Справа № 347/683/24
Провадження № 11-кп/4808/78/26
Категорія ст.126-1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000058 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 жовтня 2025 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.126-1 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до вимог п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покладено на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ст. 165 КВК України, іспитовий строк ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку суду - 14.10.2025 року.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 15 000 грн. моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 вчинив умисні дії, які виразилися у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного та фізичного насильства щодо колишнього подружжя, що призвело до психологічних та фізичних страждань потерпілої особи.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, ОСОБА_9 , проживав з дружиною ОСОБА_10 в господарстві, що за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого 23.12.2013 року між ними було зареєстровано шлюб, який 02.02.2024 року розірвано за рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області.

Починаючи з 30.05.2023 між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 склались особисті неприязні відносини, які супроводжуються непоодинокими сімейними конфліктами, нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_10 .

Так, близько 20:00 год. 30.05.2023 за місцем проживання у господарстві, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 умисно вчинив відносно ОСОБА_10 психологічне насильство, що виразилося у словесних образах потерпілої.За вказаним фактом працівниками Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області відносно ОСОБА_9 було складено та скеровано до Косівського районного суду Івано-Франківської області протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за результатом розгляду якого, 20.06.2023 постановою судді Косівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, і застосовано відносно нього стягнення у вигляді штрафу - 170 (сто сімдесят) гривень.

Незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї, ОСОБА_9 правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та протягом 2023 року, не припиняючи своїх протиправних дій та продовжуючи свою неправомірну поведінку, вчергове вчинив психологічне насильство щодо ОСОБА_10 , що призвело до її психологічних страждань, що виразилось у дискомфорті, втраті самооцінки, позитивних емоцій, переживаннях та погіршенні стану здоров`я.

Крім того, близько 06.45 год. 18.12.2023 ОСОБА_9 за місцем проживання черговий раз умисно вчинив відносно ОСОБА_10 психологічне насильство, що виразилося у висловлюванні нецензурною лайкою щодо неї, обмеження доступу до приміщення господарської будівлі, що завдало морального та психологічного тиску, приниженні її честі та гідності.За вказаним фактом працівниками Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області відносно ОСОБА_9 складено та скеровано до Косівського районного суду Івано-Франківської області протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП (Вчинення насильства в сім`ї, особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП), за результатом розгляду якого 31.01.2024 постановою судді Косівського районного суду Івано-Франківської області застосовано відносно ОСОБА_9 усне зауваження.

Незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства в сім`ї, ОСОБА_9 правильних висновків для себе не зробив на шлях виправлення не став та продовжив умисно систематично вчиняти домашнє насильство відносно ОСОБА_10 , а саме близько 13:00 год. 17.02.2024 за місцем проживання у господарстві, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , на побутовому ґрунті ОСОБА_9 вчинив із потерпілою ОСОБА_10 словесний конфлікт. У ході конфлікту ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, наніс ОСОБА_10 декілька ударів в ділянки обличчя та верхніх кінцівок, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, набряку м`яких тканин та підшкірних крововиливів тім`яних ділянок, верхньої губи зліва, саден на слизовій поверхні верхньої губи, обох передпліч.

Згідно висновку судово-медичного експерта виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а інші, виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_9 потерпіла ОСОБА_10 зазнала психологічних та фізичних страждань, у зв`язку з чим звернулась до Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою про вчинення щодо неї чоловіком ОСОБА_9 систематичного домашнього насильства, що зафіксовано у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.02.2024 та кваліфіковано органом досудового розслідування за ст. 126-1 КК України, як умисне систематичне вчинення ОСОБА_9 домашнього насильства щодо ОСОБА_10 , що призвело до фізичних та психологічних страждань потерпілої особи.

Внаслідок умисних систематичних, протиправних дій ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_10 завдано психологічних та фізичних страждань, що призвело до дискомфорту, втраті самооцінки, позитивних емоцій, переживаннях та погіршенні стану здоров`я.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вироку, яким його виправдати за ст. 126-1 КК України.

Вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та невмотивованим.

Зокрема вказує, що не визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, оскільки не вчиняв насильство в сім`ї відносно ОСОБА_10 , будь-яких інцидентів мін ними не було. Стверджує, що з колишньою дружиною не спілкується та не підтримує будь-які стосунки з 29.05.2023 року по даний час. Шлюб між ними розірвано за рішенням Косівського районного суду від 02.02.2024 року. Водночас, ОСОБА_10 постійно безпричинно намагалася його спровокувати на сварки, конфліктні ситуації, на що він не реагував. Тоді, вона вирішила безпідставно викликати працівників поліції, які на місці з її слів склали протоколи про адмінправопорушення та передали до суду, за результатами розгляду яких суд виніс постанови від 31.01.2024 року та від 29.06.2024 року про притягнення його адміністративної відповідальності. Проте, він не оскаржував зазначені постанови, оскільки має хворе серце, гіпертонічну хворобу і будь-які переживання або стреси негативно впливають на стан його здоров`я. ОСОБА_10 відомо про поганий стан його здоров`я і вона таку ситуацію використовувала на свою користь.

