Номер провадження 11-кп/816/574/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Державна зрада
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 0000214 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2025 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одруженого, громадянина України, уродженця АР Крим, м. Красноперекопськ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , в якій останній просить вирок Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати, справу закрити у зв`язку з тим, що обвинувачений не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Указаним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією всього майна.

Початок строку відбування основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 визначено обчислювати з дня фактичного його затримання для виконання вироку, після набрання ним законної сили.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити в силі до набрання вироком законної сили. Вирішено долю речових доказів.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник посилається на те, що висновок суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, необґрунтований, оскільки останній, як громадянин російської федерації, не є суб`єктом цього злочину. Обвинувачений уклав договір про службу з армією рф та участь у бойових діях на боці агресора приймав після отримання паспорта громадянина рф, який він отримав добровільно. У всіх документах він фігурує не як громадянин України чи особа без громадянства, а саме як громадянин рф. Апелянт зазначає, що є всі підстави вважати, що ОСОБА_8 є комбатантом РФ, а тому не підлягає відповідальності за ст. 111 КК України. В скоєнні інших злочинів ОСОБА_8 звинувачений не був.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали, письмових заперечень на подану апеляційну скаргу від них не надходило.

Згідно з вироком, громадянин України ОСОБА_8 , проживаючи в АДРЕСА_1 , 19.01.1999 отримав паспорт громадянина України серійний номер НОМЕР_1 , тим самим набув всіх прав та обов?язків громадянина України, передбачених Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами.

ОСОБА_8 , перебуваючи в умовах політичних подій в Україні з початку 2014 року, будучи достовірно обізнаним щодо анексії Криму росією, тобто, насильницького протиправного тимчасового відторгнення більшої частини Кримського півострова, розташованого у межах українських адміністративних одиниць - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, від України та одностороннього незаконного включення їх до складу російської федерації на правах суб?єктів федерації -«Республіки Крим» та «міста федерального значення Севастополь», що було проголошено 18.03.2014 (нібито внаслідок так званого «референдуму про статус Криму» 16.03.2014), залишився на теориторії АР Крим.

Отже, ОСОБА_8 , не маючи патріотичних переконань, проігнорував ту обставину, що в умовах 2014 року Україна була змушена докладати необхідних зусиль щодо забезпечення своєї безпеки, а тому й вдалася до внутрішньодержавного заходу, що створило надалі відповідні умови для протистояння загрозам. При цьому введення особливого стану в державі було вимушеною мірою, під якою слід розуміти надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень для відвернення загрози та забезпечення безпеки і здоров`я громадян, нормального функціонування національної економіки, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, захисту конституційного ладу.

24.02.2022 російською федерацією (далі рф), державою-агресором, було першою застосовано збройну силу проти України і розпочато вчинення агресії, зумовлену з окупацією території держави Україна.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагською конвенцією 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

У порушення норм міжнародного гуманітарного права президент рф, а також інші представники військово-політичного керівництва рф, усупереч вимогам п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (ХХV) від 21.12.1965 №2131 (ХХ), від 14.12.1974 №3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали із залученням підрозділів збройних сил рф агресивну війну та військовий конфлікт на території України.

У результаті вчинення вказаних дій військовими формуваннями держави-агресора рф було тимчасово окуповано частину територій України, перелік яких затверджено Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 №309, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004.

У відповідь на вказані дії держави-агресора 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який у подальшому було неодноразово продовжено у встановленому законодавством України порядку.

У свою чергу, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що він є громадянином України, військовозобов`язаним, оскільки під час дії воєнного стану за законом мобілізувати можуть такі категорії чоловіків, як придатних за станом здоров`я віком від 25 до 60 років без досвіду військової служби, так і обмежено придатних з досвідом та без досвіду служби, але, не маючи патріотичних переконань, у ситуації, що склалася, та з особистих інтересів і вигоди, оцінивши обстановку в умовах військового стану, за відсутності фізичного чи психологічного впливу з боку представників держави-агресора вирішив стати на шлях протиправної діяльності та вчинив злочин проти основ національної безпеки України, пов`язаний з державною зрадою, за таких обставин.

Так, ОСОБА_8 , як громадянин України, який згідно із ст. 65 Конституції України має обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який у відповідності до частин 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, умисно, з корисливих мотивів, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, добровільно, не пізніше вересня 2024 року, вирішив прийняти участь у бойових діях на боці ворога (країни-агресора) рф.

