Справа № 953/2907/26
н/п 1-кс/953/1354/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2026 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкова клопотання слідчого відділу розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту слідчого управління ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за №0000982 від 02.11.2022, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краснодон Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця НОМЕР_1 окремого стрілецького полку 2 армійського корпусу НОМЕР_2 загальновійськової армії Південного військового округу збройних сил Російської Федерації,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, -

установив:

10.03.2025 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, про обрання відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що відділом СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000982 від 02.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, за фактом того, відповідно до матеріалів, які зареєстровані в ЖЕО Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області від 02.11.2022 за № 7442 встановлено, що у період тимчасової окупації частини території Чкалівської територіальної громади Чугуївського району Харківської області мало місце порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями підрозділів збройних сил та інших відомств РФ, що полягали у заволодінні майном, що знаходилось у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обіймаючи посаду номер розрахунку гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 2 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону НОМЕР_1 окремого стрілецького полку НОМЕР_3 армійського корпусу НОМЕР_2 загальновійськової армії ІНФОРМАЦІЯ_2 , брав участь у вторгненні на територію України у складі російських окупаційних військ. Одразу після оголошення 24.02.2022 президентом РФ про початок «спеціальної воєнної операції», російські війська, у т. ч. військовослужбовці НОМЕР_1 окремого стрілецького полку 2 армійського корпусу НОМЕР_2 загальновійськової армії ІНФОРМАЦІЯ_2 , серед яких перебував військовослужбовець ОСОБА_6 , у невстановленому місці перетнули російсько-український кордон та пішли у наступ на території Харківської області.

Одночасно з веденням бойових дій на території Харківської області, військовослужбовці ЗС РФ з метою забезпечення можливості безперешкодного пересування територією області здійснювали блокування та тимчасове захоплення населених пунктів, облаштування на автомобільних шляхах області блокпостів для здійснення заходів щодо контролю доступу осіб на обумовлену ділянку території. На початку березня 2022 року ЗС РФ та інші незаконні формування російської федерації незаконно окупували територію Чугуївського району Харківської області, зокрема с-ще Пролісне (колишня назва смт. Чкаловське) Пролісненської (Чкаловської) селищної громади Чугуївського району Харківської області.

Маючи повний контроль над вказаним населеним пунктом, військовослужбовці ЗС РФ переконалися, що на території населеного пункту проживає цивільне населення, яке не бере участі у збройному конфлікту та не може чинити будь-якого супротиву волі окупантів. Таким чином, з березня 2022 року по 07.09.2022 с-ще Пролісне Чугуївського району Харківської області разом із місцевим цивільним населенням, яке не брало участі у збройному конфлікті, перебувало у тимчасовій окупації військовослужбовців ЗС РФ.

У свою чергу, громадянин України ОСОБА_6 , діючи в період збройного конфлікту, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвий досвід, а також те, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а її територія в межах існуючого кордону цілісною і недоторканою, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлені час та дату, але не пізніше лютого 2022 року, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перейшов на бік ворога шляхом добровільного вступу на службу до НОМЕР_1 окремого стрілецького полку 2 армійського корпусу ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою нанесення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України після чого надавав безпосередню допомогу державі-агресору (РФ) та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, одночасно розуміючи те, що ЗС РФ своїми діями здійснюють широкомасштабні бойові дії на всій території України, розумів, що його призов та подальша служба в ЗС РФ передбачатиме участь в таких бойових діях.

Так, починаючи з лютого 2022 року, ОСОБА_6 , з метою силового супроводження зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, для придушення будь-яких проявів незгоди з політикою окупаційної влади та усунення перешкод у реалізації заздалегідь запланованих намірів на тимчасово окупованій території Харківської області, у тому числі с-ще Пролісне Чугуївського району Харківської області, у порушення ст. ст. 17 та 65 Конституції України, будучи військовослужбовцем НОМЕР_1 окремого стрілецького полку НОМЕР_3 армійського корпусу НОМЕР_2 загальновійськової армії Південного військового округу збройних сил російської федерації з лютого 2022 року до моменту деокупації вказаного населеного пункту, усвідомлюючи, що діє в умовах збройного конфлікту, здійснював несення служби у камуфльованій формі зразка ЗС РФ із закріпленими розпізнавальними знаками, які вказують на приналежність до ЗС РФ, що можуть бути впізнані на відстані, відкрито носив при собі вогнепальну зброю та брав активну участь у військовій агресії проти України, сприяючи реалізації збройної агресії російської федерації проти України. Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, а саме у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України (державна зрада): перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Крім того, в березні 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 , перебуваючи на території окупованого збройними силами російської федерації с-ща Пролісне Чугуївського району Харківської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що цивільні особи громадяни України, які перебувають на тимчасово окупованій території Харківської області та належне їм майно, знаходяться під захистом міжнародного гуманітарного права, умисно нехтуючи нормами зазначеного права, зокрема вимогами ст. ст. 33, 147 Конвенції щодо заборони на привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином та безцільно, порушуючи закони та звичаї війни, вступив у злочинну змову з військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з метою привласнення майна цивільного населення.

