Справа №: 630/142/26 Провадження №: 1-кс/630/81/26
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2026 року м. Люботин

Слідчий суддя Люботинського міського суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника третьої особи ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадження № 0001207 від 03 грудня 2024 року,

в с т а н о в и в:

В поданому клопотанні представник ОСОБА_3 просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 06 червня 2025 року щодо мобільного телефону марки iPhone 15 Pro, сірого кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-картою з номером НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 .

В обґрунтування поданого клопотання представник ОСОБА_3 вказав, що наразі досудове розслідування у кримінальному провадження № 0001207 здійснює СВ Відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, і що усі процесуальні дії з мобільним телефоном, який був вилучений у ОСОБА_4 , вже проведені слідчим, що підтверджено відповіддю Управління СБУ в Харківській області, а також жодних слідчих дій по відношенню до ОСОБА_4 не проводиться, а тому потреба в арешті відпала.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 подане клопотання підтримав та просив його задовольнити, в своїх поясненнях посилалася на обставини, викладені у клопотанні, та окремо наголосив, що кримінальне провадження тривалий час перебувало в УСБУ в Харківській області, де слідчий провів усі необхідні дії з вилученим телефоном. Але ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомили, і натомість передали кримінальне провадження для подальшого розслідування до СВ Відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області. Це вказує, на думку представника третьої особи, на те, що потреба у подальшому арешті вилученого майна відпала, і має наслідком втручання в право ОСОБА_4 у мирне володіння майном.

Про день, час і місце розгляду клопотання було повідомлено Харківську окружну прокуратуру Харківської області. Від прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 надійшла заява, в якій він просив проводити судовий розгляд за його відсутності. Окремо прокурор ОСОБА_5 вказав у заяві про те, що у кримінальному провадженні № 0001207 наразі досудове розслідування здійснює Слідче відділення Відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, і на даний час у кримінальному провадженні проводяться необхідні слідчі розшукові дії та остаточне рішення не прийнято. Тому повернення вилученого майна, на яке був накладений арешт, буде передчасним та недоцільним, і може зашкодити досудовому розслідуванню у вказаному кримінальному провадженні. На цій підставі прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 .

В судовому засіданні, вислухавши пояснення представника ОСОБА_3 , перевіривши матеріали судового провадження, слідчий суддя встановив наступне.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні, сформованого слідчим СВ Відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області станом на 16 лютого 2026 року, вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001207 від 03 грудня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 366 КК України, здійснює СВ Відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, і що Реєстру були внесені відомості про те, що лікарі Харківської області з червня 2022 року підроблювали офіційні документи, які підтверджують факт наявності у осіб призовного віку захворювань, які є підставою для встановлення незаконного рішення про наявність у осіб групи інвалідності; а також відомості за фактом складання та видачі завідомо неправдивих офіційних документів, внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та іншого підроблення офіційних документів лікарями закладів охорони здоров`я Харківського району Харківської області.

Первісно досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001207 здійснював Слідчий відділ Управління СБУ в Харківській області. Але на підставі постанови прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 від 24 грудня 2025 року кримінальне провадження було направлено до Харківської окружної прокуратури Харківської області для організації подальшого досудового розслідування.

Підслідність кримінального провадження № 0001207 за СВ Відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області була визначена постановою прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 .

Так, під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 06 червня 2025 року було задоволено клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001207 від 03 грудня 2024 року та накладено арешт на вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: мобільний телефон iPhone 15 Pro, сірого кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-картою з номером НОМЕР_3 ; виписка з медичної картки стаціонарного хворого № 9.4203/406 стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; медична документація стосовно хворого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 8 аркушах; блокнот зеленого кольору із чорновими записами; виписка № 2571 з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 2 аркушах; медична документація стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 24 аркушах; з забороною використання, відчуження та розпорядження вказаним майном

Арешт на вказано вище майно був накладений з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0001207. Підставою для накладення арешту на вказане вище майно за визначенням слідчого судді слугувало те, що вилучене під час обшуку майно з великою вірогідністю є доказом злочину та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В поданому клопотанні представник ОСОБА_3 зазначив про те, що потреба у застосуванні арешту мобільного телефону ОСОБА_4 відпала з огляду на те, що органом досудового розслідування телефон оглянутий та усі процесуальні дії з вилученим майном вже проведені.

Так, з поданої представником ОСОБА_3 відповіді начальника Слідчого відділу УСБУ в Харківській області від 26 грудня 2025 року на клопотання випливає, що органом досудового розслідування було надано доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих дій огляду вилучених у ОСОБА_4 речей та документів, і що таке доручення було виконано і відповідні процесуальні документи були долучені до матеріалів справи.

Разом із тим, процесуальним керівником прокурором Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 заявлено про те, що у кримінальному провадженні проводяться необхідні слідчі (розшукові) дії і що повернення на цій стадії досудового розслідування майна, на яке накладено арешт, може негативно вплинути на досудове розслідування.

З огляду на викладене, слідчий суддя не може погодитися з доводами представника третьої особи про те, що з мобільним телефоном, який належить ОСОБА_4 , були проведенні всі без виключення процесуальні слідчі дії, оскільки відповідь керівника органу досудового розслідування від 26 грудня 2025 року засвідчує лише виконання наданого слідчим доручення та не підтверджує того, що в застосуванні арешту майна дійсно відпала потреба, про що також вказав прокурор.

Від так мобільний телефон, визнаний слідчим в якості речового доказу по кримінальному провадженню № 0001207, може сприяти проведенню повного, об`єктивного та неупередженого досудового розслідування з метою встановлення об`єктивної істини по суті та осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення. Тому збереження речового доказу може бути забезпечено лише у спосіб його арешту.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі «Лемуан проти Франції», від 22 вересня 1994 року та «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, прокурором була доведена наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини ОСОБА_4 чи її відсутності за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

З огляду на викладене вище, підстав для скасування арешту не встановлено.

Керуючись ст. 2, 5, 7, 9, 170, 174, 309, 356, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадження № 0001207 від 03 грудня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 366 КК України залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1