Реалізуючи свій протиправний злочинний умисел ОСОБА_8 підтримуючи спровоковану збройну агресію російської федерації проти України, підтримуючи активні бойові дії, розпочаті рф на території України з початком повномасштабного вторгнення 24.02.2022, перебуваючи у м. Красноперекопськ, АР Крим, за власною ініціативою, діючи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, перейшов на бік ворога, а саме: у жовтні 2022 року виїхав з м. Красноперекопськ АР Крим до м. Севастополь, де 21.10.2022 уклав контракт з міністерством оборони рф про проходження військової служби в збройних силах рф строком на 6 місяців (був продовжений до закінчення бойових дій). Починаючи з 21.10.2022 він був розподілений до в/ч НОМЕР_2 окремої гвардійської бригади морської піхоти, пад АДРЕСА_2 ) та призначений на посаду водія автомобільного відділення взводу забезпечення вказаного батальйону морської піхоти. У подальшому, близько одного місяця проходив військову підготовку на полігоні « ІНФОРМАЦІЯ_2 » поблизу м. Севастополь.

Після проходження підготовки у складі НОМЕР_3 окремої гвардійської бригади морської піхоти зс рф у кінці листопада 2022 року був відряджений в н.п. Новий Труд Генічеського району Херсонської області, де, будучи військовослужбовцем зс рф виконував бойові завдання проти України до травня 2023 року. Після чого ОСОБА_8 був переміщений до постійного місця дислокації військової частини НОМЕР_4 у АДРЕСА_2 , де перебував до лютого 2024 року.

З 13.02.2024 ОСОБА_8 був переміщений на посаду старшого стрільця 3 взводу 2 роти 3 батальйону морської піхоти цієї ж частини. При цьому ОСОБА_8 не вчинив жодних дій направлених на ухилення від проходження служби в зс рф, або на добровільну здачу в полон Збройним Силам України.

Надалі, ОСОБА_8 був направлений у район с. Дніпряни Новокаховської міської громади Херсонської області, яке перебувало під контролем зс РФ, де виконував бойові завдання до 15 липня 2024 року. Під час виконання бойових завдань використовував позивний « ОСОБА_9 ». Після цього, близько тижня перебував у лісосмузі поблизу н.п. Чаплинка Херсонської області, на бойовому чергуванні. Надалі, разом із своїм підрозділом ОСОБА_8 був передислокований до Курської області рф, де знаходились у лісі біля н.п. Скородяне. У подальшому, на початку серпня 2024 року приступив до виконання бойових завдань поблизу с. Новоіванівка Суджанського району Курської області. Під час наступу ЗСУ 08.08.2024 отримав вогнепальні поранення та здався в полон військовослужбовцям ЗСУ, тим самим було припинено його протиправну діяльність.

Отже, ОСОБА_8 у період часу з жовтня 2022 року по серпень 2024 року вчинив кримінально карані дії, пов?язані з державною зрадою, вчиненою в умовах воєнного стану, основними складовими взаємозв?язаними ознаками та мотивами якого є:

- спеціальний антидержавницький мотив - вчинення діяння на шкоду інтересам України та корисливий мотив;

- мета - заподіяння шкоди національній безпеці України;

- перехід на бік ворога та здійснення ним підривної діяльності проти України у вигляді участі в бойових діях на боці ворога у лавах в/ч НОМЕР_4 у зв`язку з добровільним укладанням контракту з міністерством оборони рф;

- добровільний характер його протиправної, злочинної діяльності, здійснений з власного бажання, без фізичного та психічного примусу.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України в умовах воєнного стану на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України у формі переходу на бік ворога, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Колегія суддів зазначає, що кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 111 КК України апеляційним судом розглядається у порядку спеціального судового провадження без участі обвинуваченого, який про призначення апеляційного розгляду був сповіщений належним чином, відповідно до вимог ст. 323 КПК України, шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб-сайті Сумського апеляційного суду та опублікування повідомлення про виклик його на вказану дату до Сумського апеляційного суду у газеті «Урядовий кур`єр».

Також колегія суддів звертає увагу на те, що інститут спеціального кримінального провадження повністю узгоджується з нормами міжнародного права та практикою Європейського суду з прав людини.

Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи №(75)11 від 19.01.1973 установлено, що процедура заочного розгляду (trial in absentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави-члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного.

