Справа № 738/293/26
№ провадження 1-в/738/44/2026
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2026 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

суддi - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Менська виправна колонія (№91)» клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_4

представника установи

виконання покарань ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_2

В С Т А H О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.

Засуджений ОСОБА_2 , який відбуває покарання у виді позбавлення волі у ДУ «Менська виправна колонія (№91), звернувся до суду з клопотанням про умовнодострокове звільнення чи звільнення, яке обґрунтоване тим, що він відбуває покарання з 23 лютого 1996 року, за цей час довів своє виправлення, що підтверджується ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року, якою йому було замінено покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк. На думку засудженого, оскільки йому довічне позбавлення волі замінено на позбавлення волі на певний строк, то тривалість покарання, яке є строковим, має встановлюватись в межах 30 років, що визнано міжнародними актами, а тому має право на звільнення, як особа, яка досягла максимально визнаної межі строкового виду покарання. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України 6-р(II)/2021, засуджений зазначає, що якщо він продовжує вважатися особою, яка засуджена до довічного позбавлення волі і відбуває таке покарання, але пом`якшене шляхом заміни на 20 років зі встановленням закінчення довічного позбавлення волі у 2045 році, то він згідно з вказаним рішенням повинен мати право на умовно-дострокове звільнення після відбуття 25 років покарання з дня початку відбування покарання, тобто з 23 лютого 1996 року, а отже 25 років минули 5 років тому. Посилаючись на практику ЄСПЛ, Статут Міжнародного кримінального суду, Конституцію України, рішення Конституційного Суду України, засуджений ОСОБА_7 просить звільнити умовно-достроково як засудженого до довічного позбавлення волі, який відбув 25 років, який довів своє виправлення, якому довічне позбавлення волі пом`якшене строком, чи звільнити як засудженого, статус якого змінився із засудженого до довічного позбавлення волі на засудженого до строкового виду покарання, який при цьому відбув 30 років з дня затримання.

Виклад позиції учасників судового розгляду.

Прокурор та представник Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_2 , посилаючись на те, що на даний час засуджений ще не відбув необхідну частину покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а тому підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення відсутні.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_2 та його захисник просили клопотання задовольнити.

Встановлені судом обставини.

Установлено, що ОСОБА_2 засуджений вироком Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 10 лютого 1997 року за ст. 93 п.п. «а,г,е,з», ст.69; ст.17 ч.2 ст.93 п.п. «а,г,е,з»; ст.42 КК України (1960) до покарання у виді смертної кари розстрілу з конфіскацією всього особисто належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 15 травня 1997 року вирок Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 10 лютого 1997 року залишений без змін.

Згідно з ухвалою Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 08 червня 2000 року вирок Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 10 лютого 1997 року в частині призначеного ОСОБА_2 покарання змінено, замість покарання у виді смертної кари призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з відбуттям покарання у тюрмі суворого режиму з конфіскацією всього особисто належного майна, в іншій частині вирок залишено без змін.

Постановою Староміського районного суду м. Вінниця від 24 грудня 2008 року вирок Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 10 лютого 1997 року приведено у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності» від 15 квітня 2008 року, зменшено ОСОБА_2 покарання за ст.17 ч.2 ст.93 п.п. «а,г,е,з» КК України до 10 років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишено без змін.

Ухвалою Вінницького міського суду від 29 березня 2018 року зараховано засудженому ОСОБА_2 в строк покарання, призначеного вироком Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 10 лютого 1997 року, строк попереднього ув`язнення з 23 лютого 1996 року до набрання вироком Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 10 лютого 1997 року законної сили, тобто до 15 травня 1997 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Вінницького міського суду від 05 червня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_2 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року скасовано ухвалу Вінницького міського суду від 05 червня 2025 року, клопотання засудженого ОСОБА_2 задоволено, відповідно до ч.5 ст. 82 КК України замінено засудженому ОСОБА_2 покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироком Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 08 червня 2000 року, на покарання у виді 20 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_2 у виді 20 років позбавлення волі рахувати з моменту постановлення ухвали про заміну покарання, тобто з 01 жовтня 2025 року.

