КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 751/4286/24 Головуючий першої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2726/2026 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: захисника - ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції

прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 травня 2025 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, працюючого на залізничній станції «Чернігів» майстром Чернігівської дільниці водопостачання виробничого структурного підрозділу «Київська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років, з конфіскацією всього майна що є його власністю, за виключенням майна, що не підлягає конфіскації.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з дня затримання, з 21.03.2024 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, з 21.03.2024 року до 20.05.2025 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишено без змін, до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку, громадянин України ОСОБА_8 за невстановлених у ході досудового розслідування обставин, але не пізніше 20.02.2024, налагодив зв`язок із невстановленим представником російської спецслужби на ім`я « ОСОБА_9 », та дав свою добровільну згоду на негласне співробітництво з ним.

При цьому, ОСОБА_8 знав про факти агресії Російської Федерації проти України та усвідомлював, що « ОСОБА_10 » є представником держави агресора, що приймає участь у збройній агресії проти України, а негласна співпраця з ним, виконання поставлених ним завдань чи передача йому будь-яких відомостей військового чи оборонного характеру явно зашкодить державній безпеці України, а також підтримає дії Російської Федерації, спрямовані на завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності та обороноздатності України.

Достовірно усвідомлюючи вказані обставини, ОСОБА_8 прийняв протиправне рішення на регулярній основі надавати « ОСОБА_11 » як представнику держави агресора відомості щодо переміщення, руху та розташування Збройних Сил України та інших військових формувань, а також виконувати інші завдання останнього, на засадах негласного та конфіденційного співробітництва.

Задля забезпечення конспірації « ОСОБА_10 », використовуючи абонентський номер НОМЕР_1 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 16 год 37 хв 20.02.2024, створив чат у додатку «Telegram» з громадянином ОСОБА_8 , який використовував абонентський номер НОМЕР_2 , для передачі завдань по збиранню та отриманню від ОСОБА_8 інформації стосовно переміщення та місць дислокації Збройних сил України на території м. Чернігова та Чернігівської області.

Реалізуючи описаний злочинний умисел, направлений на надання « ОСОБА_11 » як представнику держави агресора допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, шляхом негласного співробітництва та надання інформації оборонного, економічного та суспільно-політичного характеру, ОСОБА_8 , перебуваючи на території Новозаводського району міста Чернігова, більш точне місце злочину не встановлено, о 17 год 03 хв 22.02.2024, за допомогою додатку «Telegram», прив`язаного до належного йому мобільного номеру НОМЕР_2 , передав у чат, на належний « ОСОБА_11 » абонентський номер НОМЕР_1 , відомості стосовно місць розташування сил оборони України у місті Чернігові, з додаванням координат розташування.

При цьому, вказані відомості не були публічно доступними, не публікувались і не розміщувалася у відкритому доступі, отже становили оперативний інтерес для представників Російської Федерації та могли бути використані при проведенні підривної діяльності проти України, шляхом планування та проведення бойових чи диверсійних дій проти України, направлених на захоплення її територій, зменшення її воєнного, економічного, соціального та морально-політичного потенціалу у сфері оборони, шляхом проведення ударів по відповідним об`єктам, про що ОСОБА_8 достовірно усвідомлював.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, 06.03.2024 ОСОБА_8 , перебуваючи на території Новозаводського району міста Чернігова, більш точне місце злочину не встановлено, о 17 год 56 хв та 17 год 57 хв, за допомогою додатку «Telegram», прив`язаного до належного йому мобільного номеру НОМЕР_2 , передав у чат, на належний « ОСОБА_11 » абонентський номер НОМЕР_1 , відомості стосовно місць розташування двох об`єктів сил оборони України у м. Чернігові, з додаванням координат розташування.

При цьому, вказані відомості не були публічно доступними, не публікувались і не розміщувалася у відкритому доступі, отже становили оперативний інтерес для представників Російської Федерації та могли бути використані при проведенні підривної діяльності проти України, шляхом планування та проведення бойових чи диверсійних дій проти України, направлених на захоплення її територій, зменшення її воєнного, економічного, соціального та морально-політичного потенціалу у сфері оборони, шляхом проведення ударів по відповідним об`єктам, про що ОСОБА_8 достовірно усвідомлював.