З цього приводу Комітетом Міністрів Ради Європи також надано Рекомендації № R (87) 18 від 17.09.1987 «Про спрощення кримінального судочинства», згідно з ч. 3 п. б розділу III яких держави-члени повинні розглянути питання про надання своїм судам можливості, хоча б у випадках нетяжких злочинів та з урахуванням можливої міри покарання, слухати справи та виносити за ними рішення за відсутності обвинуваченого за умови, що його було належним чином поінформовано про дату слухань та про його право мати адвоката чи іншу особу, яка представляє його інтереси.

Сформована практика Європейського суду з прав людини з даного питання вказує: «Той факт, що судове засідання проводиться за відсутності підсудного не є саме по собі порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому відмова в доступі до правосуддя має місце, коли особа, засуджена заочно, не має можливості в подальшому досягти нового судового рішення стосовно обґрунтованості обвинувачення за фактичними та юридичними підставами після того, як воно було заслухано, якщо не встановлено, що вказана особа відмовилась від права на захист та на явку в суд, чи мав місце намір ухилитись від правосуддя». Відповідні позиції Суду викладені, зокрема, у справах «Да Лус Домінгеш Ферейра проти Бельгії» (№50049/99, п. 54), «Меденіца проти Швейцарії» (№20491/92, п. 54-55) «Кромбах проти Франції» (№ 29773/96), «Колоцца проти Італії» (№9024/80 п. 30).

У даному випадку, враховуючи специфіку судового провадження, Сумським апеляційним судом вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченого про здійснення кримінального провадження шляхом розміщення відповідної інформації на веб-сайті апеляційного суду та публікації відповідної інформації в ЗМІ, і з моменту опублікування повістки про виклик ОСОБА_8 до суду у газеті «Урядовий кур`єр» та офіційному веб-сайті суду останній вважається таким, що належним чином ознайомлений з її змістом.

Крім того, дане кримінальне провадження здійснюється з обов`язковою участю захисника ОСОБА_7 , який забезпечений державою в особі центру з надання безоплатної правничої допомоги, є апелянтом і не заперечував щодо розгляду поданої ним апеляційної скарги без участі обвинуваченого ОСОБА_8 .

Не заперечував щодо здійснення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого і прокурор.

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 2 КПК України перебачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повному обсязі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно установив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах.

Із матеріалів справи вбачається, що органом досудового розслідування, а також судом першої інстанції дії обвинуваченого ОСОБА_8 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 111 КК України як державна зрада, оскільки він вчинив діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в умовах воєнного стану.

Із вказаною кваліфікацією дій обвинуваченого колегія суддів погоджується у повному обсязі та, на спростування доводів апелянта, вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та оцінені судом першої інстанції.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правомірно взяв до уваги та поклав в основу обвинувального вироку зібрані у справі докази, у тому числі:

- повідомлення про виявлення кримінального правопорушення від 09.08.2024, до якого додано пояснення ОСОБА_8 від 09.08.2024, копія (російською мовою) «контракта о прохождении военной службы» (від 21.10.2022), копія (російською мовою)«выписки из приказа командира войсковой части 13140», копія карти фізичної особи платника податків ОСОБА_8 ; копія паспорта громадянина України ОСОБА_8 серія НОМЕР_1 ; копія паспорта громадянина росії за N? НОМЕР_5 , виданий (російською мовою) «умвд россии по г. Севастополю» код подразделения 920-002;

- відповідь ДВКР СБ України про виконання доручення від 14.08.2024;

- рапорт за результатами опитування особи у режимі телефонної конференції від 13.08.2024, відповідно до якого оперативним співробітником ТВКР СБ України на виконання доручення слідчого, з використання мобільного додатку WhatsApp Bussinnes шляхом здійснення телефонного дзвінку була опитана ОСОБА_10 , яка є дружиною ОСОБА_8 . У ході опитування ОСОБА_10 повідомила, що вона проживає на території окупованої території АР Крим у шлюбі із ОСОБА_8 , вони мають трьох неповнолітніх дітей. Підтвердила, що ОСОБА_8 добровільно у жовтні 2022 року уклав контракт із збройними силами рф та проходив службу на території Херсонської області та Курської області. Крім того вона на мобільний телефон оперуповноваженого направила фото паспорта громадянина України ОСОБА_8 , паспорта громадянина росії , контракту про проходження ОСОБА_8 військової служби, наказу, картки фізичної особи платника податків ОСОБА_8 ;

