Номер провадження: 11-кп/813/1606/26
Справа № 509/5239/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 04.02.2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.187, ч.3 ст.146, ч.2 ст.186, п.п. 3, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України,

установив

На розгляді Хаджибейського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0001760 від 21.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.187, ч.3 ст.146, ч.2 ст.186, п.п. 3, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України.

Оскарженою ухвалою місцевого суду задоволено клопотання прокурора та змінено обвинуваченому ОСОБА_7 , міру запобіжного заходу з домашнього арешту із забороною залишати житло у певний період доби та встановленими обов`язками, передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК України на тримання під вартою в умовах Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів без альтернативи внесення застави.

Мотивуючи прийняте рішення, суд послався на те, що після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу до обвинуваченого виникли обставини, які свідчать про те, що поведінка ОСОБА_7 , незважаючи на ряд обмежень та заборон, які застосовані до нього, каже про його свідоме небажання виправлятися.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що :

- суд не надав належну оцінку усім обставинам справи, не взяв до уваги усі доводи сторони захисту, належним чином не обґрунтував свої міркування та порушив норми матеріального та процесуального права

- підстави, які наведені в клопотанні, якими обґрунтовується необхідність зміни з домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , носять імовірний характер

- ризики, наведені у клопотанні відсутні.

На підставі цього просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід, який не пов`язаний із триманням під вартою.

Положеннями ч. 4 ст. 4221 КПК України визначено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Прокурор був належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явився, клопотань про розгляд справи за його участі до суду не надавав, за таких обставин, апеляційний суд, вислухавши думку сторони захисту, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора, вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності прокурора.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів провадження на розгляді Хаджибейського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0001760 від 21.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.187, ч.3 ст.146, ч.2 ст.186, п.п. 3, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України.

Оскарженою ухвалою місцевого суду задоволено клопотання прокурора та змінено обвинуваченому ОСОБА_7 , міру запобіжного заходу з домашнього арешту із забороною залишати житло у певний період доби та встановленими обов`язками, передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК України на тримання під вартою в умовах Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів без альтернативи внесення застави.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

Згідно ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїда проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності його вини, апеляційний суд переконаний, що на теперішній час продовжує існувати ризик того, що обвинувачений може здійснити спроби переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 1 ст.177 КПК).

Також є обґрунтованим ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, оскільки свідки у кримінальному провадженні ще не допитані.

Існування ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинувачений може вчинити нові кримінальні правопорушення, враховуючи кількість інкримінованих останньому кримінальних правопорушень.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги й те, що 21.01.2026 року ОСОБА_7 не з`явився в судове засідання суду першої інстанції, а 28.01.2026 року ОСОБА_7 вчасно не з`явившись у судове засідання, після тривалого запізнення увірвався до зали судових засідань Хаджибейського районного суду м. Одеси, поводив себе агресивно, висловлювався нецензурною лайкою та застосував силу по відношенню до іншої обвинуваченої особи у даному провадженні.

Крім того, протягом 2025 року, ОСОБА_7 , на якого було покладено процесуальні обов`язки, визначені ст. 42 КПК України, регулярно запізнювався у судові засідання без поважних на те причин, а також не з`являвся без попередження.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених прокурором ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги захисника про міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, однак зауважує, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

На думку апеляційного суду застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту цілодобово про що просить захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі є неможливим, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінуються злочини, передбачені ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 186, п.п. 3, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, вчинені із застосуванням насильства або погрозою його застосування, та які спричинили загибель людини.

При цьому такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів, всупереч доводів апеляційної скарги, вважає, що висновок суду про необхідність застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого, якому інкримінується вчинення особливо тяжких злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені судом першої інстанції ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

На думку апеляційного суду застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для задоволення апеляційної скарги та зміни ухвали суду.

Разом з цим, аналізуючи надані апеляційному суду копії матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 апеляційний суд вважає, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції тривалий час, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ст. 28 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, в зв`язку з чим вважає за необхідне повторно звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвалу суду, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 04.02.2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.187, ч.3 ст.146, ч.2 ст.186, п.п. 3, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4