Справа № 642/372/26
Провадження № 1-кп/642/295/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року м. Харків

Суддя Холодногірського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисників адвокатів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та їх захисника адвоката ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000138 від 25.11.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України; ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України; ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України; ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Холодногірського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України; ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України; ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України; ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 будучи службовою особою, директором Харківського обласного вузлу спеціального зв`язку (ХОВСЗ), в період часу з листопада 2022 року по липень 2024 року створив і очолив злочинну організацію, яка діяла по лютий 2025 року, та представляла собою внутрішнє та зовнішнє стійке ієрархічне об`єднання семи осіб: ОСОБА_4 , активних учасників ОСОБА_6 (заступник начальника цеху з супроводження, обміну, зберігання, перевезення та доставки відправлень 1 групи Харківського ОВСЗ), ОСОБА_8 (начальник дільниці з приймання і обробки відправлень Харківського ОВСЗ), ОСОБА_18 (інженер програміст 1 категорії Харківського ОВСЗ), та його довірених осіб ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які діючи умисно, із корисливих мотивів, попередньо зорганізувались для вчинення тяжких злочинів, відповідно до єдиного плану злочинної діяльності, з метою перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, привласненні грошових коштів фонду заробітної плати Харківського ОВСЗ, складанні та видачі службовими особами Харківського ОВСЗ завідомо неправдивих офіційних документів та внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, за єдиним злочинним планом та з розподілом функцій учасників злочинної організації, спрямованих на досягнення цього плану, який був відомий та погоджений її учасниками.

На виконання плану злочинної діяльності злочинної організації у період часу з листопада 2022 року по лютий 2025 року, в період дії воєнного стану, у невстановлений досудовим розслідуванням день, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , виконуючи свою роль у злочинній змові, діючи з корисливих мотивів, з метою привласнення грошових коштів фонду заробітної плати Харківського ОВСЗ, підшукували осіб, які з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період виявили бажання офіційно працевлаштуватись до Харківського ОВСЗ з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та таким чином запропонували влаштуватись до Харківського ОВСЗ наступним особам: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 .

ОСОБА_4 , виконуючи свою роль у злочинній змові, зловживаючи своїм службовим становищем директора Харківського ОВСЗ, діючи на виконання плану злочинної діяльності злочинної організації, перебуваючи в адміністративній будівлі Харківського ОВСЗ, яка знаходиться за адресою: м. Харків, площа Привокзальна, 7, офіційно працевлаштував до Харківського ОВСЗ вищевказаних осіб, які після призначення на посаду на робочому місці не з`являлись та фактично роботу не виконували.

ОСОБА_18 забезпечував вказаних осіб офіційними документами ХОВСЗ службовими посвідченням, для конспірації злочинної діяльності та створення у вказаних осіб можливості вводити в оману працівників правоохоронних органів та ТЦК та СП під час перевірки особистих документів.

Так, в періоду часу з листопада 2022 року по лютий 2025 року, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою привласнення грошових коштів Харківського ОВСЗ, зловживаючи своїм службовим становищем, достовірно знаючи, що зазначені особи не виконують робочу функцію, складали та підписували табелі використання робочого часу відносно них, з завідомо неправдивими відомостями щодо їх явки на робоче, а ОСОБА_4 їх погоджував, таким чином реалізуючи злочинний умисел, спрямований на привласнення грошових коштів фонду заробітної плати Харківського ОВСЗ, усвідомлюючи, що вказані особи фактично в Харківському ОВСЗ не працюють, а табелі обліку робочого часу з завідомо неправдивими відомостями щодо явки на робоче місце цих осіб є підставою для нарахування заробітної плати, внаслідок чого Харківським ОВСЗ безпідставно нараховано 113 960,54 грн. та виплачено даним особам за вказаний період часу заробітну плату на загальну суму 55 069,27 грн.