Того ж дня, 06.03.2024, на виконання злочинного умислу, направленого на надання допомоги іноземній державі Російській Федерації та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, о 18 год 18 хв, ОСОБА_8 перебуваючи на території Новозаводського району міста Чернігова, більш точне місце злочину не встановлено, за допомогою додатку «Telegram», прив`язаного до належного йому мобільного номеру НОМЕР_2 , передав у чат, на належний « ОСОБА_11 » абонентський номер НОМЕР_1 , відомості стосовно розміщення об`єктів військово-промислового комплексу України, з додаванням відповідних знімків екрану мобільного телефону з координатами розташування.

При цьому, ОСОБА_8 усвідомлював, що Російська Федерація здійснює широкомасштабну збройну агресію проти України, та що вказані відомості можуть бути використані ними для планування та проведення бойових чи диверсійних дій проти України, направлених на захоплення її територій, зменшення її воєнного, економічного, соціального та морально-політичного потенціалу у сфері оборони, шляхом проведення ударів по відповідним об`єктам.

Захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.05.2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати, а справу закрити.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає про те, що оскаржуваний вирок є незаконним, обставини, встановлені судом, - неповними, оскільки вина ОСОБА_8 належними та допустимими доказами доведена не була внаслідок того, що суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку допустив однобічність та неповноту судового слідства, не врахував обставини, які вказують на невинуватість обвинуваченого ОСОБА_8 , не надав належної оцінки матеріалам НСРД, внаслідок чого висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення неправосудного вироку.

Так, у кримінальному провадженні відсутні прямі докази причетності ОСОБА_8 до скоєння кримінального правопорушення. Натомість свідчення, які надавав обвинувачений про свою непричетність до вчинення даного кримінального правопорушення, ні органами досудового розслідування, ні судом не були спростовані.

На думку захисника, зібрані по справі докази є суперечливими, неоднозначними, зібраними з грубим порушенням чинного законодавства, та відповідно такими, що жодним чином не підтверджують винність ОСОБА_8 .

Як вбачається з документів, наданих стороною обвинувачення, справа щодо ОСОБА_8 ґрунтується виключно на результатах проведених відносно нього негласних слідчих дій, а одержані фактичні дані подані як докази вини.

З викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, що містяться в обвинувальному акті вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_8 ставиться у провину вчинення чотирьох епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, кожен з яких не є закінченими злочинами.

Захисник звертає увагу, що санкція ч.2 ст.111 КК України передбачає відповідальність за надання допомоги не будь-кому, а виключно іноземній державі, іноземній організації та їх представникам в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану. Стороною обвинувачення не було надано суду жодного належного та допустимого доказу, на підставі якого було можливо зробити висновок, що обвинувачений ОСОБА_8 надав згоду на негласне співробітництво, або здійснив передачу інформації саме представнику іноземної держави, іноземній організації, а зазначений « ОСОБА_10 » є представником саме спеціального розвідувального органу країни-агресора - РФ.

Зауважує, що під час судового засідання був допитаний як свідок працівник СБУ ОСОБА_12 , який пояснив, що на початку 2023 року ним було отримано оперативну інформацію про протиправні дії обвинуваченого, однак за весь час він та його колеги не змогли визначити, з якою саме спецслужбою і якої держави підтримував зв`язок обвинувачений. Крім того, свідок зазначив, що висновок про те, що « ОСОБА_10 » є представником спецслужби держави-агресора, вони зробили виключно з аналізу листування у додатку «Telegram».

З самого початку розслідування кримінального правопорушення обвинувачений звертав увагу, що дана справа сфальсифікована і має на меті штучне створення доказів з метою притягнення його до кримінальної відповідальності за дії, які він не вчиняв і не мав наміру вчиняти.

Захисник зазначає, що ще на початку слухання справи по суті він клопотав про виклик та допит в судовому засіданні як свідка начальника Ріпкінського РВ УСБУ в Чернігівській області, підполковника ОСОБА_13 , оскільки при ознайомленні з матеріалами справи захиснику було надано дві доповідні за його підписом щодо виконання доручень слідчого, з яких вбачається, що СБУ встановлено, що ОСОБА_8 має родичів на території РФ і він до них регулярно виїздить, і саме перебуваючи за кордоном встановив контакт з представником російської спецслужби «ОСОБА_10». Однак, інформація, зазначена в цих доповідних, взагалі не відповідає дійсності, оскільки в судовому засіданні прокурор повідомив, що слідству відомий тільки один факт перетину державного кордону України обвинуваченим у 2014 році в бік Білорусі.

Твердження обвинуваченого про той факт, що відносно нього відбулася провокація злочину підтверджується в тому числі протоколом, складеним 13.03.2024 року за результатами проведення НСРД. Так, на аркуші 21 зазначеного протоколу зафіксовано розмову обвинуваченого з особою ОСОБА_14 , яка мала місце 06.03.2024 року о 17 год. 11 хв., де відповідаючи ОСОБА_8 його опонент відповіла: «…я с вами полностью согласна…». З даної відповіді, а також з інших ознак можна зробити висновок, що з обвинуваченим ОСОБА_8 спілкувалася жінка.

Також, аналізуючи матеріали НСРД, можна зробити висновок, що обвинувачений ОСОБА_8 не отримав жодного завдання від нібито представника ворога та не надав жодного звіту щодо виконання завдання. Всі розмови здійснювалися виключно в будні дні і тільки за допомогою комп`ютера. Будь-які намагання обвинуваченого зателефонувати у вихідний день, або просто зателефонувати, щоб почути голос співрозмовника, не мали жодного успіху.

Захисник звертає увагу на повну відсутність доказів провини ОСОБА_8 саме в контексті вимог, передбачених ч.2 ст.111 КК України. Фактично доводи, на підставі яких було засуджено ОСОБА_8 , зводилися до того, що він не визнав своєї вини та не бажав визнавати зібрані правоохоронними органами докази при їх сумнівній доведеності, тобто покараний за те, що скористався своїми правами, передбаченими ст.ст. 17, 18, 42 КПК України.

