Дата документу 06.03.2026
Справа № 334/1780/26
Провадження № 1-кп/334/487/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у судовому засіданні кримінальне провадження №1-кп/334/487/26 (ЕУН 334/1780/26) (ЄРДР № 0000061 від 17.02.2026), за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, який має середню освіту, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, відповідно до вимоги про судимість (а.с.77-79)

1) 29.01.1988 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за частиною третьою статті 81, частиною першою статті 140, статтею 42 КК України (в редакції 1960 року) до трьох років позбавлення волі з конфіскацією майна;

2) 06.10.1988 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за частиною другою статті 140, частиною другою статті 215-3, статтями 17, 42, 43 КК України (в редакції 1960 року) до п`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна. 01.07.1993 звільнився у зв`язку з відбуттям покарання;

3) 16.02.1994 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за частиною другою статті 140 КК України (в редакції 1960 року) до чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією майна. 01.12.1997 звільнився у зв`язку з відбуттям покарання;

4) 28.11.2000 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за частиною другою статті 140, частиною другою статті 141, частиною другою статті 143, статтею 42 КК України (в редакції 1960 року) до чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією майна. 11.10.2003 звільнений у зв`язку з відбуттям покарання;

5) 17.06.2009 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за частиною першою статті 263 КК України до двох років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком один рік;

6) 02.04.2010 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за частиною другою статті 300, статтею 69 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 510 гривень. 30.03.2015 штраф замінений на тридцять годин громадських робіт;

7) 21.04.2011 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за частиною першою статті 185 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1 000 гривень;

8) 20.10.2011 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за частиною першою статті 15, частиною другою статті 185, частиною третьою статті 185, статтями 70, 71 КК України до позбавлення волі строком три роки два місяці. 09.08.2013 звільнився умовно-достроково з невідбутим строком десять місяців двадцять один день;

9) 09.11.2016 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за частиною першою статті 345, частиною третьою статті 185, частиною другою статті 186, частиною першою статті 70 КК України до п`яти років позбавлення волі. На підставі статей 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком три роки;

10) 19.08.2019 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за частинами другою та третьою статті 185, частиною першою статті 70, частиною першою статті 71 КК України до п`яти років шести місяців позбавлення волі. Звільнений з-під варти в залі суду у зв`язку з повним відбуттям покарання;

11) 25.05.2020 Запорізьким районним судом Запорізької області за частиною третьою статті 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком два роки;

12) 10.05.2022 вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя за частиною другою статті 186, КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі частини першої статті 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 25.05.2020 у кримінальному провадженні № 1-кп/317/279/2020 (справа № 317/929/20), та призначено ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців. 02.03.2023 ухвалою Запорізького апеляційного суду вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.05.2022 щодо ОСОБА_3 скасовано, призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Справа перебуває на розгляді,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України -

встановив:

14.02.2026 близько 16:50 год. у ОСОБА_3 виник умисел на незаконне проникнення до приміщення квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебуває у володінні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У цей час, ОСОБА_3 , реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення до приміщення квартири, яка перебуває у володінні ОСОБА_4 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному недоторканість житла та не допускає проникнення до житла чи іншого володіння особи, діючи всупереч волі ОСОБА_4 , яка є володільцем квартири, без її дозволу, за відсутності визначених законом підстав, з мотиву особистого інтересу та задоволення побутових потреб, шляхом взлому вхідної двері, проник до приміщення квартири по АДРЕСА_2 та перебував в ній, чим порушив конституціональне право ОСОБА_4 на недоторканність до свого житла.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла.

Відповідно до ст. 162 КК України предметом даного кримінального правопорушення є житло або інше володіння особи. Житло - це приміщення, призначене для постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира, дача, номер у готелі тощо). До житла дорівнюються і його складові частини, де може зберігатися майно (балкон, льох тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаних безпосередньо з житлом (гараж, сарай тощо). Інше, крім житла, володіння особи - це земельні ділянки, гаражі, погреби, інші будівлі господарського, у т.ч. виробничого призначення, відокремлені від житлових будівель, будь-які інші об/'єкти, щодо яких особа здійснює право володіння (наприклад, транспортний засіб).

Виходячи із встановлених фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, які були визнані ОСОБА_3 останній незаконно проник до житла (квартири) потерпілої ОСОБА_4 , а тому його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла, а не до іншого володіння особи, як зазначено в обвинувальному акті.

Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.107 КПК України не здійснюється.

Згідно заяви обвинуваченого ОСОБА_3 щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленням досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, яка була підписана в присутності захисника адвоката - ОСОБА_5 , обвинувачений визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України. Згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами а саме: 14.02.2026 близько 16:50 год. у ОСОБА_3 виник умисел на незаконне проникнення до приміщення квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебуває у володінні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У цей час, ОСОБА_3 , реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення до приміщення квартири, яка перебуває у володінні ОСОБА_4 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному недоторканість житла та не допускає проникнення до житла чи іншого володіння особи, діючи всупереч волі ОСОБА_4 , яка є володільцем квартири, без її дозволу, за відсутності визначених законом підстав, з мотиву особистого інтересу та задоволення побутових потреб, шляхом взлому вхідної двері, проник до приміщення квартири по АДРЕСА_2 та перебував в ній, чим порушив конституціональне право ОСОБА_4 на недоторканність до свого житла.

Ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку. Також згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, поданого відповідно до вимог ч. 3 ст. 302 КПК України до обвинувального акту, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого кримінального проступку повністю доведена.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд згідно із вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, раніше неодноразово судимий, не перебуває під наглядом лікарів нарколога та психіатра, встановлений діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, канабіноїдів, психостимуляторів, алкоголю. Синдром залежності (а.с. 87).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого вчинення в стані алкогольного сп`яніння (а.с.88).

У Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з частиною другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Враховуючи у сукупності вчиненого обвинуваченим кримінального проступку, його особу, ступінь його вини, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції інкримінуємої статті у виді обмеження волі.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 12, 302, 381-382 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.162 КК України і призначити йому покарання

за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 1 року обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту набрання вироком законної сили.

Речові докази:

- фомку (лом) металевий та переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області (а.с.23, 24) - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня отримання копії вироку.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку,передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Відповідно до вимог ч. 4. ст. 382 КПК копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: