Вирок

Іменем України

20.02.2026 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000626 від 29.07.2025 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, одруженого, із середньою спеціальною освітою, працюючого акумуляторником в ЛКП «Львівелектротранс», раніше не судимого, зареєстрованого і фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , т.м. НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ (із подальшими змінами), в Україні введено воєнний стан, 28.07.2025 року о 17:00 год., перебуваючи у приміщенні фойє магазину «АТБ», що за адресою: м. Львів, вул. Наукова, буд. 2Б, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, з метою власного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, шляхом вільного доступу таємно викрав із комірки камери схову для споживачів у приміщенні зазначеного фойє магазину особисте майно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме сумку темно-сірого кольору марки «Eastpak», у якій знаходилися грошові кошти у сумі 3500 грн. Вказаними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 3500 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, підтвердив усі обставини його вчинення. Пояснив, що 28.07.2025 року він зайшов в магазин «АТБ» по вул. Наукова у м. Львові за покупками. На той час при собі мав рюкзак і кульок, які поклав до комірки камери схову магазину. Придбавши чотири тарілки та два яблука, він повернувся з покупками до камери схову, однак, на столі спакувати свої речі він не міг, бо хтось широко розклався із своїми речами і його повністю зайняв. Тому він, спаковуючи придбане, тимчасово поклав частину речей у відчинену комірку та одночасно виявив, що в ній наявна чиясь сумка. У цей момент в нього раптово виник умисел забрати цю сумку собі, тому він її взяв і поклав у свій кульок, а в подальшому приніс додому за місцем проживання. Всередині вказаної сумки виявив кошти в сумі 3500 грн., які в ході досудового розслідування видав працівникам поліції. Розуміє, що вчинив неправильно, у скоєному кається, просив суворо не карати, давши йому шанс довести своє виправлення.

Потерпілий ОСОБА_6 та його законний представник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, кожен окремо подали заяви від 20.02.2026 року про розгляд справи за їх відсутності, в яких зазначили, що у прийнятті остаточного рішення у справі покладаються на розсуд суду.

З урахуванням поданих потерпілим та його законним представником заяв, положень ст.325 КПК України, думки учасників провадження, які вважають за можливе розгляд справи здійснювати за відсутності потерпілого та його законного представника, які до суду не з`явилися та у поданих заявах висловили свою позицію у кримінальному провадженні, суд ухвалив розгляд справи проводити без участі потерпілого та його законного представника, оскільки це не перешкоджає встановленню обставин під час судового розгляду.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних на його особу, а також матеріалів, які стосуються речових доказів у справі.

Отже, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого в умовах воєнного стану, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, мету вчинення суспільно небезпечних дій, зокрема бажання обернути чуже майно на свою користь, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючих обставин, якими суд визнає щире каяття обвинуваченого та добровільне відшкодування ним заподіяної шкоди, особу ОСОБА_4 , який вину у скоєному визнав повністю, раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, негативних характеристик не має, працевлаштований, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Беручи до уваги наведене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі. Наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, а також дані, які позитивно характеризують обвинуваченого, його позитивна посткримінальна поведінка, зокрема відшкодування потерпілому на стадії досудового розслідування заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди, дають підстави для призначення покарання на рівні мінімальної межі, визначеної в санкції ч.4 ст.185 КК України.

Водночас суд приймає до уваги те, що відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У даному випадку вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення не підпадає під категорію винятків, визначених у ч.1 ст.75 КК України, а тому, положення зазначеної статті щодо застосування судом звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути застосовані до обвинуваченого. При цьому, суд вважає, що для застосування таких положень наявні правові підстави, адже усвідомлення обвинуваченим своєї провини, щире каяття останнього, готовність відповідати за скоєне, відшкодування потерпілому майнової шкоди, заподіяної злочином, відсутність в потерпілого будь-яких матеріальних претензій до обвинуваченого, а також думка прокурора про доцільність застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, є достатніми для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Разом з тим, на ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, визначені ст.76 КК України, які відповідатимуть завданням контролю за поведінкою засудженого з метою встановлення факту його виправлення.

З огляду на вимоги ч.2 ст.65 КК України визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних проступків та злочинів.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

У справі відсутні процесуальні витрати.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України відсутні. Так, під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 14.08.2025 року скасовано арешт на вилучене майно, який накладався ухвалою слідчого судді цього ж суду від 06.08.2025 року, з поверненням речей власнику потерпілому ОСОБА_6 . Відповідно, на даний час в рамках кримінального провадження №0000626 немає майна зі статусом арештованого.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: 1) сумку матерчасту темно-сірого кольору з логотипом «Eastpak» та поясом чорного кольору; банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , видану на ім?я « ОСОБА_8 »; банківську картку «Монобанк» № НОМЕР_3 ; банківську картку «Монобанк» № НОМЕР_4 ; окуляри сонцезахисні із металевою оправою; провідні навушники чорного кольору марки «GrandX»; скляну баночку із парфумами із написом «Lacoste essential»; грошові кошти загальною сумою 3500 грн. купюрами номіналом по 500 грн. із серією та номерами: ЄЛ0805128, ЄБ6049453, АЕ7250699, ЕД8893999, ЗГ0088372, ЕТ1092678, EB1885382, які під час досудового розслідування повернуті потерпілому, - залишити у володінні та власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 2) DVD-R диск із записами з камер відеоспостереження магазину «АТБ» за 28.07.2025 року зберігати при матеріалах кримінального провадження №0000626 (в матеріалах досудового розслідування).

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1