- відеозапис допиту свідка ОСОБА_11 від 24.09.2024, який повідомив, що є військовополоненим. ОСОБА_8 він знає, познайомився з ним під час військової служби в зс рф у 2024 р. ОСОБА_8 мав позивний « ОСОБА_9 », останній проживає в АР Крим. Їх разом взяли в полон біля м. Суджа;

- протокол пред?явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.10.2024 С проведеного зі свідком ОСОБА_11 , який на одному фотознімків упізнав військовослужбовця зс рф ОСОБА_8 , який відомий йому під позивним « ОСОБА_9 » та з яким вони проходили службу у складі НОМЕР_3 окремої гвардійської бригади морської піхоти зс рф;

- протокол огляду від 27.09.2024 персональної сторінки (акаунту) користувача соціальної мережі «Вконтакте» з ім?ям « ОСОБА_12 », в розділі якого «подробнее» зазначені анкетні дані ОСОБА_8 дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , сімейний стан, місце роботи, відомості про батьків та дітей, фотографії обвинуваченого;

- протокол огляду від 28.09.2024 мобільного телефону «Samsung S24 Ultra» оперуповноваженого ДВКР СБ України в додатку WhatsApp Bussinnes, якого міститься діалог з користувачем ОСОБА_13 , з якого вбачається, що остання надіслала фотознімки: (російською мовою) «контракта о прохождении военной службы» (від 21.10.2022); (російською мовою) «выписки из приказа командира войсковой части 13140»; карти фізичної особи платника податків на ім?я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорта громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серія НОМЕР_1 ; паспорт рв № НОМЕР_5 на ім?я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- повідомлення від 19.11.2024 згідно якого Об?єднаним центром з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України реалізовано рішення голови Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими, за результатами якого ОСОБА_8 передано державі агресору 26.10.2024 року;

- копія справи військовополоненого військовослужбовця зс рф ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ДУ «Сумський слідчий ізолятор».

Підстав для визнання недопустимими чи неналежними доказами наведених вище доказів, колегія суддів не вбачає.

Стосовно доводів апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_8 не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, оскільки він є громадянином рф, а не України, то під час апеляційного розгляду вони не знайшли свого підтвердження.

Більш того, зазначені доводи суд першої інстанції ретельно перевірив та надав їм належну правову оцінку, зазначивши у вироку, що розцінює їх як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності, оскільки суперечить наявним в справі та дослідженим судом доказам, так як ОСОБА_8 на момент укладення контракту зі збройними силами рф (станом на 21.10.2022) та на даний час є громадянином України, добровільно уклав контракт зі збройними силами російської федерації, що свідчить про наявність в його діях умислу на вчинення злочину.

ОСОБА_8 із клопотанням про вихід з громадянства України та оформлення подання про втрату ним громадянства України до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України не звертався.

Апеляційний суд зазначає, що згідно з п. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство» законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Судом першої інстанції з достовірністю установлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи громадянином України, 21.10.2022 року уклав контракт з міністерством оборони рф про проходження військової служби у збройних силах рф строком на 6 місяців.

Отже, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи громадянином України, не вжив жодних заходів, направлених на припинення громадянства України, шляхом переходу на бік ворога в умовах воєнного стану завдав шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності, обороноздатності, державній економічній та інформаційній безпеці України та вчинив державну зраду, тобто кримінальне правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 111 КК України.

Винуватість ОСОБА_8 доведена «поза розумним сумнівом» сукупністю наведених вище доказів. Під час апеляційного розгляду не було здобуто інших доказів та не встановлено обставин, за яких би дане провадження підлягало б закриттю у зв`язку з недоведеністю його винуватості, про що просив апелянт у поданій ним апеляційній скарзі.

Враховуючи викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд урахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, особу винуватого, який є несудимим, на обліку в лікаря психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, та дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що йому слід призначити покарання в межах санкції частини 2 статті 111 КК України у виді позбавлення волі строком 15 років з конфіскацією майна, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_8 ухвалено судом першої інстанції за результатом повного, всебічного та об`єктивного розгляду на підставі зібраних доказів, яким була надана належна правова оцінка.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постановлено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2025 відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4