Номер провадження 11-кп/816/715/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Розбещення неповнолітніх
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

особи, щодо якої розглядається клопотання - ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9 ,

законного представника особи - ОСОБА_10 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника малолітньої потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 листопада 2025 року, якою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 301, ч. 1 ст. 301-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника малолітньої потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 , яка просила скасувати ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 листопада 2025 року в частині відмови у задоволенні цивільного позову представника потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди; задовольнити цивільний позов та стягнути з ОСОБА_8 на користь законного представника ОСОБА_13 в інтересах малолітньої ОСОБА_12 моральну шкоду у розмірі 300 000 грн.

Згідно з наявним у матеріалах провадження клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру, органом досудового розслідування було встановлено, що на початку січня 2025 року ОСОБА_8 надіслав раніше невідомій малолітній ОСОБА_12 повідомлення у соціальному месенджері Telegram з пропозицією подальшого спілкування.

У період часу з січня 2025 року по квітень 2025 року ОСОБА_8 , використовуючи свій мобільний телефон Xiaomi «Redmi» та персональну сторінку під назвою користувача « ОСОБА_14 » у соціальній мережі Telegram, знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , здійснював листування з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка користувалась персональною сторінкою з назвою користувача « ОСОБА_15 ».

Під час спілкування ОСОБА_12 повідомила ОСОБА_8 , що їй 13 років.

У подальшому, з січня 2025 року по квітень 2025 року ОСОБА_8 , знаходячись вдома за вказаною адресою, спілкуючись із малолітньою ОСОБА_12 , у повідомленнях у соціальній мережі Telegram вчиняв щодо неї розпусні дії, а саме: систематично цинічно висловлювався щодо статевих відносин, зокрема пропонував малолітній ОСОБА_12 вступити з ним у сексуальні відносини, серед іншого - в оральний сексуальний контакт; надсилав у соціальній мережі Телеграм повідомлення, в об`єктивному змісті яких повідомляв про свій стан сексуального (статевого) збудження і бажання вступити з малолітньою потерпілою ОСОБА_12 в статеві зносини; заохочував потерпілу до дій сексуального характеру і спонукав дати обіцянку вступати в статеві зносини саме з ним, а не з кимось іншим; спонукав до дій сексуального характеру, зокрема: здійснити статевий акт, зайнятись оральним сексом, зняти одяг, демонструвати своє тіло, торкатись його; спонукав дати обіцянку виконувати дії сексуального характеру лише з ним, а не з кимось іншим, - тим самим ОСОБА_8 вчиняв розпусні дії щодо малолітньої особи.

У цей же період часу з січня 2025 року по квітень 2025 року ОСОБА_8 , знаходячись вдома за вказаною адресою, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем та технологій, у соціальній мережі Telegram надіслав 6 фотозображень порнографічного характеру малолітній ОСОБА_12 , тим самим ОСОБА_8 розповсюдив зображення порнографічного характеру серед неповнолітніх, а також схилив малолітню потерпілу створити дитячу порнографію та відправити йому 3 відеофайли дитячої порнографії для подальшого зберігання. Тим самим ОСОБА_8 одержав доступ, придбав та зберігав, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем та технологій, дитячу порнографію без мети збуту чи розповсюдження.

Крім того, протягом червня 2025 року ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого мешкання за вказаною адресою та використовуючи свій мобільний телефон Xiaomi «Redmi» з абонентським номером НОМЕР_1 та персональну сторінку під назвою користувача « ОСОБА_16 » у соціальній мережі Telegram, здійснював листування з неповнолітньою ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка користувалась персональною сторінкою з назвою користувача « ОСОБА_18 ».

