Справа № 199/5623/26
ВИРОК

іменем України

27.05.2026 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000411 від 08.04.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Яготина Київської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, маючого на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України,

в с т а н о в и в:

Відповідно до наказу № 398 о/с від 03.06.2019 Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 призначено на посаду командира взводу №2 роти №3 батальону №4 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області.

Відповідно до п.1 Примітки до ст. 364 КК України старший лейтенант поліції ОСОБА_5 , є особою, яка постійно здійснює функції представника Національної поліції України - центрального органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, у зв`язку з чим він є службовою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон), Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно зі ст. 2 Закону завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Принципами діяльності поліції відповідно до ст.ст. 6-9 Закону є верховенство права, дотримання прав і свобод людини, законність, відкритість та прозорість.

Згідно зі ст. 23 Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Так, 07.04.2026 близько 14 год. 20 хв. під час несення служби екіпажем «Легіон 152» у складі командира взводу 2 роти 3 батальйону 4 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , інспектора взводу 1 роти 3 батальйону 4 лейтенанта поліції ОСОБА_6 та інспектора взводу 1 роти 3 батальйону 4 лейтенанта поліції ОСОБА_7 за адресою: м. Дніпро, Донецьке шосе, неподалік будинку № 69, було помічено транспортний засіб «Opel Vectra» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який здійснив порушення швидкісного режиму згідно ПДР України.

Після зупинки транспортного засобу, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 повідомлено водія про причину зупинки, однак під час спілкування із ОСОБА_4 , в останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звуження зіниць, що не реагували на світло, різка зміна забарвлення шкірних покривів обличчя. У подальшому водієві ОСОБА_8 запропоновано на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я № 1452/735 від 09.11.2015 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», пройти огляд на стан сп`яніння, на що він відмовився, після чого ОСОБА_4 було запропоновано проїхати до медичного закладу для проходження освідування, на що останній також відмовився.

Так, водій ОСОБА_4 усвідомлюючи, що працівник поліції є службовою особою, який уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, розуміючи незаконність своїх дій та достовірно знаючи про кримінальну відповідальність за пропозицію неправомірної вигоди службовій особі, не зважаючи на неодноразове попередження старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність за висловлення пропозицій та надання неправомірної вигоди службовій особі, діючи умисно, 07.04.2026 у період часу приблизно з 15 години 01 хвилини по 15 годину 06 хвилин, знаходячись на місці зупинки за вищезазначеною адресою, з метою уникнення настання адміністративної відповідальності висловив пропозицію старшому лейтенанту поліції ОСОБА_5 про надання йому неправомірної вигоди у сумі 100 (сто) доларів США за не фіксацію вчиненого ним адміністративного правопорушення шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Продовжуючи доведення свого умислу направленого на пропозицію та надання службовій особі неправомірної вигоди, ОСОБА_4 після попередження про кримінальну відповідальність за вказані дії о 15 годині 07 хвилин, перебуваючи поряд зі службовим автомобілем «Skoda Scala» з номерним знаком НОМЕР_2 , поклав до багажного відсіку вказаного службового автомобіля грошові кошти номіналом 100 (сто) доларів США.

У свою чергу, працівник поліції ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що наміри ОСОБА_4 очевидно свідчать про висловлення ним пропозиції надання неправомірної вигоди, керуючись у своїх діях чинним законодавством України, а саме: Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер діяння ОСОБА_4 , відмовив останньому у прийнятті неправомірної вигоди та припинив неправомірні дії ОСОБА_4 шляхом повідомлення про пропозицію надання неправомірної вигоди на спеціальну лінію «102».

Суд визнає доведеним наведене формулювання обвинувачення та кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.369 КК України, як пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду та надання такої вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

При цьому, у кримінальному провадженні 27 травня 2026 року між прокурором ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Зі змісту угоди вбачається, що сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення і кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 369 КК України. Обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Сторони узгодили призначення покарання обвинуваченому у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 гривень.

При цьому, сторони підтвердили, що розуміють і усвідомлюють наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, в тому числі і умисного, передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор ОСОБА_9 в підготовчому судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги чинного кримінального та кримінально процесуального законодавства, просив вказану угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання, з видом та мірою якого він згоден.

Захисник ОСОБА_3 також просила затвердити угоду про визнання винуватості з огляду на те, що вона відповідає вимогам закону та інтересам її підзахисного.

Суд заслухав учасників кримінального провадження та переконався, що обвинувачений цілком розуміє, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 369 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, який в силу вимог ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін і інших осіб. Взяті обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

Враховуючи відомості про особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, задовільно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставину, яка пом`якшує покарання є щире каяття, відсутність обставини, які обтяжують покарання, суд вбачає наявність достатніх підстав для призначення ОСОБА_4 передбаченого санкцією ч.1 ст. 369 КК України покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 гривень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити і призначити обвинуваченому покарання, яке узгоджене сторонами.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

При цьому, належні обвинуваченому ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 100 доларів США, які постановою слідчого були визнані речовими доказами та передані на зберігання до УФЗБО ГУНП в Дніпропетровській області, були предметом кримінального правопорушення, у зв`язку з чим вони відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України підлягають спеціальній конфіскації.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374, 475, ч.15 ст. 615 КПК України, -

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 травня 2026 року між прокурором ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, і призначити покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-грошові кошти в розмірі 100 доларів США, які передані на зберігання до УФЗБО ГУНП в Дніпропетровській області (квитанція № 002373), примусово безоплатно вилучити у власність держави в порядку ст.ст. 96-1, 96-2 КК України;

-компакт диск зберігати в матеріалах справи.

Стягнути з ОСОБА_4 на корить держави витрати на залучення експертів для проведення судової експертизи № СЕ-19/104-26/13428-ДД від 14.04.2026 в розмірі 1782 (одна тисяча сімсот вісімдесят дві) гривні 80 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1