Отже, на час розгляду клопотання ОСОБА_2 відбув 5 місяців 7 днів покарання у виді позбавлення волі.

За час перебування у ДУ «Сімферопольський слідчий ізолятор» з 07 березня 1996 року за неодноразові порушення встановлених вимог режиму утримання до засудженого було застосовано п`ять дисциплінарних стягнень, які на даний час погашені у встановленому законом порядку, один раз заохочувався.

З 01 лютого 2002 року відбував покарання в ДУ «Вінницька УВП (№1), де характеризувався наступним чином: за порушення встановленого режиму утримання до нього було застосовано одне дисциплінарне стягнення та за додержання правил поведінки та правил внутрішнього розпорядку одинадцять разів був заохочений правами начальника установи. За час перебування у Вінницькій УВП №1 залучався до робіт з благоустрою установи та поліпшення житлово-побутових умов відділення.

В ДУ «Менська ВК (№91)» засуджений ОСОБА_2 відбуває покарання з 29 жовтня 2025 року до теперішнього часу. За час перебування в установі засуджений дотримується вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання, розпорядок дня установи не порушує, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заходи заохочення до засудженого не застосовувалися. З 01 грудня 2025 року і до теперішнього часу згідно з договором цивільно-правового характеру №125 працевлаштований на швейній дільниці підприємства установи, до роботи відноситься відповідально, поставлені завдання виконує, залучається до робіт з поліпшення житлово-побутових умов у відділенні. Залучений до програми диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура та спорт», заходи програми виконує, заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі, відвідує, реагує на них позитивно.

Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.

Відповідно до п.п. 2, 2-1, 3, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби, про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

06 листопада 2022 року набрали чинності Закони України № 2689-ІХ від 18 жовтня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану». Зазначеними Законами були внесені зміни до КК, КПК та КВК, зокрема, щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так, Законом № 2690-ІХ внесені зміни до положень статті 82 КК, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

Відповідно до ч. 1 ст.82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

При цьому, ч.5 ст.82 КК України визначено, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Крім того, згідно з ч.6 ст.82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини третьої статті 81 КК України регламентовано, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, зокрема, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк.

З сукупного аналізу наведених норм випливає, що особа, засуджена до довічного позбавлення волі, спочатку (після відбування нею не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання) має право на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, і лише після фактичного відбування нею не менше трьох чвертей строку вже заміненого покарання така особа матиме право на умовно-дострокове звільнення від його відбування.

Найсприятливішим для ОСОБА_2 варіантом застосування положень пункту 3 частини 3 статті 81 КК України у нині чинній редакції є умовно-дострокове звільнення після відбуття трьох чвертей терміну нового покарання. Виходячи зі змісту статті 81 КК, реальну можливість розгляду судом питання про умовно-дострокове звільнення засуджений отримає через 15 років після заміни йому довічного на строкове позбавлення волі, тобто з 01 жовтня 2040 року.

Окрім того, положення ст. 81 КК України передбачають можливість для осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, при сумлінній поведінці і ставленні до праці бути звільненими умовно-достроково від невідбутої частини покарання після фактичного відбуття певної частини покарання.

Отже, сама по собі сумлінна поведінка та ставлення до праці без відбуття необхідної частини покарання, автоматично не зобов`язує суд звільнити особу умовно-достроково від покарання.

Іншого механізму умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, окрім як наведеного статтями КК України, на даний час не передбачено.

Посилання засудженого на рішення Конституційного Суду України 6-р(II)/2021 від 16 вересня 2021 року, яким частину першу статті 81КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в тім, що вона унеможливлює її застосування до осіб, яких засуджено до відбуття покарання у вигляді довічного позбавлення волі, на думку суду, є необґрунтованим в межах заявленого клопотання.

Суд не вбачає інших підстав для звільнення засудженого ОСОБА_2 від відбування покарання та дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_2 ..

Керуючись ст. 81 КК України, статтями 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 13 квітня 2026 року.

Суддя ОСОБА_1