За вказаних обставин, вирок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що судом не здобуто належних і достатніх доказів його вини та безпідставно визнано винуватим. Так, суд побудував вирок тільки на показаннях потерпілої, яка зацікавлена в тому, щоб його було визнано винуватим. При цьому, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Суд не дав належну оцінку показанням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Всі свідки в судовому засіданні ствердили, що ніколи не чули про конфлікти в його господарстві або в його сім`ї, між ним та ОСОБА_10 . Разом з тим, у вироку суду неповно викладені показання свідків.

Вважає, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є той факт, що судове провадження здійснено за відсутності потерпілої. Зауважує, що потерпілою необґрунтовано цивільний позов про стягнення з нього моральної шкоди в сумі 50000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явився хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду його апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність обвинуваченого під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Колегія суддів приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, у зв`язку з чим його участь у суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Колегія суддів, приймаючи до уваги, що обвинувачений знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь обвинуваченого не є обов`язковою під час розгляду провадження в апеляційній інстанції, вважала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду прокурор та представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просили вирок суду залишити без змін. Не заперечували щодо розгляду провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 .

Відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 вказує на недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, які наводив обвинувачений ОСОБА_9 в суді першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченого ОСОБА_9 щодо невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, які свого підтвердження не знайшли.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні домашнього насильства, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного та фізичного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя, що призвело до психологічних та фізичних страждань потерпілої особи, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Зокрема, у суді першої інстанції, потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що в лютому 2024 року приїхала додому, та не могла потрапити додому. Потерпіла взяла ключ інший, та відкрила двері. Тут прийшов ОСОБА_9 та почав обурюватися чому вона до хати зайшла, та вдарив рукою, по голові, по губі та по руці. В цей час в будинку була її знайома, яку вона найняла робити по господарству. Після чого ОСОБА_10 поїхала разом із нею знімати побої. Ствердила, що з чоловіком у них часто до цього були конфлікти, чоловік не пускав її до будинку, та робив іншу шкоду, у зв`язку з чим вона викликала працівників поліції. З чоловіком потерпіла давно не проживає разом однією сім`єю, оскільки чоловік знайшов собі іншу жінку, а в подальшому звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Внаслідок завдання їй тілесних ушкоджень, потерпіла проходила лікування, та їй було завдано моральних страждань.

Вищевказані показання потерпілої ОСОБА_10 є послідовними, оскільки відповідно до рапорту поліцейського чергової частини Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 17.02.2024 року ОСОБА_18 , 17.02.2024 року о 18:16 год. надійшло повідомлення по телефону від чергового лікаря Косівської ЦРЛ про те, що за медичною допомогою звернулась гр. ОСОБА_10 , 1962 р.н., жителька с. Розтоки, Косівського району із діагнозом: ЗЧМТ, множинні забої м?яких тканин, підшкірні крововиливи верхньої губи, тім?яної ділянки голови, забої та садни обох верхніх кінцівок (а.с.135 т.1), а також за змістом протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 17.02.2024 року, ОСОБА_10 повідомила про спричинення їй тілесних ушкоджень колишнім чоловіком ОСОБА_9 (а.с.136 т.1).

Показання потерпілої ОСОБА_10 в частині характеру насильства, яке було застосовано до неї обвинуваченим, локалізації нанесених ударів та їх наслідків, повністю узгоджуються з висновком експерта №21 від 01-13.03.2024 року, яким встановлена ступінь тілесних ушкоджень, які були отримані потерпілою внаслідок неправомірних дій обвинуваченого.

Зокрема, за змістом висновку в ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, набряк м`яких тканин та підшкірні крововиливи тім`яних ділянок, верхньої губи зліва, садна на слизовій поверхні верхньої губи, обох передпліч, які утворились від дії тупих твердих предметів. Тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а інші, виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження, відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.190-191 т.1).

Показання потерпілої ОСОБА_10 в частині часу та місця вчинення кримінального правопорушення, наслідків у виді легких тілесних ушкоджень, повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_19 .

Так, свідок ОСОБА_19 в судовому засідання пояснила, що зустрілася з потерпілою ОСОБА_10 в м. Косів, і потерпіла попросила, щоб свідок поїхала до неї додому, оскільки там був її чоловік. Свідок ОСОБА_19 послухала потерпілу, та вони поїхали разом додому до потерпілої в с. Розтоки. Коли вони прибули до будинковолодіння, потерпіла ОСОБА_20 взяла сокиру, та виламала вхідний замок у дверях будинку. Свідок просила щоб потерпіла не робила таких дій, однак потерпіла ОСОБА_10 запевнила її, що вона знає що робить. Після цього потерпіла наказала зайти свідку в будинок. В цей час,десь приблизно через пів години, на подвір`ї будинку з`явився обвинувачений ОСОБА_9 , який почав запитувати у потерпілої, кого вона привела додому. Потерпіла ОСОБА_10 була на вулиці, і здається брала дрова. Однак коли вона зайшла до будинку, то у неї на губі була кров, і сказала, що її вдарив чоловік. Свідок особисто не бачила чи завдавав обвинувачений ОСОБА_9 ударів, однак чула розмову, як потерпіла ОСОБА_10 запитала в обвинуваченого чому він лізе до її зубів, нащо він її б`є, на, що обвинувачений відповів, що: «має право, що ти робиш біля мої хати, і ще чужу людину привела». Після того, як потерпіла повернулась до будинку, вона наказала свідку спуститись вниз до дороги, щоб вони разом поїхали на експертизу, щоб зняти побої.

