ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 672/710/24

Провадження № 11-кп/820/57/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000917 від 15 березня 2024 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городок Хмельницької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей, інших утриманців немає, не працює, відповідно до ст.89 КК України не має судимостей,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки.

Покладено на ОСОБА_7 відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судом вирішено питання арешту майна, речових доказів, процесуальних витрат.

За вироком суду, 01 квітня 2024 року близько 04 год 00 хв ОСОБА_7 , перебуваючи у першому під`їзді багатоквартирного будинку на АДРЕСА_2 , помітив бувший у використанні велосипед марки «O-CONNOR» та прийняв рішення про його викрадення.

Так, ОСОБА_7 розуміючи, що в країні діє воєнний стан, який введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року із змінами внесеними згідно з Указами Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року, №259/2022 від 18 квітня 2022 року, №341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, №58/2023 від 06 лютого 2023 року, № 254/2023 від 01 травня 2023 року, № 451/2023 від 26 липня 2023 року, № 734/2023 від 06 листопада 2023 року, № 49/2024 від 05 лютого 2024 року, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав бувший у використанні велосипед марки «O-CONNOR», вартістю 3 800,00 грн, що належить ОСОБА_8 .

Після цього ОСОБА_7 разом із викраденим майном покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився ним на власний розсуд.

Указаними умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 3 800 грн.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просила скасувати вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2024 року, а кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Уважала, що висновки суду. викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, при його ухваленні мало місце істотне порушення вимог процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставами відповідно до вимог ст.409 КПК України, для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Захисник посилалась на те, що 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст.51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна».

Звертала увагу, що коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, то він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у ч.1 ст.58 Конституції України, відповідно до якої, закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують, або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КК України, Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, кримінальна відповідальність станом на день ухвалення оскаржуваного рішення наставала у випадку вчинення крадіжки на суму більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 3 028 грн. Однак, вартість викраденого, яка зазначена в обвинуваченні в сумі 3 800 грн належним чином не встановлена, що є підставою для закриття кримінального провадження за п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Так, намагання визначити вартість викраденого велосипеда мало місце двічі. Отримані докази є суперечливими між собою та обставинами справи, зазначені в них відомості не можуть бути основою обвинувального акта.

Окрім того, відомості, вказані у висновках суду першої інстанції, на думку сторони захисту, є прямо протилежними, суперечливими, отриманими в порушення визначеного чинним законодавством порядку. При розгляді справи в суді першої інстанції наявні суперечності не були усунуті.

Захисник посилалась й на те, що у провадженні містяться два протилежні за змістом докази: висновок експерта Хмельницького НДЕКЦ МВС України від 17 квітня 2024 року №СЕ-19/123-24/4612-ТВ та звіт про незалежну оцінку майна, виконаного приватним підприємством «Ізяслав-експерт» від 23 квітня 2024 року. Тому суд першої інстанції був зобов`язаний залучити експерта незалежно від наявності відповідних клопотань сторін у справі (п.1 ч.2 ст.332 КПК України).

Відповідно до висновку експерта Хмельницького НДЕКЦ МВС України від 17 квітня 2024 року №СЕ-19/123-24/4612-ТВ, експерт не виявила жодного маркування на велосипеді, що унеможливило визначення його назви та вартості, про що і вказано у висновку.

Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна, виконаного приватним підприємством «Ізяслав-експерт» від 23 квітня 2024 року, ринкова вартість велосипеда марки «O-CONNOR» станом на 01 квітня 2024 року становить 3 800 грн. Для проведення оцінки оцінювачу, як вказано у звіті, було надано тільки постанову слідчого та фото велосипеда, який для огляду не було надано, а тому оцінювач не міг встановити стан та характеристику велосипеда.

З урахуванням вказаного, на переконання захисника, обвинувачення та вирок суду першої інстанції не можуть ґрунтуватись на висновку оцінювача, відтак, вирок суду підлягає скасуванню.

Окрім цього, звертала увагу на призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , яке є занадто суворим та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомостям про особу винного та обставинам, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Згідно з положеннями ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд у мотивувальній частині вироку повинен указати ті діяння обвинуваченого, за які засуджується особа та які знайшли своє підтвердження безпосередньо в ході судового розгляду, встановлені саме судом і підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами.

Колегія суддів уважає, що вирок суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам кримінального процесуального закону, а винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, не підтверджена доказами, які були безпосередньо досліджені місцевим судом у судовому засіданні.

