Справа № 171/2147/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000211 від 03.08.2024 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурором заявлено письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому , так як необхідно закінчити судовий розгляд справи, враховуючи відсутність соціальних зв`язків і постійного джерела доходу обвинуваченого, тяжкість і суспільну небезпеку злочинів, суворо міру покарання, наявність судимостей, негативні характеризуючі данні про його особу, через продовження існування ризиків вчинення нового злочину, впливу на свідків та ухилення від суду.

Обвинувачений і захисник в судовому засіданні заперечували щодо клопотання, вказували на відсутність ризиків, непричетність до злочину, наявність постійного місця проживання, неодноразові неявки свідків і потерпілих до суду, тривалий термін перебування під вартою обвинуваченого, намір долучитись до лав ЗСУ, просили обрати домашній арешт.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд прийшов до такого висновку.

Згідно ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення, має право обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ухвали слідчого судді від 20.08.2024 ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався .

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини зокрема у справах «Харченко проти України», «Єлоєв проти України», "Фельдман проти України", "Ходорковський проти Росії", "Сааді проти Сполученого Королівства", п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних більш м`яких запобіжних заходів замість тримання під вартою. Дотримання принципу пропорційності між важливістю негайного виконання зобов`язання, та важливістю забезпечення права на свободу є необхідним в демократичному суспільстві.

Відповідно до положень п. 39 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року, остаточне 14 січня 2011 року, існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим ( рішення у справі "Власов проти Росії" , N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року).

Обставини, на які посилався суд при обранні та продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою змінилися, тому суд вважає що більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

ОСОБА_5 обвинувачується в ряді кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання більш ніж 5 років позбавлення волі, неодружений, не працює, раніше судимий, засобів для існування не має. Із вказаних ризиків суд зазначає, що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність і ухилитись від суду, тому ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України прокурором доведений, та продовжує існувати, але такий запобіжний захід як домашній арешт в повній мірі може запобігти ризику вчинення ним повторних кримінальних правопорушень.

ЄСПЛ наголошує, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним.Про це зазначено в рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 12369 від «26» червня 1991 року по справі «Латальє проти Франції», п. 51, за скаргою № 5522/04 від «20» січня 2011 року по справі «Прокопенко проти України».

Водночас, суд зазначає, що ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено у пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевіркою, дачі показів (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії»).

Також, Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Стосовно ризику впливу на свідків у даному випадку, то їх допит судом завершено, потерпілий на цей час помер, з моменту взяття обвинуваченого під варту пройшов значний проміжок часу. Тому, на думку суду, перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом цим ризикам можливо запобігти.

При цьому, загальний строк судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_5 становить більше 1 року 8 місяців, а строк перебування обвинуваченого під вартою - 1 рік 9 місяців, що є надмірним. Також, слід зазначити, що на цей продовження судового розгляду неможливе через необхідність перевірки показань обвинуваченого про тиск збоку працівників поліції.

Згідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 26772/95 від 6 квітня 2000 року по справі «Лабіта проти Італії», п. 152, застосування запобіжного заходу не повинно бути «очікуванням» обвинувального вироку.

Водночас, суд відмічає, що ОСОБА_5 має місце постійного проживання, не порушував порядок судового засідання і правила утримання під вартою. У звязку з чим, запобігти ризику ухилення від суду можливо шляхом застосування більш мякого запобіжного заходу.

З огляду на викладене, на думку суду в даному випадку права обвинуваченого щодо його особистої свободи та недоторканості, гарантовані ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, превалюють над інтересами суспільства, а частина ризиків, які були наявні під час обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу, перестали існувати.

Оскільки по справі слід завершити судовий розгляд, частина ризиків продовжує існувати, а строк тримання обвинуваченого під вартою без вироку суду є тривалим; суд вважає необхідним змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відповідно до правил ст.181 КПК України з заборонами, передбаченими ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 181, 331 ч.3 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

У клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на два місяці, тобто з 25 травня до 25 липня 2026 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:

1.Не відлучатися із с.Велика Костромка Криворізького району Дніпропетровської області без дозволу суду.

2.Не залишати цілодобово місце проживання по АДРЕСА_1 .

3.Повідомляти письмово суд про зміну свого місця проживання на іншу адресу.

4. Утримуватися від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженні;

5. Здати на зберігання до територіальних органів Державної міграційної служби України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Звільнити обвинуваченого з-під варти в залі суду .

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Виконання ухвали щодо домашнього арешту доручити ВП №10 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого.

Копію ухвали вручити обвинуваченому і прокурору після її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення, та в апеляційному порядку оскарженню не підлягає .

Повний текст ухвали складено і проголошено 27.05.2026

СУДДЯ