Таким чином, чисельні порушення, допущені судом, під час розгляду справи свідчать про формальний розгляд справи, неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, порушення його прав на захист, а отже про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано повною мірою.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та економічній безпеці України, а саме у наданні іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану, що відповідає юридичній кваліфікації діяння, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом першої інстанції відповідно до положень ст.94 КПК України, з такими висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Так, допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України не визнав. Показав, що за два чи три місяці до затримання у Телеграмі з`явився контакт « ОСОБА_10 », з яким він почав спілкуватись у чаті. Він вияснив, що IP-адреса цього користувача була у м. Києві чи Київській області. Почав перевіряти « ОСОБА_15 », чи він з України, почав «тролить и издеваться». Особа, з якою він спілкувався говорив, що він житель Чернігова, та позиціонувався як житель України, деякі слова вживав російською мовою, деякі - українською. Він також задавав йому питання про Росію, хотів перевірити його на дотичність до Росії. Для себе він визначив, що « ОСОБА_10 » аферист, він не орієнтувався в елементарних речах. Щодо передавання інформації « ОСОБА_11 » не заперечує, по факту передавав. Зобов`язань перед особою, з якою спілкувався в чаті, не було. « ОСОБА_10 » передав йому координати Чернігівської жіночої колонії, показав на будинок чи вулицю, а він йому сказав, що колонія знаходиться лівіше. На теперішній час колонія законсервована, і він не думав, та не знав що вона відноситься до військових об`єктів. Також, « ОСОБА_10 » питав про навчальний центр Міністерства транспорту, який знаходиться за мостом через колії і він підтвердив, що такий центр знаходиться у місті розташування. Він знав, що до війни там тренувались строковики. Крім цього, він передав « ОСОБА_11 » інформацію щодо військової частини, про яку він розпитував, а саме повідомив, що замість казарм побудовані будинки, де можуть бути військові, для більшої переконливості повідомив, що там знаходиться офіцерський склад. Також « ОСОБА_10 » цікавився інформацією, що знаходиться біля відділку поліції, і він йому повідомив, що там знаходяться склади, казав що все розкрадено. Не заперечує, що передавав скріншоти. Давав « ОСОБА_11 » правильні координати, щоб зробити правдоподібною інформацію, «вивести його на чисту воду». Правоохоронні органи не повідомив про свій зв`язок з цією особою, бо немає довіри до правоохоронних органів України. Потім, він сказав « ОСОБА_11 », що за ним стежать. Було бажання покинути Україну законним шляхом. Дружина з дитиною виїхали за кордон, він проживав із матір`ю. Особа, з якою він спілкувався, « ОСОБА_10 » сказав, що поговорить з кимось, вони зайдуть за 10 км до м. Чернігова, заберуть його. Вину у вчиненні державної зради не визнає, вважає що це провокація. Ні з якою іноземною розвідкою він контакти не встановлював, не мав доступу до секретної інформації, та ніяких протиправних дій щодо України не вчиняв. Просив визнати його невинуватим, та виправдати.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, висновок суду про доведеність його винуватості відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності доказів, зібраних у встановленому законом порядку, безпосередньо досліджених у судовому засіданні, належно оцінених і детально викладених у вироку суду, відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Зокрема, свідок ОСОБА_12 показав, що з обвинуваченим ОСОБА_8 раніше не знайомий. У ході службової діяльності, відповідає за виявлення та протидію спецслужбам іноземних держав, йому стала відома інформація про те, що громадянин України ОСОБА_8 встановив контакт з представником спецслужби Російської Федерації та за допомогою месенджера «Telegram» надавав допомогу у проведенні підривної діяльності, надавав інформацію про розташування сил оборони на території міста Чернігова та Чернігівської області. Було встановлено, що він проживає з своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 . Всі матеріали були передані до слідчого відділу СБУ в Чернігівській області. Також, він був присутній при проведенні обшуку, у ході якого вилучені телефон та планшет. Під час огляду в телефоні була наявна інформація, яка свідчить про спілкування з представником спецслужби РФ, оскільки номер телефону був російський, і характер переписки це підтверджував, зрозуміло було з питань, які задавалися та що цікавить.

Свідок ОСОБА_16 показав, що приблизно наприкінці 2023 року він зустрічався з дівчиною, яка разом із мамою знімали квартиру по АДРЕСА_4 , мама переїхала із села. Вони хотіли змінити квартиру, розпитували у сусідів хто проживає у будинку, оскільки багато людей виїхало. Сусіди розповідали, що в квартирі АДРЕСА_5 мешкає ОСОБА_17 , з ним вони не спілкуються через його цікаву позицію, проросійські погляди. Приблизно навесні 2024 року він виходив з вказаного будинку, до нього підійшли троє чоловіків, представилися співробітниками СБ України, перевірили документи, запитали звідки йде, запитали чи знає людей у цьому будинку, чи знає ОСОБА_8 . Він сказав, що особисто з ним не знайомий, знає зі слів знайомих, що він мешкає у 62-й квартирі, має проросійську позицію.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України підтверджується наступними письмовими доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме:

- даними повідомлення про протиправне діяння, що містить ознаки злочину від 20.03.2024 року начальника Ріпкинського РВ УСБУ в Чернігівській області, ОСОБА_18 про надання ОСОБА_8 представникам розвідувальних органів Російської Федерації допомоги у проведенні підривної діяльності проти України (т.1 а.с.93);

- даними листа Оперативно-тактичного угрупування «Сіверськ» №502/2/5/7 від 15.04.2024 року, на запит відповідно до якого в операційній зоні оперативно-тактичного угрупування «Сіверськ» (до 01.03.2024 року оперативне угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») за вказаними координатами у визначені терміни були розміщені Збройні Сили України та інші складові сил оборони, інформація про розміщення яких оперативно-тактичним угрупуванням «Сіверськ» (оперативним угрупуванням військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») не поширювалася (т.1 а.с.105);