Згідно з вироком, суд визнав установленим, що 01 квітня 2024 року близько 04 год 00 хв ОСОБА_7 , перебуваючи у першому під`їзді багатоквартирного будинку на АДРЕСА_2 , розуміючи, що в країні діє воєнний стан, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав бувший у використанні велосипед марки «O-CONNOR», вартістю 3 800,00 грн, що належить ОСОБА_8 .

Після цього ОСОБА_7 разом із викраденим майном покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився ним на власний розсуд.

Саме такі дії складали об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за яке засуджено ОСОБА_7 .

Із вироку суду першої інстанції вбачається, що висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення суд обґрунтував такими доказами:

- витягом з ЄРДР, відповідно до якого було розпочато кримінальне провадження за такими обставинами: в ніч на 01 квітня 2024 року, невстановлена слідством особа, перебуваючи у під`їзді багатоквартирного будинку, що за адресою АДРЕСА_2 , діючи умисно з метою заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, таємно викрала бувший у використанні велосипед «O-CONNOR», що належить ОСОБА_8 ;

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_8 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08 квітня 2024 року, про те, що 01 квітня 2024 року у ранковий час він виявив відсутність у під`їзді будинку АДРЕСА_3 свого велосипеда марки «O-CONNOR» сірого кольору, якого викрала невідома особа;

- протоколом огляду місця події від 12 квітня 2024 року з фототаблицями, згідно з яким ОСОБА_9 добровільно, в присутності двох понятих видав бувший у використанні велосипед «O-CONNOR», який йому дав у тимчасове користування його знайомий ОСОБА_7 ;

- висновком судового експерта №СЕ-19/123-24/4612-ТВ від 17 квітня 2024 року, згідно з яким визначити ринкову вартість бувшого у використанні велосипеда не видалося можливим;

- звітом про незалежну оцінку майна від 23 квітня 2024 року, відповідно до якого ринкова вартість наданого для дослідження бувшого у використанні велосипеда «O-CONNOR» становить 3 800 грн;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20 червня 2024 року та фототаблицями до нього, за участю ОСОБА_7 , яким з виїздом на місце вчинення злочину встановлено обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення крадіжки бувшого у використанні велосипеда «O-CONNOR».

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції вину у викраденні велосипеда визнав повністю. Пояснив, що дійсно 01 квітня 2024 року, близько 03 год 00 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зайшов у під`їзд будинку, побачив велосипед. На цьому велосипеді доїхав до пожежної частини та сховав його за гаражами, а сам пішов додому спати. Прокинувся приблизно о 05 год ранку і пішов до свого знайомого ОСОБА_10 , якому повідомив про наявність велосипеда. ОСОБА_11 запропонував купити велосипед і він передав йому велосипед, отримавши за нього 200 грн.

Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні суду першої інстанції показав, що велосипед був придбаний його неповнолітньому сину і зберігався на першому поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Зазначав, що велосипед був йому повернутий на зберігання зі значними пошкодженнями.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що ОСОБА_7 запропонував йому придбати велосипед, на що він погодився. Велосипед стояв на подвір`ї його будинку. Далі йому стало відомо, що ОСОБА_12 зайшов на подвір`я та взяв велосипед без його згоди. Про те, що велосипед був викрадений у ОСОБА_8 , йому стало відомо пізніше, коли велосипед був вилучений у ОСОБА_13 .

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд першої інстанції вважав, що такі докази відповідають фактичним обставинам та доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні цих правопорушень, за обставин, установлених судом.

Утім, колегія суддів приходить до висновку, що перераховані докази не є достатніми на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, з огляду на таке.

Установлено, що у кримінальному провадженні містяться два протилежні за змістом докази: висновок експерта Хмельницького НДЕКЦ МВС України від 17 квітня 2024 року №СЕ-19/123-24/4612-ТВ та звіт про незалежну оцінку майна, виконаного приватним підприємством «Ізяслав-експерт» від 23 квітня 2024 року).

Відповідно до висновку товарознавчої експертизи Хмельницького НДЕКЦ МВС України від 17 квітня 2024 року №СЕ-19/123-24/4612-ТВ, оскільки експерт не виявила жодного маркування на бувшому у використанні велосипеді, що давало би змогу встановити його марку, модель, країну виробника, характеристики, що необхідно для встановлення подібних йому об`єктів чи аналогів, то визначити ринкову вартість станом на 01.04.2024р. не видалося можливим (а.м.к.п.66-68).

Так, для проведення експертизи експерту було надано велосипед, назва якого відсутня в описовій частині протоколу огляду місця події від 12 квітня 2024 року (а.м.к.п.58-59), але вказана в інших процесуальних документах слідчого ВРЗЗС СВ Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області ОСОБА_14 «O-CONNOR», та яку, власне, не підтвердив експерт Хмельницького НДЕКЦ МВС України.