В результаті злочинних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 в період часу з серпня 2023 року по лютий 2025 року Харківським ОВСЗ необґрунтовано нараховано 113 960,54 грн. та виплачено заробітну плату відповідно до висновку судово-економічної експертизи № СЕ-19/121-25/5827-ЕК від 26.03.2025 на загальну суму 55 069,27 грн., внаслідок чого Харківському ОВСЗ завдано матеріальну шкоду.

Разом з тим, в результаті протиправних дій злочинної організації фіктивно працевлаштовані особи, ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 отримали на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період внаслідок чого створені перешкоди законної діяльності територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки щодо виконання обов`язків з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, функціонування системи військового обліку призовників, призову громадян на військову службу, підготовки та проведення в особливий період мобілізації людських ресурсів.

Окрім цього, на виконання плану злочинної діяльності злочинної організації у період часу з липня 2024 року по вересень 2024 року, у невстановлений досудовим розслідуванням день ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 виконуючи свою роль у злочинній змові, підшукували військовозобов`язаних осіб, які висловлювали бажання отримати офіційні документи Харківського ОВСЗ (довідки, службові посвідчення), які містять завідомо неправдиві відомості про те, що вони є працівниками Харківського ОВСЗ та внаслідок цього, отримають відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто з метою протиправного отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, а саме ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46

ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 реалізуючи злочинний план та виконуючи свою роль упродовж зазначеного періоду часу, надавали особисті документи та відомості про вказаних осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_18 , які діючи відповідно до злочинного плану та виконуючи у ньому свою роль, складали довідки, до яких вносили завідомо неправдиві відомості про те, що дані особи є працівниками Харківського ОВСЗ та не підлягають призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В подальшому, у період часу з липня 2024 року по вересень-грудень 2024 року вказані довідки через невстановлених на даний час досудовим розслідуванням осіб були подані до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті протиправних дій злочинної організації ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_44 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 отримали на підставі п. 21 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період внаслідок чого створені перешкоди законної діяльності територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки щодо виконання обов`язків з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, функціонування системи військового обліку призовників, призову громадян на військову службу, підготовки та проведення в особливий період мобілізації людських ресурсів.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2025 стосовно ОСОБА_16 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави. Строк дії запобіжного заходу, який неодноразово продовжувався ухвалами слідчих суддів, на теперішній час спливає.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_16 . Зазначила, що обвинувачений ОСОБА_16 раніше судимий, і в період іспитового строку знову обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, а тому наявні ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, незаконного впливу на свідків, експертів, а також вчинення нових злочинів. Тому більш м`який запобіжний захід неможливо застосувати. Також зазначила, що в клопотанні мається описка щодо санкції статті, а саме вказано «до 13 років», тоді як санкція статті передбачає покарання до 12 років.

Обвинувачений ОСОБА_16 в судовому засіданні надав копію клопотання про зміну запобіжного заходу, в обґрунтування якого зазначив, що розмір застави визначений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 14.01.2026 є непомірним, оскільки не врахований його майновий та сімейний стан. Ризики, на які посилається прокурор є недоведеними та необґрунтованими, просив змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме нічний домашній арешт.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_16 та його захисник ОСОБА_17 , зазначили про непомірність визначеного розміру застави майнового та сімейного стану обвинуваченого. У обвинуваченого відсутні офіційні джерела доходу, він є вдівцем, має двох повнолітніх дітей, а ризики на які посилається прокурор недоведені та є припущеннями. Обвинувачення є безпідставним та необґрунтованим, зокрема за ст. 255 КК України. Більшість обвинувачених скористались альтернативним запобіжним заходом та внесли визначені розміри застав. Вважали, що достатнім буде застосування до ОСОБА_16 більш м`якого запобіжного заходу, а саме нічного домашнього арешту, особистого зобов`язання чи розміру застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Інші учасники підтримали клопотання ОСОБА_16 та заперечення захисника.

Дійсно, ОСОБА_16 обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості, передбаченого ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.1 ст.366 КК України, за який передбачено покарання у виді штрафу до 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до 3 років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років, тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років та особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.255 КК України, за яке останньому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався слідчий суддя у своєму рішенні.

Слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова стосовно ОСОБА_16 ухвалою від 14.01.2026 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави, строком до 14.03.2026, проте не довше ніж до проведення підготовчого судового засідання.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно положень до ст.182 КПК України, суддя, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового стану підозрюваного, наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, визначив суму застави для забезпеченням підозрюваним виконання своїх обов`язків, передбачених КПК України, відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України, а саме 200 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, то суд на теперішній час не вбачає підстав для її змін, тому у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_17 слід відмовити.

Щодо наявності ризиків стосовно ОСОБА_16 , передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає таке.

Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не зменшились.

Надаючи оцінку можливості (ризику) ОСОБА_16 переховувавання від суду, існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання за вчинення інкримінованих злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є: ч. 1 ст. 114-1 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років; ч. 1 ст. 366 КК України є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років; ч. 2 ст. 255 КК України, є особливо тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, може вдатися до відповідних дій. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У свою чергу стороною захисту не наведено достатні аргументи того, щоб взагалі виключити можливість існування такого ризику.

Окрім врахування ступеня тяжкості кримінального правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_16 , не залишається поза увагою суду те, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан, який діє на теперішній час. Також вимоги ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та роз`яснення, надані Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», де у п. 8 зазначено, що як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків, експертів існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюються члени злочинної організації існує на тій підставі, що злочинна діяльність була припинена лише у зв`язку з її викриттям органом досудового розслідування. Також, ОСОБА_16 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких злочинів, і в період іспитового строку знов обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів.

Зазначені обвинуваченим та захисником відомості не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, тому суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_16 під вартою.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2025 стосовно ОСОБА_15 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,без визначення розміру застави. Строк дії запобіжного заходу, який неодноразово продовжувався ухвалами слідчих суддів, на теперішній час спливає.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_15 , посилалась на те, що на теперішній час ризики не зменшились, обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки у нього відсутні особи на утриманні, та розуміючи, що йому загрожує реальне позбавлення волі. Також ОСОБА_15 може незаконно впливати на свідків та експертів, чи вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки протиправні дії були припинені шляхом виявлення правоохоронними органами.

ОСОБА_15 та його захисник ОСОБА_17 вважали ризики недоведеними, а обвинувачення необґрунтованим. Зазначили, що прокурор посилається лише на тяжкість покарання, але не аргументує ризики. Просили змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, або зменшення застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Інші учасники процесу підтримали позицію ОСОБА_15 та його захисника ОСОБА_55 .

Дійсно, ОСОБА_15 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

Слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова стосовно ОСОБА_15 ухвалою від 14.01.2026 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави, строком до 14.03.2026, проте не довше ніж до проведення підготовчого судового засідання.

Щодо наявності ризиків стосовно ОСОБА_15 , передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає таке.

Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не зменшились.

Надаючи оцінку можливості (ризику) переховувавання ОСОБА_15 від суду, існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання за вчинення інкримінованих злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є: ч. 1 ст. 114-1 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років; ч. 1 ст. 366 КК України є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років; ч. 2 ст. 255 КК України, є особливо тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, може вдатися до відповідних дій. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У свою чергу стороною захисту не наведено достатні аргументи того, щоб взагалі виключити можливість існування такого ризику.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків, експертів існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжувати кримінальні правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_15 існує, оскільки злочинна діяльність була припинена лише у зв`язку з її викриттям органом досудового розслідування.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно положень до ст.182 КПК України, суддя, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового стану підозрюваного, наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, визначив суму застави для забезпеченням підозрюваним виконання своїх обов`язків, передбачених КПК України, відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України, то суд на теперішній час не вбачає підстав для її змін, тому у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_15 , адвоката ОСОБА_17 слід відмовити.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2025 стосовно ОСОБА_12 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк дії запобіжного заходу, який неодноразово продовжувався ухвалами слідчих суддів, на теперішній час спливає.

Щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_12 , прокурор в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_12 відома процедура виїзду та перетину кордону, останній має зв`язки зі службовими особами ТЦК та СП, тому може ухилитися та переховуватися від суду, впливати на свідків та вчинити інші правопорушення, оскільки його незаконні дії були припинені правоохоронними органами.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_14 зазначили, що ризики недоведені, а обвинувачення необґрунтоване. ОСОБА_12 завжди прибував до слідчого, співпрацював зі слідством, зв`язки ТЦК та СП в нього відсутні, тобто він не має можливості виїхати за межі кордону України. Ризики впливу на свідків, експертів чи можливість вчинити нове правопорушення є недоведеними та є припущеннями. Саме прокурор має довести неможливість застосування іншого запобіжного заходу, ОСОБА_12 має міцні соціальні зв`язки, трьох дітей та хворого батька на утриманні. Однак застава визначена судом є непомірною, тому просили зменшити її розмір до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник ОСОБА_13 підтримав думку адвоката ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_12 . Зазначив, що ризики необґрунтовані та непідтверджені, експертизи в рамках справи вже проведені та свідки допитані на досудовому слідстві. Обвинувачений не переховувався і не має такого наміру, сприяв розкриттю злочинів. Коштів на внесення визначеного розміру застави немає, оскільки сім`я потребує підтримки та допомоги, тому просив зменшити розмір застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник ОСОБА_9 підтримав вищевказані доводи та зазначив, що сума збитків не покриває навіть вартість утримання ОСОБА_12 в умовах слідчого ізолятора.

Інші учасники процесу підтримали обвинуваченого та його захисників.

Дійсно, ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

Слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова стосовно ОСОБА_12 ухвалою від 14.01.2026 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави, строком до 14.03.2026, проте не довше ніж до проведення підготовчого судового засідання.

Щодо наявності ризиків стосовно ОСОБА_12 , передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає таке.

Ризик переховування від суду обумовлюється можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) та суворістю передбаченого покарання, оскільки за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст.366 КК України, у вчиненні яких він обґрунтовано підозрюється передбачено покарання у виді реального позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, що підвищує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто те, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, обґрунтовується тим, що підозрюваний з урахуванням суворості покарання може особисто незаконно впливати на свідків, експертів у вказаному кримінальному провадженні, з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань чи взагалі надання будь-яких показань.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюються члени злочинної організації існує на тій підставі, що злочинна діяльність була закінчена лише у зв`язку з її викриттям органом досудового розслідування.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ст.182 КПК України, суддя, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового стану підозрюваного, наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, визначив суму застави для забезпеченням підозрюваним виконання своїх обов`язків, передбачених КПК України, відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України, то суд на теперішній час не вбачає підстав для її змін, тому у задоволенні клопотання про зменшення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_12 слід відмовити.

За змістом ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування

Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право на свободу

Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження підозрюваному строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Враховуючи те, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченомим у разі визнання їх винними у вчиненні кримінальних правопорушень, дані про особу обвинувачених, характер та обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, суд доходить до переконання, що продовжуючи строк тримання під вартою, з врахуванням того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

При цьому суд враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні у справі «Тодоров проти України» («Todorov v. Ukraine» № 16717/05 від 12.04.2012), відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому лише тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Відтак, суд вважає, що на цьому етапі судового розгляду запобіжним заходом, який здатний забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків є виключно тримання під вартою.

Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який. Діючий запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинувченим, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, продовживши строк дії даного запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314-316, 331, 334 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_16 про зміну запобіжного заходу, та адвоката ОСОБА_17 про зменшення розміру застави обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, а саме до 27.04.2026 включно, без зміни розміру застави.

Копію ухвали направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для долучення до матеріалів особової справи ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити строк дії даної ухвали до 27.04.2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню, проте може бути оскаржена в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 03.03.2026.

Суддя ОСОБА_1