Так, в кінці березня 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_6 діючи умисно, спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 будучи одягненими у військову форму ЗС РФ, скориставшись тим, що за ними ніхто не спостерігає та відсутністю власника вдома, незаконно проникли до квартири АДРЕСА_3 , де протиправно, без згоди володільця почати в ній мешкати. У подальшому реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння майном, ОСОБА_6 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, в середині травня 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), з корисливою метою заволоділи наступними речами: пральною машиною марки «Hotpoint-Ariston» моделі «ECOTF 1251» білого кольору, телевізором марки «Sony» моделі «XR55X90JR» діагоналлю 55 дюймів чорного кольору та телевізором марки «Samsung» моделі «UE32T4570AU» діагоналлю 32 дюйми, що знаходились в квартирі за вказаною адресою та належали потерпілій ОСОБА_9 .

Після незаконного заволодіння згаданим майном, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покинули вказану квартиру, а викрадене майно завантажили в свій автомобіль марки «ВАЗ 2199» зеленого кольору без розпізнавальних знаків та поїхали у невідомому напрямку розуміючи, що викрадене майно не є абсолютно необхідним для ведення війни, розпорядилися ним на власний розсуд, використовуючи його для потреб, не пов`язаних з нагальною воєнною необхідністю, здійснене незаконно та безцільно. Своїми протиправними діями ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спричинили потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 54 718,50 грн.

Отже, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливим мотивом, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , усвідомлюючи фактичні обставини, що свідчать про наявність міжнародного збройного конфлікту, діючи в його умовах та користуючись ними, усвідомлюючи захищений статус майна, маючи намір незаконно заволодіти власністю цивільної особи, для подальшого його особистого використання, без воєнної необхідності, вчинив порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме привласнення (захоплення) приватного майна потерпілої ОСОБА_9 , чим порушив вимоги ст. ст. 33, 147 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та ст. ст. 46, 53 Положення про закони і звичаї війни на суходолі, що є додатком до IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України (в редакції 2022 року).

18 лютого 2026 року слідчим складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Після чого у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 за повістками про виклик не з`являвся та місце знаходження останнього не відоме, повідомлення про підозру гр. ОСОБА_6 разом із повістками про виклик 18 лютого 2026 року були розміщені у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» та газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 18.02.2026 №40 (8232), які згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1425-р «Про друкований засіб масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в якому розміщуються повістки про виклик осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, та інші відомості. Крім того, вжиті заходи з встановлення можливих засобів повідомлення шляхом направлення копій через мобільні додатки «Viber», «Telegram», «Signal» «Whats App», а також засобами поштового зв`язку через АТ «Укрпоштою», таким чином ОСОБА_6 вважається таким, який був належним чином повідомлений згідно ч. 3 ст. 111, ст. 135, 278 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого заперечувала, зазначила про відсутність належних доказів для його задоволення.

Клопотання розглядається слідчим суддею в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України за відсутності підозрюваного.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу та дослідивши надані докази, встановив, що слідчим відділом СУ ГУНП в Харківській областіпроводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000982 від 02.11.2022 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

18.02.2026 у відповідності до ст. ст. 276-279 КПК України складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, тобто в діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України (державна зрада): переході на бік ворога в період збройного конфлікту, наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України; у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України (в редакції 2022 року), а саме в порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Повістки про виклик ОСОБА_6 та прибуття 23.02.2026, 24.02.2026, 25.02.2026 до СУ ГУНП в Харківській області у відповідності до ч. 8 ст. 135 КПК України опубліковані на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр», яка згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1425-р «Про друкований засіб масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в якому у 2022 році розміщуються повістки про виклик осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, та інші відомості» є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в якому у 2022 році розміщуються повістки про виклик осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, та інші відомості. На зазначені виклики підозрюваний ОСОБА_6 не прибув, про причини не явки нічого не повідомив.

