Справа №760/8762/26 1-кс/760/4613/26
Ухвала

Іменем України

09 квітня 2026 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника Міністерства культури України ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000202 від 27.08.2025 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання про накладення арешту на майно.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000202, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 27.08.2025, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що у громадянки України ОСОБА_6 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, але не пізніше 01.11.2025, виник та сформувався стійкий злочинний умисел, направлений на вчинення кримінально караного діяння, що полягає у виправдовуванні збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, які вчиняла під час телефонної розмови із використанням мережі стільникового зв`язку та абонентського номеру мобільного телефону.

Так, 01.11.2025 у період часу з 11 годин 44 хвилин по 12 годину 13 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Києві, використовуючи абонентський номер мобільного телефону НОМЕР_1 , під час телефонної розмови з абонентом, який користується номером мобільного телефону НОМЕР_2 в ході розмови висловила наступні вирази, які мають наступний текст: «.Співрозмовник: Значит, как на эту тему заговорила, что по подмосковью лупонули, что там, если верить информации, что там у них тоже, короче, устроили блэкаут. ОСОБА_5 : Ага. Співрозмовник: В подмосковье, забыла где конкретно. Неважно. Так они за сутки-трое восстановят, но после этого на вас же суки прилетит, на ваши головы. ОСОБА_5 : Угу. Ну, да. Но мы же не соображаем ничего. Співрозмовник: ОСОБА_12 ещё хвала, что он не бёт по Киеву «орешником», если бы он кинул сюда два-три «орешника», ОСОБА_7 бы вообще нахрен не было. ОСОБА_5 : А теперь подожди. Правильно. А теперь я тебе хочу сказать. Значит, Пентагон вчера заявил о том, что Украине собираются дать «Томагавки», ну, и что-то... Співрозмовник: Вот я тебе про это и говорю. ОСОБА_5 : И прозвучало: «Если на это идуть, значит, они знают, что они делают. Мы готовы ответить» Всё. Вот и всё. И конечно, вот тебе, хотели последний будет последний. Вот и всё. Співрозмовник: Да. ОСОБА_5 : Вот так. Уроды! Співрозмовник: Только как-то нам с тобой не хотелось бы быть последними...».

У вказаних вище висловлюваннях та твердженнях, міститься виправдовування ОСОБА_5 збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, 02.11.2025 у період часу з 13 годин 34 хвилин по 13 годину 51 хвилину, ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Києві, використовуючи абонентський номер мобільного телефону НОМЕР_1 , під час телефонної розмови з абонентом, який користується номером мобільного телефону НОМЕР_2 , в ході розмови висловила наступні вирази, які мають наступний текст « Співрозмовник: Село нацистов. ОСОБА_5 : Да, я знаю. Ну, да. Співрозмовник: Вот туда бы ракету. ОСОБА_5 : И не одну. Співрозмовник: Так я ж и говорю, и не одну...».

У вказаних вище висловлювання та твердженнях ОСОБА_5 , міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, 12.11.2025 у період часу з 19 годин 31 хвилин по 19 годину 40 хвилину, ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Києві, використовуючи абонентський номер мобільного телефону НОМЕР_1 , під час телефонної розмови з абонентом, який користується номером мобільного телефону НОМЕР_3 , в ході розмови висловила наступні вирази, які мають наступний текст : « ОСОБА_5 : Вот несколько дней про дядю ОСОБА_13 думаю. Ну, так за кого бороться? За кого? Стесняюсь спросить. За ОСОБА_8 , за ОСОБА_9 - за этих бандитов? Так за кого? Как теперь обсуждать это? Співрозмовник: Да-да.

ОСОБА_5 : Вот кто лучшие люди? Да, вот они лучшие люди, вот что они сделали с Украиной. Співрозмовник: Ой, не говори. ОСОБА_5 : Нормально. Ну, такое. Співрозмовник: Ой, ОСОБА_10 , что тебе сказать? ОСОБА_5 : Такое, уже ничего не сделаешь, всё. Співрозмовник: Да-да. ОСОБА_5 : Что хотела Америка, молодцы, спланировали идеально, всё идеально запланировали, молодцы. Співрозмовник: Угу.

ОСОБА_5 : Им надо было расшатать россию, вот спровоцировать и всё нормально. Співрозмовник: Да. ОСОБА_5 Потому что они же хотели её ослабить. Потому что как? Америка высшая нация, Америка самая могучая. Ну, вот. Вот так. А вы кто? А вы славяне, а мы вас (не дог.). Співрозмовник: А вы сидите без света. ОСОБА_5 : Да. А мы вас столкнём друг с другом, а вы сидите потом, выясняйте отношения, ненавидьте. А ненависть порождает ненависть и всё. Співрозмовник: Да.».