Під час спілкування неповнолітня ОСОБА_17 повідомила ОСОБА_8 , що їй 15 років. Після чого ОСОБА_8 протягом червня 2025 року, знаходячись вдома за вказаною адресою, у соціальній мережі Telegram з персональної сторінки «zivkovigor8» надіслав на персональну сторінку « ІНФОРМАЦІЯ_4 » неповнолітньої ОСОБА_17 2 фотозображення порнографічного характеру, тим самим ОСОБА_8 розповсюдив зображення порнографічного характеру серед неповнолітніх.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 листопада 2025 року клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000695 від 11.03.2025 щодо ОСОБА_8 - задоволено.

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Запобіжний захід до ОСОБА_8 до набрання ухвалою законної сили не застосовано.

Процесуальні витрати на проведення експертиз у загальному розмірі 39 863,52 грн (тридцять дев`ять тисяч вісімсот шістдесят три гривні 52 коп.) віднесено на рахунок держави.

У задоволенні цивільного позову представника потерпілої ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_11 , про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.05.2025, та долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог представник потерпілої зазначала, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доказам, які підтверджують наявність моральної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_12 , не врахував матеріальне становище потерпілої, не встановив наявність/відсутність майна у ОСОБА_8 з метою можливості відшкодування моральної шкоди за рахунок його майна, характер психічних розладів у останнього і ступінь обізнаності його матері про них та небезпеку ОСОБА_8 для інших осіб, а також не надав правової оцінки тому, що ОСОБА_8 не був визнаний недієздатною особою.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали і доводи апеляційної скарги; думку представника малолітньої потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 , яка апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити; прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які вважали, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати в частині рішення щодо цивільного позову і в цій частині справу направити на новий розгляд в порядку цивільного судочинства, особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, - ОСОБА_8 ; захисника особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, - адвоката ОСОБА_9 та законного представника особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, - ОСОБА_10 , які кожен зокрема заперечили проти апеляційних вимог та просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали щодо ОСОБА_8 дотримано у повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 301, ч. 1 ст. 301-1 КК України, у стані неосудності, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі доказами, є обґрунтованим та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Водночас, переглядаючи доводи представника малолітньої потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 в межах поданої нею апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні цивільного позову представника малолітньої потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 , колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що вирішується у порядку ст. 129 КПК України.

В той же час, відповідно до положень ч. 1 ст. 1186 ЦК України, шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується.

За висновком судово-психіатричного експерта від 05.08.2025 № 638, на момент скоєння інкримінованих йому кримінальних правопорушень ОСОБА_8 страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді шизофренії, інший тип (пропфшизофренія), процес (період спостереження менше року), не міг розуміти свої дії та керувати ними. На цей час ОСОБА_8 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді шизофренії, інший тип (пропфшизофренія), процес (період спостереження менше року). За своїм психічним станом ОСОБА_8 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги (т. 2 а. с. 151-154).

Відповідно до ч. 1 ст. 62 КПК України, цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що представником малолітньої потерпілої ОСОБА_12 - адвокатом ОСОБА_11 у справі заявлено цивільний позов до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо заявленого позову, суд врахував те, що ОСОБА_8 не працює, не має самостійного заробітку та власного майна, на яке може бути звернено стягнення, а також те, що вимоги про стягнення моральної шкоди заявлені саме до ОСОБА_8 , якого визнано неосудним у зв`язку з психічним захворюванням, внаслідок якого останній не усвідомлював своїх дій і не міг керувати ними, а відтак - не несе відповідальності за спричинену ним шкоду.

Що стосується положень ч. 2 ст. 1186 ЦК України, яка передбачає можливість постановлення судом рішення про відшкодування шкоди, завданої особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді, то колегія суддів зазначає, що потерпілі в цьому провадженні мають право заявити відповідні позови в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов представника малолітньої потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 до ОСОБА_8 , щодо якого застосовані примусові заходи медичного характеру у зв`язку з вчиненням ним суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 301, ч. 1 ст. 301-1 КК України, у стані неосудності, задоволенню не підлягає за відсутності правових підстав для стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б слугували підставою для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч. 2 ст. 376, статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника малолітньої потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4