З долучених до клопотання матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 переховується від органу досудового розслідування на території РФ, що позбавило орган досудового розслідування особисто вручити повідомлення про підозру у день його складання, у зв`язку з цим повідомлення про підозру гр. ОСОБА_6 разом із повістками про виклик 18 лютого 2026 року були розміщені у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» та газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 18.02.2026 №40 (8232), які згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1425-р «Про друкований засіб масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в якому розміщуються повістки про виклик осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, та інші відомості. Крім того, вжиті заходи з встановлення можливих засобів повідомлення шляхом направлення копій через мобільні додатки «Viber», «Telegram», «Signal» «Whats App», а також засобами поштового зв`язку через АТ «Укрпоштою».

Таким чином, у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

04.03.2026 ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук, для здійснення якого направлено лист до відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Харківській області, щодо вжиття заходів, щодо здійснення міжнародного розшуку у відношенні ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.03.2026 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000982 від 02.11.2022 за ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Положеннями ч. 1 ст. 193 КПК України встановлено, що розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Згідно з ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_6 оголошений у міжнародний розшук, для здійснення якого направлено лист, щодо використання каналів Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол у відношенні ОСОБА_6 .

Що стосується вирішення питання щодо необхідності обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 слідчий суддя зазначає наступне.

Кримінальним процесуальним Кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Підставою для звернення з даним клопотання стало те, що в діях ОСОБА_6 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчий суддя вважає, що обґрунтованість підозри у скоєнні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, підтверджується зібраними на даний час доказами, а саме:

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ;

- протоколом пред`явленням особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_11 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ;

- протоколом пред`явленням особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_12 ;

- протоколом огляду документів, в яких маються дані військових ЗС РФ ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ;

- протоколом огляду документів, в яких маються дані щодо розташування підрозділів ЗС РФ на території смт. Чкаловське;

- висновком експерта СЕ-19/121-25/27639-ТВ від 08.12.2025 року;

- висновком експерта СЕ-19/121-25/27640-ТВ від 07.12.2025 року;

- висновком експерта СЕ-19/121-25/27638-ТВ від 05.11.2025 року.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, слідчий суддя відповідно до положень ст. ст. 177, 178 КПК України враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який перебуває на території РФ, місцезнаходження останнього невідоме та не встановлено, наразі останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років.

Отже, під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

Слідчий суддя, враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , а також відомості про особу підозрюваного в їх сукупності, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного вважає за необхідне клопотання слідчого задовольнити та обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, що узгоджується з приписами КПК України відповідно до яких встановлено процедуру, за якою спочатку може бути розглянуте за відсутності підозрюваного клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. А наступним етапом - після затримання підозрюваного (не пізніш як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження) - слідчий суддя розглядає за його участю клопотання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід. Використані формулювання свідчать про те, що в умовах переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та оголошення у зв`язку з цим його у розшук, КПК України розрізняє процедури обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою від процедури застосування такого обраного запобіжного заходу. На відміну від процедури застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при вирішенні питання про його обрання не досліджується можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, оскільки тримання під вартою це єдиний запобіжний захід, передбачений в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України. Питання про більш м`який запобіжний захід відносно підозрюваного стає предметом дослідження при застосуванні запобіжного заходу після його затримання і доставлення до слідчого судді. За такої нормативної регламентації при вирішенні питання про обрання щодо особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчому судді належить дослідити такі обставини: -чи повідомлено особі про підозру у встановленому законом порядку; -чи наявна обґрунтована підозра; -чи наявні ризики кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 слідчий суддя вважає за необхідне обрати відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно з абз. 7 ч. 4 ст. 183 КК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, який постановою слідчого оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 188, 189, 190, 193 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Клопотання слідчого відділу розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту слідчого управління ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за №0000982 від 02.11.2022, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

В порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи, яка виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та/або оголошена у міжнародний розшук і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця здійснення досудового розслідування кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного, розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, зобов`язати компетентних службових осіб органу досудового розслідування після затримання ОСОБА_6 і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки його до місця здійснення досудового розслідування кримінального провадження, звернутися до слідчого судді, для розгляду питання за участю підозрюваного ОСОБА_6 про застосування обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя ОСОБА_1