Справа № 308/2518/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.02.2026 (справа №308/2518/26, провадження №1-кс/308/1081/26) у рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000134 від 31.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України, згідно з яким просить частково скасувати арешт, накладений за клопотанням прокурора у кримінальному провадженні №0000134 згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.02.2026 у справі №308/2518/26 (провадження №1-кс/308/1081/26) на автомобіль марки «Subaru» моделі «Forester», номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , дозволивши йому користуватися ним.

На обґрунтування клопотання посилається на те, що у своєму клопотанні про арешт автомобіля прокурор зазначав, що його перебування на зберіганні у третіх осіб, створює високі ризики до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі, що, своєю чергою, унеможливить виконання завдань кримінального провадження, передбачених ч. 1 ст. 2 КПК України. Такі твердження є голослівними, він не надавав жодного приводу органу досудового розслідування в особі слідчого так вважати, а прокурор з ним взагалі ні разу не спілкувався. Також за твердженням прокурора, перебування автомобіля на зберіганні у власника або особи, яка користується даним автомобілем, у зв`язку з їхньою заінтересованістю, що може виразитися знов ж таки у пошкодженні, перетворенні, псуванні, приховуванні майна, вплине на повноту та достовірність експертних досліджень, які необхідно провести у кримінальному провадженні, а саме, експертизи технічного стану автомобіля, транспортно-трасологічної експертизи, автотехнічної експертизи з метою встановлення причин, що слугували настанню ДТП. Однак обставини дорожньо-транспортної пригоди ніким не оспорюються, об`єктивно зафіксовані камерами відеоспостереження. Після події він негайно зупинився, відразу викликав медичну допомогу для ОСОБА_5 та вчинив інші заходи, передбачені Правилами дорожнього руху. Також ним запропоновано ОСОБА_5 визначитися з розміром заподіяної їй шкоди з метою її компенсації, на що вона погодилася, обумовивши, що вона зробить це після повного одужання. Щодо проведення експертних досліджень, то як йому відомо від слідчого, ним вже призначені всі необхідні дослідження, а автомобіль, крім огляду під час вилучення, був також вже оглянутий експертом і всі наявні на ньому дані, що мають значення для кримінального провадження, відображені належним чином у протоколах слідчих дій з відповідною відео- та фотофіксацією. Тому, вважає, що на теперішній час відпала потреба в подальшому позбавленні його права користування належним йому автомобілем. Позбавлення його права використовувати автомобіль значно ускладнює здійснення ним підприємницької діяльності, оскільки він є фізичною особою-підприємцем і автомобіль є суттєвою складовою цієї діяльності.

Власник майна у судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна підтримав та просив задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, зауваживши, що транспортний засіб є речовим доказом у кримінальному проваджені, містить на собі сліди кримінального правопорушення. Враховуючи, що після проведення експертизи у слідчого може виникнути необхідність у призначені додаткової експертизи або проведення огляду транспортного засобу, то передання такого власнику на даний час є передчасною.

Заслухавши власника майна та прокурора, розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Статтями 7, 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Натомість при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.

Під час розгляду даного клопотання слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000134, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Досудове розслідування розпочато за фактом того, що 30.01.2026, приблизно о 20 год. 39 хв., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Subaru» моделі «Forester», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , в місті Ужгород по вулиці Легоцького зі сторони вулиці Марії Заньковецької у напрямку вулиці Героїв 128-ї бригади, біля будинку №80, на нерегульованому пішохідному переході передньою лівою частиною кузова керованого ним автомобіля допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїзну частину вулиці зліва направо відносно руху автомобіля в межах пішохідного переходу. Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому великого бугорка правої плечової кістки, забою лівої гомілки, забійних саден поперекової ділянки та забою м`яких тканин голови та була доставлена до КНП «УМБКЛ» Ужгородської міської ради.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.02.2026 (справа №308/2518/26, провадження №1-кс/308/1081/26) задоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження №0000134, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Постановлено накласти арешт на майно, що вилучено 30.01.2026 під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди за адресою: м. Ужгород, вул. Легоцького, біля будинку №80, а саме: автомобіль марки «Subaru» моделі «Forester», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом вказаної ухвали, враховуючи наявність сукупності розумних підозр вважати, що вилучене під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 30.01.2026 майно автомобіль марки «Subaru» моделі «Forester», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , є доказом кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, беручи до уваги, що стороною обвинувачення доведено наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя дійшов до переконання про обґрунтованість та задоволення внесеного клопотання про арешт майна з підстав, визначених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні майно автомобіль марки «Subaru» моделі «Forester», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , на яке накладено арешт, має доказове значення та для проведення ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку, передбаченому ст. 170-174 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя враховує зазначені положення закону та обставини кримінального провадження, а саме ті, що існує необхідність у забезпеченні доказів, шляхом арешту майна, яке у встановленому законом порядку визнано речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, при вирішенні питання про скасування арешту майна, слідчий суддя також бере до уваги той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження.

При накладенні арешту на майно, яке визнано речовим доказам у кримінальному провадженні, слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, №108, п. 52). Тобто, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Обставини, викладені у клопотанні про скасування арешту майна, не є такими, що унеможливлюють застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому такі твердження не можуть бути підставою для скасування арешту майна.

Беручи до уваги, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, та з огляду на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, слідчий суддя вважає, що доводи клопотання про скасування арешту не містять належного обґрунтування, яке б надало слідчому судді підстави дійти висновку, що необхідність накладення арешту на майно на теперішній час відпала.

Таким чином, ОСОБА_4 не доведено, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала потреба, у зв`язку з чим у задоволенні поданого клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.

Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що власник у подальшому не позбавлений процесуальної можливості повторно ініціювати питання скасування арешту майна, попередньо долучивши відповідні матеріали, якими його правова позиція буде підтверджуватися, в тому числі щодо того, що відпала необхідність в вказаному заході забезпечення у даному кримінальному провадженні.

Ухвали слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна та про відмову в скасуванні арешту майна, постановлені в порядку ст. 174 КПК України, апеляційному оскарженню не підлягають, про що зазначила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 20 травня 2024 року у справі №712/191/23.

Керуючись ст. 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.02.2026 (справа №308/2518/26, провадження №1-кс/308/1081/26) у рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000134 від 31.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1