- даними протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 13.03.2024 року, а саме: системи миттєвого обміну електронними повідомленнями електронної інформаційної системи «Telegram» (URL-адреса оператора «http://telegram.org»), прив`язаного до мобільного номера телефону НОМЕР_1 , яким користується представник розвідувальних органів Російської Федерації на ім`я « ОСОБА_10 ». За результатами проведення НСРД встановлено, що акаунт месенджеру «Telegram», зареєстрований на номер телефону НОМЕР_1 , на ім`я « ОСОБА_10 ». Серед діалогів наявна одна переписка з абонентським номером НОМЕР_2 . Відповідно до даного протоколу, та додатку до нього, ОСОБА_8 здійснював переписку в системі обміну повідомленнями «Telegram», та у період з 20.02.2023 року по 08.03.2024 року передав представнику військових підрозділів збройних сил Російської Федерації на ім`я « ОСОБА_10 » відомості стосовно розташування підрозділів Збройних Сил України, з додаванням координат розташування, а саме скинув скріншоти з координатами 22.02.2024 о 17 год. 03 хв.; 06.03.2024 з 16:00 год. до 19:46 год, відомості про вказані факти не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами (т.1 а.с.120-146);

- даними протоколу обшуку від 21.03.2024 року за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 та додатком до нього, в ході якого у ОСОБА_8 вилучені, належні йому мобільний телефон та планшет, в яких виявлено інстальований додаток «Telegram» ОСОБА_8 із закріпленим його мобільним номером НОМЕР_2 , де в чатах «Telegram» виявлено листування з представником розвідувальних органів РФ на ім`я « ОСОБА_10 » (т. 1 а.с.151-156);

- даними протоколу огляду речей та документів від 21.03.2024 року, фототаблицями та додатками до нього, відповідно до якого оглянуто, вилучений у ОСОБА_8 мобільний телефон марки «PocoX3pro» IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 із сім-картками мобільних операторів зв`язку із номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_5 та планшет «FireHD 10», s/nG001 1J06 0354 07B0.

Оглядом профіля НОМЕР_2 , який підписаний як « ОСОБА_19 » виявлено чат з особою, яка підписана в профілі як « ОСОБА_10 » з номером мобільного телефону НОМЕР_1 . У мобільному телефоні та планшеті, у додатку «Telegram» виявлено переписку із представником розвідувальних органів російської федерації на ім`я « ОСОБА_10 », номер телефону НОМЕР_1 (т.1 а.с.160-210);

- даними протоколів тимчасового доступу до речей і документів від 29.04.2024 року, технічними носіями інформації до них, та протоколами огляду речей та документів від 02.05.2024 року, відповідно до яких відомості, які містяться в операторів мобільного зв`язку Водафон, Київстар та Лайф, підтверджують, що номер телефону НОМЕР_1 , у період переписки, не перебував на території України (т.1 а.с.230-235, 245-249);

- речовими доказами: мобільним телефоном марки «PocoX3pro» IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 із сім-картками мобільних операторів зв`язку із номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_5 ; планшетом «FireHD 10», s/nG001 1J06 0354 07B0.

Дослідивши вказані докази та надавши їм юридичну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності кожного доказу, а сукупності зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України

Доводи захисника щодо відсутності належних, допустимих та достатніх доказів вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину апеляційний суд оцінює критично, оскільки вони полягають у переоцінці доказів, з наданням їм упередженої оцінки на користь сторони захисту. На переконання апеляційного суду, оцінка, надана судом першої інстанції дослідженим доказам, як кожному із них, так і їх сукупності, є правильною та відповідає їх дійсному змісту.

Колегія суддів звертає увагу, що вчинення будь-яких діянь, передбачених ст.111 КК України, заподіює шкоду національній безпеці України і розцінюються як підривна діяльність проти неї. Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду національній безпеці України. Види підривної діяльності проти України можуть бути різноманітними.

З 24 лютого 2022 року відповідним Указом Президента України введено в Україні воєнний стан, який діє по теперішній час, а тому будь-яке діяння, що є формою державної зради, буде інкримінуватися з урахуванням відповідної кваліфікуючої ознаки за ч.2 ст.111 КК України.