У вказаних вище висловлювання та твердженнях ОСОБА_5 міститься виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Враховуючи викладене, ОСОБА_6 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, будучи обізнаною щодо розпочатої 24.02.2022 відкритої збройної агресії Російської Федерації проти України, достовірно розуміючи, що Україна є унітарною державою, суверенітет якої поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння фактів ведення Російською Федерацією агресивної війни проти України, у своїх висловлюваннях виправдовувала збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

24.03.2026 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1, у ході якого було виявлено та вилучено:

- завірена копія наказу Міністерства культури України №199-К від 13.03.2025 про призначення ОСОБА_5 на 1 арк;

- завірена копія посадової інструкції державного службовця - начальника відділу підтримки інформаційних систем та реєстру Департаменту інновацій та цифрових трансформацій на 3 арк.;

- завірені копії матеріалів особової справи ОСОБА_5 на 82 арк.

У ході огляду встановлено, що вилучені речі мають значення для досудового розслідування кримінального провадження та після цього визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Представник Міністерства культури України ОСОБА_3 повідомив, що при вирішенні клопотання покладається на розсуд суду.

Слідчий суддя, заслухавши учасників, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього документи, встановив таке.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено визначення, завдання і підстави накладення арешту на майно .

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Заборона або обмеження користування, можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

З урахуванням положень п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено (ч.5 ст.171 КПК України).

Встановлено, що у провадженні слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000202, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 27.08.2025, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16.03.2026 у справі № 760/7260/26 24.03.2026 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1, у ході якого було виявлено та вилучено:

- завірена копія наказу Міністерства культури України №199-К від 13.03.2025 про призначення ОСОБА_5 на 1 арк;

- завірена копія посадової інструкції державного службовця - начальника відділу підтримки інформаційних систем та реєстру Департаменту інновацій та цифрових трансформацій на 3 арк.;

- завірені копії матеріалів особової справи ОСОБА_5 на 82 арк.

Постановою від 24.03.2026 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000202 виявлені та вилучені речі у ході проведення обшуку у приміщенні : АДРЕСА_1.

Так, слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано у відповідності до ст. 170 КПК України, оскільки останнє містить в собі критерії визначені ч. 2 цієї статті Кодексу, а саме подане з метою збереження речових доказів. Саме клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обгрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обгрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України.

Слідчий суддя констатує, що на вказаній стадії кримінального провадження слідчий суддя не оцінює докази та не визначає винуватості особи до вчинення правопорушення. Слідчий суддя лише висуває припущення щодо ймовірного вчинення правопорушення і оцінює чи на даному етапі є підстави для накладення арешту на майно.

Вирішуючи питання про задоволення клопотання та накладення арешту, слідчий суддя враховує правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Необхідно також врахувати, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Слідчий суддя вказує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим. Отже, відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження. З урахуванням досліджених обставин в цьому кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.

Накладення арешту у вигляді заборони на відчуження, розпорядження та користування є необхідним для збереження речових доказів та запобігання їх приховуванню, пошкодженню, псуванню, знищенню, перетворенню чи відчуженню.

Всі обставини, проаналізовані в сукупності, свідчать про можливість і необхідність накладення арешту на майно в цьому кримінальному провадженні з точки зору наявності передбачених законом підстав.

З огляду на викладене, з метою забезпечення досягнення дієвості кримінального провадження, збереження речових доказів, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 171, 173, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт з метою збереження речових доказів шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучене під час проведення обшуку у службовому кабінеті № 319 за адресою: м. Київ, вул. Івана Франка, 19, а саме:

-завірена копія наказу Міністерства культури України № 199-К від 13.03.2025 про призначення ОСОБА_5 на 1 арк.

-завірена копія посадової інструкції державного службовця - начальника відділу підтримки інформаційних систем та реєстру Департаменту інновацій та цифрових трансформацій на 3 арк.

-завірені копії матеріалів особової справи ОСОБА_5 на 82 арк.

Ухвала про арешт виконується негайно.

Копію цієї ухвали вручити/надіслати слідчому та власнику майна невідкладно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна у порядку, передбаченому частиною 1 статті 174 КПК.

Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі її подання ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошено о 17 год 20 хв 14 квітня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_11