1Справа № 335/2094/26 1-кп/335/678/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0000299 від 07.12.2025 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Вознесенівському районному суді міста Запоріжжя перебуває вищевказане кримінальне провадження, в якому ухвалою суду від 27.02.2026 призначено підготовче судове засідання.

Під час підготовчого судового засідання прокурор просив суд призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта. Обвинувачений та захисник не заперечували проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта. Крім того, обвинувачений, якому судом було роз`яснено право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів, просив суд розглядати кримінальне провадження суддею одноособово.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт і доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, суд дійшов наступних висновків.

Дане кримінальне провадження підсудне Вознесенівському районному суду міста Запоріжжя відповідно до ст. ст. 32, 33 КПК України. Підстави для закриття кримінального провадження, передбачені п. п. 48 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, або зупинення провадження судом не встановлені. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, відтак підстави для його повернення відсутні.

З вказаних мотивів суд доходить висновку про необхідність призначення судового розгляду у даному кримінальному провадженні. Судовий розгляд з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито. З урахуванням того, що обвинувачений не скористався правом заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів, судовий розгляд слід здійснювати суддею одноособово.

Коло осіб, які беруть участь у судовому розгляді, є наступним: прокурор, захисник, обвинувачений, потерпілий та його представник.

05.03.2026 прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Клопотання прокурора обґрунтоване тим, що строк дії ухвали слідчого судді про застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає 08.03.2026, проте підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав зазначене клопотання та просив його задовольнити. Обвинувачений не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора, посилаючись на те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, є військовослужбовцем, від органу досудового розслідування не переховувався, на його утриманні перебуває хвора мати. Повідомив, що у обвинуваченого є житло в м. Запоріжжя, яке він винаймає. Захисник вважає, що прокурором не доведено, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні. Крім того, зазначені ризики за час досудового розслідування істотно зменшились.

Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, суд доходить наступного висновку.

Виходячи зі змісту ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам. Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 09.12.2025 до підозрюваного ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 04.02.2026. Ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 29.01.2026 продовжено ОСОБА_5 вищезазначений запобіжний захід до 08.03.2026.

При вирішенні клопотання прокурора суд бере до уваги обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України для обрання запобіжного заходу, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурором наведено достатню кількість переконливих доводів існування ризиків, передбачених п. п. 13 ч. 1 ст. 177 КПК України, та того, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування, не змінилися та продовжують існувати і на теперішній час.

Тяжкість злочинів, що інкримінуються обвинуваченому, у сукупності з даними про його особу, з огляду на вірогідність того, що обвинувачений може переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, дають підстави вважати, що застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є неможливим та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду.

У відповідності до п. п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинна бути оцінена по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які, незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що застосований стосовно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованого йому діяння, забезпечує можливість перешкодити ухиленню від суду, у зв`язку з чим тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 є виправданим та відповідає виключності даного запобіжного заходу. Підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, який може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою забезпечить належну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду.

З огляду на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людини, суд не вбачає підстав для визначення застави відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 314316, 369372, 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000299 від 07.12.2025 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на 10 год 30 хв 13 березня 2026 року у залі судових засідань Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 107-б.

Судовий розгляд проводити у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Викликати у судове засідання учасників судового провадження.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою до 3 травня 2026 року без визначення застави.

Визначити строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу до 3 травня 2026 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку тримання обвинуваченого під вартою в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали.

Суддя ОСОБА_1