Так, безпосереднім об`єктом державної зради є зовнішня безпека України, її суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність, обороноздатність, державна, економічна чи інформаційна безпека.

Видовим об`єктом цього злочину, є зовнішня та внутрішня безпеки України.

Предметом державної зради є відомості, що становлять державну таємницю.

Існує три форми об`єктивної сторони цього злочину: перша форма державної зради - перехід на бік ворога, яка полягає в наданні безпосередньої допомоги державі, з якою Україна перебуває в умовах воєнного стану або збройного конфлікту, на кшталт переходу до ворога через лінію фронту; вступ до армії ворожої держави; участь за її завданням у бойових діях проти України; надання різної допомоги агентам такої держави та інше.

Друга форма державної зради - шпигунство, що виражається у передачі або збиранні з метою передачі іноземній державі, іноземній організації або їх представникам відомостей, що становлять державну таємницю.

Третя форма - надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, яка полягає в будь-якій допомозі у проведенні підривної діяльності проти інтересів України. При цій формі не має значення, як діяла особа - за завданням іноземної держави, чи з власної ініціативи.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, характеризується прямим умислом. Обов`язковою ознакою державної зради є мета - заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Вчиняючи державну зраду, винний усвідомлює, що він здійснює перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту (вчинює шпигунські дії, надає іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомогу в проведенні підривної діяльності проти України) і бажає цього.

Формулювання «на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України» визначає суб`єктивну спрямованість дій винного, однак не є характеристикою суспільно небезпечних наслідків діяння. Факт заподіяння вказаної шкоди не має значення для кваліфікації діяння за ст.111 КК України.

Повертаючись до матеріалів цього кримінального провадження, слід зазначити, що згідно з встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами кримінального провадження, вбачається, що громадянин України ОСОБА_8 за невстановлених у ході досудового розслідування обставин, але не пізніше 20.02.2024, налагодив зв`язок із невстановленим представником російської спецслужби на ім`я « ОСОБА_9 », та дав свою добровільну згоду на негласне співробітництво з ним.

При цьому, ОСОБА_8 знав про факти агресії Російської Федерації проти України та усвідомлював, що « ОСОБА_10 » є представником держави агресора, що бере участь у збройній агресії проти України, а негласна співпраця з ним, виконання поставлених ним завдань чи передача йому будь-яких відомостей військового чи оборонного характеру явно зашкодить державній безпеці України, а також підтримає дії Російської Федерації, спрямовані на завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності та обороноздатності України.

Достовірно усвідомлюючи вказані обставини, ОСОБА_8 прийняв протиправне рішення на регулярній основі надавати « ОСОБА_11 » як представнику держави агресора відомості щодо переміщення, руху та розташування Збройних Сил України та інших військових формувань, а також виконувати інші завдання останнього, на засадах негласного та конфіденційного співробітництва, що відповідно і вчиняв.

Зважаючи на викладене, є безпідставними твердження апеляційної скарги захисника про те, що інкриміновані ОСОБА_8 чотири епізоди кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України не є закінченими злочинами.

Зокрема, державна зрада є закінченим злочином не з моменту встановлення зв`язку з іноземною державою, іноземною організацією або їх представниками чи з моменту отримання від них злочинного завдання, а з моменту вчинення певних конкретних дій на шкоду Україні.

Крім того, дослідженими судом доказами спростовується і твердження захисника щодо позиції обвинуваченого про той факт, що відносно нього відбулася провокація злочину.

Так, практикою ЄСПЛ визначено аспекти (критерії) відмежування провокації злочину від допустимої поведінки правоохоронних органів, за якою провокація має місце тоді, коли працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою отримання доказів і порушення кримінальної справи впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений.