Колегія суддів вважає, що немає будь-яких підстав вважати, що показання потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_19 є недостовірними, оскільки загалом вони є достатньо детальними та послідовними, повністю узгоджуються між собою та підтверджуються сукупністю інших доказів в провадженні.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні домашнього насильства підтверджується дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами:

- копією постанови Косівського районного суду від 20.06.2023 року про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу (а.с.139-140 т.1);

- копією постанови Косівського районного суду від 31.01.2024 року про наявність судового провадження за ч.2 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_9 , якою підтверджується факт вчинення ним домашнього насильства відносно потерпілої ОСОБА_10 , однак від адміністративної відповідальності його було звільнено на підставі ст.22 КУпАП (а.с.141-142 т.1);

- матеріалами перевірочного матеріалу №1904 від 22.12.2023-02.01.2024 року, в якому містяться: довідка за результатами звернення ОСОБА_10 від 22.12.2023 року, ОСОБА_21 від 22.12.2023 року про неправомірні дії ОСОБА_9 та перешкоджанні у доступі їй до їх спільного майна та свійських тварин, рапорт працівника Косівського РВП від 02.01.2024 року та лист-відповідь щодо розгляду звернення ОСОБА_10 від 22.12.20223 року (а.с.143-147 т.1);

- матеріалами перевірочного матеріалу №1615 від 06.11.2023-17.11.2023 року, в якому містяться:довідка за результатами звернення ОСОБА_10 від 06.11.2023 року, рапорт поліцейського чергової частини Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 06.11.2023 року, в якому зафіксовано, що 06.11.2023 року до чергової частини з заявою звернулась ОСОБА_10 щодо можливих неправомірних дій чоловіка ОСОБА_9 , заява ОСОБА_10 від 06.11.2023 року про неправомірні дії ОСОБА_9 (а.с.148-152 т.1);

- матеріалами перевірки фактів та результати заходів реагування правоохоронних органів на заяву ОСОБА_10 від 08.11.2023 рокупро неправомірні дії ОСОБА_9 , заяву ОСОБА_10 від 01.11.2023 року про визнання її потерпілою, клопотання-інформацію ОСОБА_10 від 19.12.2023 року про долучення до матеріалів справи інформації, заяву ОСОБА_10 від 20.02.2024 року щодо самоуправних дій ОСОБА_9 (а.с.153-172 т.1);

- аудіо записами розмов оператора відділу служби «102» УОАЗОР ГУНП в Чернівецькій області за повідомленнями, які надійшли на спецлінію «102» ГУНП в Чернівецькій області від ОСОБА_10 18.12.2023 року та 30.05.2023 року (а.с.195-196 т.1);

- фактичними даним зазначеними у протоколі огляду звукозаписів від 12.03.2024 року, здійсненими в ході перегляду аудіо файлів фіксації телефонної розмови ОСОБА_10 з оператором спецлінії «102» (а.с.197 т.1).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку сукупності доказів, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, правильно встановив обставини кримінального правопорушення, надав правильну правову кваліфікацію діям обвинуваченого та поза розумним сумнівом прийшов до обґрунтованого та належним чином мотивованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, як умисного систематичного вчинення психологічного та фізичного насильства щодо подружжя, що призвело до психологічних та фізичних страждань потерпілої ОСОБА_10 .

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, є фізичною особою підприємцем, згідно копій медичних документів (виписок з медичної картки) протягом 2023-2024 років неодноразово проходив стаціонарне та амбулаторне лікування, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням вказаних обставин в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання в межах санкції ст.126-1 КК України, у виді обмеження волі на строк один рік.

Крім того, суд вважав можливим застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк один рік, із покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_9 відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про незаконність вироку суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди.

Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У пункті 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Тобто при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер правовідносин, що склалися між учасниками, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Дані вимоги закону при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 судом першої інстанції дотримано.

Зокрема, суд першої інстанції задовольняючи частково цивільний позов, виходив з того, що неправомірними діями ОСОБА_9 було завдано ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження, що свідчить про перенесення нею фізичного болю та страждань, що безумовно негативно позначилося на її психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань, а тому на користь потерпілої підлягає відшкодуванню завдана моральна шкода в розмірі 15000 гривень, яка відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду колегією суддів не виявлено даних які б давали підстави вважати, що в кримінальному провадженні судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення, та які б перешкоджали чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5