Відповідно до постанови слідчого від 22 квітня 2024 року, для проведення товарознавчої оцінки з метою встановлення ринкової вартості у вказаному кримінальному провадженні було залучено спеціаліста директора ПП «Ізяслав-експерт» ОСОБА_15 (а.м.к.п.69).

Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна, виконаного приватним підприємством «Ізяслав-експерт» від 23 квітня 2024 року, ринкова вартість велосипеда марки «O-CONNOR» станом на 01 квітня 2024 року становить 3 800 грн. При цьому оцінювачу для проведення оцінки, як вказано у звіті, було надано тільки постанову слідчого, копію протоколу огляду від 12 квітня 2024 року разом із копією фототаблиці та фото бувшого у використанні велосипеда, який для огляду не було надано, а тому оцінювач не міг встановити стан та характеристики велосипеда. Окрім цього, оцінювач по фото не зміг встановити фізичний, функціональний, економічний знос велосипеда (а.м.к.п.70-83).

Водночас відповідний висновок оцінювача не містив відомостей про те, що оцінювач ознайомлений з вимогами та попереджався про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України.

Відтак, висновок оцінювача є нічим іншим, як припущенням, тому, на думку колегії суддів, на його висновках не може ґрунтуватися обвинувачення та обвинувальний вирок.

Із матеріалів кримінального провадження випливає, що 30 квітня 2024 року потерпілому ОСОБА_8 було передано на зберігання велосипед, який є речовим доказом у цьому провадженні до повного його вирішення. При цьому доказів на підтвердження вартості цього велосипеда потерпілий органу досудового розслідування не надавав.

З огляду на вищевикладене, ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду від 04 березня 2025 року було призначено в цьому кримінальному провадженні повторну судову товарознавчу експертизу, виконання якої доручено експертам Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.м.к.п.245-246).

На вирішення експертизи було поставлено запитання щодо визначення ринкової вартості, наданого на дослідження бувшого у використанні велосипеда з рамою сірого кольору (марка та модель на вузлах засобу пересування не вказані), станом на 01 квітня 2024 року, при цьому зобов`язано потерпілого ОСОБА_8 надати для дослідження експертам на їх вимогу велосипед з рамою сірого кольору не пізніше 03 травня 2025 року (т.2, а.с.4-5).

Відповідно до листа повідомлення від 05 травня 2025 року № СЕ-19/123-25/3749-ТВ, велосипед для проведення повторної судової товарознавчої експертизи не був наданий, тому визначити його ринкову вартість станом на 01 квітня 2024 року, не видалося можливим (т.2, а.с.7-8).

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з установленими судом першої інстанції обставинами предметом викрадення фігурував велосипед, бувший у використанні.

Таким чином, у цьому кримінальному провадженні важливою обставиною, яка відповідно до вимог ст.91 КПК України підлягала встановленню і доведенню, є вартість велосипеда, якого викрав ОСОБА_7 .

Із матеріалів провадження видно, що оскільки згідно з висновком товарознавчої експертизи Хмельницького НДЕКЦ МВС України від 17 квітня 2024 року №СЕ-19/123-24/4612-ТВ визначити ринкову вартість велосипеда станом на 01.04.2024р. не видалося можливим (а.м.к.п.66-68), то єдиним доказом на підтвердження вартості викраденого велосипеда став звіт про незалежну оцінку майна, виконаний приватним підприємством «Ізяслав-експерт» від 23 квітня 2024 року, про те, що ринкова вартість велосипеда марки «O-CONNOR» станом на 01 квітня 2024 року становить 3 800 грн (а.м.к.п.70-83).

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-ІХ), яким було внесено зміни до ст.51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна). Указаним законом підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється положеннями ст.51 КУАП, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Для з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст.51 КУпАП, необхідно брати до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п.5 підрозд. 1 розд. XX та пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розд. IV Податкового кодексу України. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-ІХ, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року становив 3 028 грн, а тому відповідно до згаданих положень Податкового кодексу України сума неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для цілей кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень складала 1 514 грн (на рівні податкової соціальної пільги, що дорівнює 50 відсоткам прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Тому від достовірного встановлення в цьому кримінальному провадженні того, якою є вартість велосипеда, викраденого ОСОБА_7 , залежало, чи містять його дії склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Отже, за відсутності такого, висновки суду про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто умисних дій, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, на думку колегії суддів, є помилковими та наявними в матеріалах справи доказами не підтверджені.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 420/1667/18 зроблені висновки про те, що у кримінальному провадженні під матеріальними збитками у п.6 ч.2 ст.242 КПК України треба розуміти грошову оцінку (еквівалент) заподіяної матеріальної шкоди (витрачених, додатково витрачених або недоотриманих майнових благ особою внаслідок порушення її прав та інтересів іншою особою), а відшкодування збитків є одним із способів відшкодування шкоди.