Для встановлення факту провокації злочину ЄСПЛ вважає визначальним з`ясування питань: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину; чи було б скоєно злочин без втручання правоохоронних органів. У цьому провадженні в діяльності правоохоронного органу відсутні ознаки, притаманні провокуванню до вчинення кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі захисника не наведено обґрунтованих доводів із посиланням на докази щодо наявності фабрикування справи та провокації з боку працівників правоохоронних органів і таких обставин, які б свідчили на користь тверджень ОСОБА_8 і мали вагоме значення.

Суд першої інстанції, оцінюючи зміст листування обвинуваченого з представником іноземної держави встановив, що ОСОБА_8 усвідомлював, що Російська Федерація здійснює широкомасштабну збройну агресію проти України та що вказані відомості можуть бути використані ними для планування та проведення бойових чи диверсійних дій проти України, направлених на захоплення її територій, зменшення її воєнного, економічного, соціального та морально-політичного потенціалу у сфері оборони шляхом проведення ударів по відповідним об`єктам.

Крім того, жодних дій на припинення спілкування обвинувачений не вчиняв, до відповідних державних органів України не звертався, приймав активну участь у зборі та передачі інформації, виказував своє негативне ставлення до держави України.

Це спростовує твердження апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не було надано суду жодного належного та допустимого доказу, на підставі якого було можливо зробити висновок, що обвинувачений ОСОБА_8 надав згоду на негласне співробітництво, або здійснив передачу інформації саме представнику іноземної держави, іноземній організації, а зазначений « ОСОБА_10 » є представником саме спеціального розвідувального органу країни-агресора - РФ.

Зважаючи на викладене, є безпідставними твердження апеляційної скарги захисника про те, що провадження щодо ОСОБА_8 ґрунтується виключно на результатах проведених відносно нього негласних слідчих дій.

Наведене дає підстави погодитися з висновком суду першої інстанції про відсутність ознак провокації та про те, що дії обвинуваченого були проявом його власного умислу, спрямованого на спричинення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Твердження сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_12 під час допиту нібито пояснив, що він та його колеги не змогли встановити, з якою саме спецслужбою та якої держави підтримував зв`язок обвинувачений, є безпідставними та спростовуються змістом його показань, наданих у судовому засіданні.

Так, з оскаржуваного вироку вбачається, що свідок ОСОБА_12 показав, що у ході виконання службових обов`язків, пов`язаних із виявленням та протидією спецслужбам іноземних держав, ним була отримана інформація про те, що ОСОБА_8 встановив контакт саме з представником спецслужби Російської Федерації та через месенджер «Telegram» передавав інформацію щодо розташування сил оборони України на території м. Чернігова та Чернігівської області. Крім того, свідок зазначив, що під час огляду вилученого телефону була виявлена інформація, яка свідчила про спілкування з представником спецслужби РФ, що підтверджувалося використанням російського номера телефону, а також характером та змістом переписки, зокрема питаннями, які ставилися обвинуваченому.

Таким чином, показання свідка не містять відомостей про неможливість встановлення належності співрозмовника до спецслужб певної держави, а навпаки прямо вказують на встановлення зв`язку саме з представником спецслужб Російської Федерації.

Посилання сторони захисту на недостовірність відомостей, викладених у доповідних начальника Ріпкінського РВ УСБУ в Чернігівській області ОСОБА_13 , не спростовують висновків суду першої інстанції щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України. Крім того, наведені захисником обставини щодо невідповідності інформації щодо кількості встановлених фактів перетину державного кордону України обвинуваченим не доводять того, що ОСОБА_8 не вчиняв інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

При цьому судом першої інстанції свідка ОСОБА_13 допитано не було, а сторона захисту, заявивши клопотання про його допит, не забезпечила явку зазначеної особи до суду. Також, захисник не зазначив як саме показання цього свідка впливають на доведеність винуватості ОСОБА_8 .

За таких обставин відсутні підстави вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку та закриття провадження, як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник.

Інші доводи, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності і необґрунтованості вироку місцевого суду та наявності підстав для закриття кримінального провадження не встановлені, а доводи апелянта зводяться лише до переоцінки встановлених місцевим судом обставин події.

Також, колегією суддів, за доводами апеляційної скарги не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення щодо ОСОБА_8 .

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 травня 2025 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4