печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному № 0002882 від 03.11.2025,-

ВСТАНОВИВ:

04.03.2026 року в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором, про арешт майна.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002882 від 03.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 369 Кримінального кодексу України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 14.09.2022 укладено договір № 362-ДІ між республіканською державною установою «Військова частина 65235» Міністерства оборони Республіки Казахстан в особі заступника командира - начальника відділу організації закупівель ОСОБА_4 та ТОВ «Унітек» в особі директора ОСОБА_5 щодо поставки спеціалізованої системи для проведення відеоконференцій (сервер відеокоференцзв`язку, сервер управління, система запису відеоконференцій) на суму 181 440 000 теньге. Директор по розвитку бізнесу компанії «UTTC» ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з директором ТОВ «UTTC» ОСОБА_7 та менеджером цього товариства ОСОБА_8 , з метою безперешкодного підписання попередніми датами підроблених актів прийому-передачі виконаних робіт щодо постачання системи відеоконференцзв`язку «Polycom» та загальної пітримки під час виконання цього договору, діючи з корисливих мотивів передав тимчасово виконуючому обов`язки начальника Департаменту інформаційних технологій Міністерства оборони Республіки Казахстан ОСОБА_9 , який є особою уповноваженою на виконання функцій держави, неправомірну вигоду в сумі 20 000 доларів США, а саме 30.12.2022 ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , перерахував через сервіс «Золота Корона» два платежі по 10 000 доларів США на ім`я ОСОБА_9 та його дружини ОСОБА_10 , які вони отримали 04.01.2023 в філіалі АТ «Народний Банк Казахстана».

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у наданні службовій особі неправомірної вигоди за вчиненення дій в його інтересах з використанням наданого їй службового становища, за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

03.03.2026 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Київ, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 ; за адресою: м. Київ, вул. Пантелеймона Куліша, 2, ГБК «Лівобережний-1» , гаражний бокс № НОМЕР_1 ; за адресою: м. Київ, вул. Пантелеймона Куліша, 2 , Кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Лівобережний-1», гаражний бокс № НОМЕР_2 , на праві приватної власності належать ОСОБА_6 .

Таким чином, сторона обвинувачення вказує, що оскільки санкція частини 3 статті 369 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна, є необхідність з метою забезпечення конфіскації майна підозрюваного та запобігання можливості його відчуження у накладенні арешту на майно, яке належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_6 .

Окрім цього, слідчий стверджує, що є достовірні підстави вважати те, що ОСОБА_6 може організувати переоформлення або відчуження зазначеного нерухомого майна.

Посилаючись на зазначені обставини, сторона обвинувачення просить слідчого суддю накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , картка платника податку НОМЕР_3 , на наступне нерухоме майно:квартиру АДРЕСА_4 ;гаражний бокс № НОМЕР_1 за адресою: м. Київ, вул. Пантелеймона Куліша, 2 , Гаражно-будівельний кооператив «Лівобережний-1»; гаражний бокс № НОМЕР_2 за адресою: м. Київ, вул. Пантелеймона Куліша, 2, Кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Лівобережний-1».

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Разом цим, слідчий подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відтак, оскільки сторона обвинувачення посилається на те, що існує загроза розголошення відомостей про хід розслідування кримінального провадження, що може призвести до переоформлення або відчуження зазначеного нерухомого майна, слідчий суддя прийшов до висновку про розгляд клопотання без повідомлення підозрюваного, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.5ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частина 5 ст. 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що 03.03.2026 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Відтак, санкція даної статті передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна.

Статтею 59 КК України встановлено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя прийшов до висновку, що в силу даних обставин, мета на, яку посилається слідчий є обгрунтованою, оскільки ч. 3 ст. 369 КК України, передбачено конфіскацію майна підозрюваного, що відповідає меті п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою забезпечення можливої конфіскації майна та недопущення його відчуження, вбачається наявність правових підстав для накладення арешту на майно підозрюваного зазначене у клопотанні слідчого, дозволивши його використання та заборонивши відчуження та розпорядження ним, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

Таким чином, на думку слідчого судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи високий ступінь суспільної небезпеки розслідуваного кримінального правопорушення, його специфіку і тяжкість.

Відтак, клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , картка платника податку НОМЕР_3 , з забороною відчуження та розпорядження, на наступне нерухоме майно:

- квартиру АДРЕСА_4 ;

- гаражний бокс № НОМЕР_1 за адресою: м. Київ, вул. Пантелеймона Куліша, 2 , Гаражно-будівельний кооператив «Лівобережний-1»;

- гаражний бокс № НОМЕР_2 за адресою: м. Київ, вул. Пантелеймона Куліша, 2, Кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Лівобережний-1».

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_11