними.

Таким чином, з огляду на зазначені обставини, враховуючи особу обвинуваченого (у тому числі те, що він є повнолітнім, за наявними у суду відомостями, у обвинуваченого немає важких захворювань) та зважаючи на суспільний інтерес, враховуючи наявні ризики, суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і домашній арешт, з урахуванням обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, на даний час не зможе запобігти вищевказаним ризикам переховування обвинуваченого від суду, впливу на свідків, потерпілих та не гарантуватиме належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо можливості визначення ОСОБА_5 розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178, 183 КПК України, слідчий суддя, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 314, 315, 372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити щодо обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 09 травня 2026 року включно (до 24 год.).

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення. Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення, а особою, що утримується під вартою - протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1