Обов`язкове залучення експерта для проведення експертизи необхідне за наявності двох підстав: коли характер об`єктивних обставин, які мають значення для кримінального провадження, неможливо достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями (що є загальною підставою проведення експертизи в кримінальному провадженні, передбаченою ч.1 ст.242 КПК України у редакції Закону № 1261-VІІ); по друге, коли мають місце обставини, передбачені ч.2 цієї норми.

Імперативність п.6 ч.2 ст.242 КПК України у редакції Закону № 1261 VІІ щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.

Положення п.6 ч.2 ст.242 КПК України у редакції Закону № 1261-VII спрямовано насамперед на забезпечення: правильності кваліфікації кримінального правопорушення (за умови, що розмір шкоди є ознакою складу злочину або кваліфікуючою ознакою); повноти досудового розслідування (оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, є елементом предмета доказування); достовірності інформації, яка відображується в підсумкових рішеннях стадії досудового розслідування (згідно з п.7 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням).

Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями ст.92 КПК України, обов`язок доказування цих обставин покладається у даному випадку на слідчого, прокурора.

Установлення вартості викраденого майна набуває особливого значення для доведення поза розумним сумнівом винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 КК України, оскільки крадіжка є злочином із матеріальним складом.

Установлення розміру заподіяної шкоди є обов`язковою умовою для кваліфікації діяння. Оскільки експертом не встановлено вартості викраденого майна, а матеріали справи не містять підтвердженого розміру заподіяної шкоди то це унеможливлює визначення складу правопорушення. Якщо вартість майна не встановлена експертним шляхом або іншими належними доказами подія правопорушення вважається недоведеною.

З урахуванням викладеного, а також матеріалів кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, при цьому, на думку колегії суддів, можливість отримання інших доказів щодо доведення його винуватості вичерпана.

Колегія суддів дійшла висновку, що за таких обставин тільки на підставі висновку експерта у цьому кримінальному провадженні могла бути встановлена вартість викраденого майна та розмір матеріальних збитків.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином не встановив такий елемент складу злочину, як розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Надані стороною обвинувачення, досліджені й оцінені судом першої інстанції докази не є належними і достатніми, щоб зробити висновок про вартість майна, яке було предметом крадіжки, у вчиненні якого обвинувачувався ОСОБА_7 , та про розмір матеріальної шкоди.

Колегія суддів уважає, що в матеріалах провадження відсутні належні, допустимі й достатні докази вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 , що є істотним порушенням і тягне за собою скасування судового рішення через відсутність установленої вартості викраденого майна та розміру шкоди, завданої злочином.

Відповідно до ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

В силу п.3 ч.1 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпані можливості їх отримати.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи в апеляційній скарзі захисника є обґрунтованими, оскільки сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а висновки суду першої інстанції ґрунтуються фактично на припущеннях, що суперечить вимогам ст.373 КПК України, є істотним порушенням кримінального процесуального закону і тягне за собою скасування судового рішення.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.

Кримінальний процесуальний закон не передбачає можливості стягнення судових витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито.

Щодо стягнення процесуальних витрат, то колегія суддів уважає, що процесуальні витрати за проведення товарознавчих експертиз в сумі 757 грн 28 коп слід віднести на рахунок держави.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 згідно з ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 30 вересня 2025 року був оголошений у розшук, а 23 березня 2026 року в ході проведення оперативно-розшукових заходів його було затримано та поміщено до ІТТ №1 ГУНП у Хмельницькій області, то він підлягає негайному звільненню з-під варти з зали суду у зв`язку із закриттям кримінального провадження щодо нього.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Закрити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000917 від 15 березня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Арешт (з тимчасовим позбавленням права на відчуження та розпорядження), накладений згідно ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 22 квітня 2024 року на бувший у використанні велосипед з рамою сірого кольору, що належить ОСОБА_8 - скасувати.

Речовий доказ:

- бувший у використанні велосипед «O-CONNOR» з рамою сірого кольору, який передано на зберігання ОСОБА_8 , згідно заяви від 30 квітня 2024 року, що є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001167 від 09 квітня 2024 року повернути ОСОБА_8 .

Процесуальні витрати за проведення товарознавчих експертиз в сумі 757 грн 28 коп ( сімсот п`ятдесят сім гривень 28 копійок) віднести на рахунок держави.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти з зали суду негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3