У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/71/26

Провадження №1-кп/348/182/26

25 лютого 2026 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000146 від 03.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1, п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КК України у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

в с т а н о в и в:

До Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області надійшло зазначене клопотання, згідно з яким прокурор просить закрити кримінальне провадження №0000146 від 03.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що у провадженні сектору дізнання Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області перебуває кримінальне провадження №0000146 від 03.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. У ході проведення досудового розслідування встановлено, що 03.09.2021 до Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшла письмова заява ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , про те, що 30.08.2021 близько 18:00 год. невідома особа, користуючись номером телефону НОМЕР_1 , шляхом обману незаконно заволоділа грошовими коштами заявниці на загальну суму 19 050 грн, які були перераховані з банківського рахунку заявниці № НОМЕР_2 на невідому банківську картку. У ході проведення досудового розслідування потерпіла ОСОБА_4 повідомила, що 30.08.2021 близько 15:00 год. до неї зателефонували з номера телефону НОМЕР_1 , представилися працівниками АТ КБ «ПриватБанк» та повідомили, що у неї є можливість зменшити відсоток за користування кредитною карткою, однак від даної пропозиції вона відмовилась. Того ж дня близько 18:00 год. до неї знову зателефонували з того самого номера телефону та представилися працівниками АТ КБ «ПриватБанк». У ході телефонної розмови невідома особа наполягала на тому, щоб вона зменшила відсоток за користування кредитною карткою, та повідомила, що у разі відмови кредитна картка буде заблокована, а щоденно будуть нараховуватись відсотки у розмірі 2500 грн. У зв`язку з цим для врегулювання ситуації їй необхідно було у найближчому банкоматі зняти готівку та здійснити переказ коштів нібито на відкриту банківську картку ОСОБА_4 . Від даної пропозиції вона відмовилась у зв`язку з хворобою. Враховуючи вищевикладене, у ході телефонної розмови невідома особа запропонувала їй виконати вказані операції через мобільний додаток «Приват24», на що вона. погодилась та діяла за вказівками невідомої особи, а саме за допомогою мобільного додатку «Приват24» здійснила переказ коштів на банківську картку, реквізити якої невідома особа, що представилась працівником АТ КБ «ПриватБанк», повідомила їй у ході телефонної розмови.

У ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні проведено всі необхідні слідчі (розшукові) дії, спрямовані на розкриття факту вчинення кримінального правопорушення та встановлення особи, яка могла його вчинити, однак позитивного результату здобуто не було. На цей час строк давності притягнення до кримінальної відповідальності у вказаному кримінальному провадженні закінчився, отже наявні підстави для закриття цього кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на викладені у ньому підстави.

Потерпіла ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду клопотання повідомлена у встановленому законом порядку. Подала суду заяву, відповідно до якої не заперечує щодо закриття кримінального провадження за умови наявності підстав для задоволення відповідного клопотання прокурора. Просила судове засідання проводити без її участі.

Вислухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що сектором дізнання Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000146 від 03.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Відповідно до ч. 1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Згідно ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Вимоги ст. 25 КПК України, зокрема, зобов`язують прокурора, слідчого вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1 цієї статті якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно ч. 4 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до кримінальних проступків, за яке передбачене покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 до Конвенції» Верховна рада України ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., підписану від імені України 9 листопада 1995 р. (далі Конвенція).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З досліджених матеріалів кримінального провадження №0000146вбачається, що з часу вчинення кримінального проступку, а саме з серпня 2021 року, минуло більше трьох років. Під час досудового розслідування органом дізнання було встановлено, що банківська картка, на яку здійснювала переказ грошових коштів у сумі 19 050,00 грн потерпіла, емітована на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жит., АДРЕСА_2 , фінансовий номер: НОМЕР_3 .

Таким чином, в матеріалах кримінального провадження існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_5 може бути причетним до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, його місце знаходження не встановлено та він не допитаний в якості свідка.

Суд дійшов висновку, що дізнавачем не проведено усіх необхідних слідчих (розшукових) дій з метою встановлення осіб причетних до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

З огляду на викладене, суд вважає, що досудове розслідування проведено не у повному обсязі, а тому стверджувати, що вжито усіх заходів, а також, що проведено усі слідчі дії на встановлення осіб, які вчинили дане кримінальне правопорушення, у суду відсутні підстави.

Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі «Євген Петренко проти України» (заява № 55749/08 від 29 січня 2015 року) п. 65 «…для того, щоб розслідування могло вважатися «ефективним», воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості». Як вбачається з п. 40 рішення Європейського суду з прав людини «Юрій Іларіонович Щокін проти України» від 03 жовтня .2013 року, заява № 4299/03 «…державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності (див. вищезгадані рішення у справах «Начова та інші проти Болгарії» (Natchova et autres c. Bulgarie), пункт 113, та «Рамсахай та інші проти Нідерландів» (Ramsahai et autres c. Pays-Bas), пункт 324).

З огляду на дані щодо руху справи та проведення в ній відповідних слідчих дій, суд вважає досудове розслідування кримінального провадження №0000146 від 03.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, таким, що не може відповідати вимозі ефективності.

Клопотання прокурора про закриття кримінального провадження на підставні п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України обґрунтовано тим, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився, особу, яка вчинила дане кримінальне правопорушення в ході досудового розслідування не встановлено, а тому дане кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Наведені судом норми кримінального процесуального закону пов`язують можливість закриття кримінального провадження виключно із наявністю одночасно двох умов: не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

При цьому факт того, що на даний час закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК України, не може слугувати безумовною підставою для закриття цього кримінального провадження.

Наявність здобутих у кримінальному провадженні відомостей про конкретних осіб, щодо яких є щонайменше припущення про можливу причетність до вчинення кримінального правопорушення, породжує протиріччя з нормою процесуального закону, що в разі задоволення клопотання про закриття кримінального провадження це може призвести до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та прав потерпілої.

З матеріалів клопотання та долучених до нього документів у кримінальному провадженні вбачається, що в ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні органом досудового розслідування встановлено особу, яка може бути причетна до зазначеного правопорушення, однак її не допитано щодо обставин, які є предметом досудового розслідування цього кримінального провадження, не перевірено можливість її причетності до вчинення кримінального правопорушення, а також не вжито інших необхідних заходів для забезпечення повного, всебічного і об`єктивного розслідування.

Суд може прийняти рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення (п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України). У випадку, коли досудовим розслідуванням встановлено особу, яка ймовірно причетна до зазначеного правопорушення, суд не може закривати кримінальне провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.02.2021 року за результатами розгляду справи № 397/42/20.

В свою чергу суд, під час вирішення питання про закриття кримінального провадження, має враховувати чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК України) (постанови Верховного Суду від 22.06.2023 у справі № 552/5408/22, від 07.06.2023 у справі № 545/51/22).

Верховний Суд у постанові від 13.05.2024 року у справі № 210/4701/23, вказав, що закінчення строків давності, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, не звільняє орган досудового розслідування від обов`язку проведення всебічного, повного й неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК України).

Вказані вище обставини, виходячи з висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, свідчать про неповноту досудового розслідування, що не відповідає завданням кримінального провадження визначеним в положеннях ст.2 КПК України, тому підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України відсутні.

За таких обставин, клопотання прокурора є передчасним та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 284, 314, 372, 376, 395 КПК України,

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області про закриття кримінального провадження №0000146 від 03.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1, п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КК України у зв`язку із невстановленням особи, яка вчинила правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відмовити.

Матеріали кримінального провадження №0000146 від 03.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, повернути прокурору Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області для продовження досудового розслідування.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя ОСОБА_1