Справа № 761/6050/26
Провадження № 1-кс/761/4910/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004182 від 18.12.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004182 від 18.12.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає про те, що СВ ВП № 4 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві за процесуального керівництва Шевченківської окружної прокуратури міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004182 від 18.12.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до ГУ НПУ надійшла заява ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення відносно останнього, яке полягає у заволодінні належними йому майновими авторськими правами на твори образотворчого мистецтва, шляхом зловживання довірою, а саме - у введенні ОСОБА_4 в оману, щодо правових наслідків укладення ліцензійного (авторського) договору №1 від 21.05.2020, на підставі якого було фактично відчужено права на належні йому картини без його усвідомлення реального обсягу та змісту переданих прав.

Зі змісту заяви та зібраних матеріалів встановлено, що 21.05.2020 між ОСОБА_4 та іншими сторонами, зокрема: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 було укладено ліцензійний (авторський) договір №1, який, за своїм фактичним змістом та правовими наслідками, передбачав відчуження виключних майнових авторських прав на належні потерпілому твори образотворчого мистецтва.

Разом з тим, під час своїх показань потерпілий ОСОБА_4 повідомив, що під час укладення вказаного договору його було введено в оману, щодо реального обсягу переданих прав та правових наслідків укладення договору, внаслідок чого він не усвідомлював, що фактично втрачає право розпоряджатися своїми творами, у тому числі право на їх використання, відчуження та отримання доходу. Він вважає договір недійсним і зазначив, що був обдурений іншими особами, які підготували та подали йому зазначений договір та підписання відбулося без його реального усвідомлення обсягу переданих прав, що підтверджує наявність ознак шахрайства та зловживання довірою.

Окрім цього, в ході досудового розслідування допитано свідка ОСОБА_9 , який підтвердив, що 21.05.2020 під час його перебування у майстерні ОСОБА_4 договір уже був підписаний, а потерпілий перебував у збудженому стані та не до кінця усвідомлював правові наслідки. Свідок зазначив, що проект договору підготовлено іншими особами зокрема ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , що свідчить про необхідність вилучення документів та електронних носіїв у зазначених осіб для встановлення обставин укладення договору.

Також, допитано свідка ОСОБА_11 , яка підтвердила, що у 2022 році уклала договір з ОСОБА_4 про використання п`яти його творів, а у 2024 році дізналася від ОСОБА_10 , що нібито права на твори належать йому, що викликало шок та змусило звернутися до ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . Покази свідка свідчать про можливі неправомірні дії третіх осіб щодо авторських прав ОСОБА_4 , що обґрунтовує необхідність вилучення документів та електронних носіїв для перевірки обставин.

У ході досудового розслідування встановлено, що до підготовки, укладення та реалізації ліцензійного (авторського) договору №1 від 21.05.2020 можуть бути причетні особи, які зберігають у своєму володінні документи, електронні носії інформації та інші речі, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які є сторонами договору та ОСОБА_10 , який відвідував майстерню потерпілого, привозив документи та матеріали, що стосуються авторських прав, а також міг впливати на підписання договору іншими особами.

15.02.2026 старшим слідчим Шевченківського УП ГУНП у м. Києві винесено постанову про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою встановлення достовірності підписів від імені ОСОБА_7 у документах, що мають значення для кримінального провадження.

Для проведення повного, об`єктивного та всебічного дослідження експерту необхідні вільні зразки підпису ОСОБА_7 , виконані у різний час та за звичайних умов.

Під час проведення 19.02.2026 обшуку на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2026,за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено оригінал договору найму (оренди) квартири від 12.05.2020 та акт приймання-передачі майна до нього, укладені між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , які містять власноручні підписи сторін.

19 лютого 2026 року слідчим винесено постанову про визнання документів, а саме оригіналу договору найму (оренди) квартири (житлового приміщення) від 12.05.2020 та додатку до нього акту приймання-передачі майна, що вилучені в ході обшуку речовими доказами у кримінальному провадженні № 0004182 від 18.12.2025.

З метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, прокурор звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з відповідним клопотанням про арешт вилученого майна.

Прокурор ОСОБА_3 , про дату та час розгляду клопотання повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з`явився. Разом з тим, від прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_13 , який входить до групи прокурорів у кримінальному провадженні, надійшла заява про проведення судового розгляду у його відсутність.

Власник тимчасово вилученого майна в судове засідання, не з`явився, причини неявки не відомі.

В той же час, неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, Шевченківським УП ГУ НП у м. Києві за процесуального керівництва прокурорів Шевченківської окружної прокуратури м. Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004182 від 18.12.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

19.02.2026 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2026, за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено оригінал договору найму (оренди) квартири від 12.05.2020 та акт приймання-передачі майна до нього, укладені між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , які містять власноручні підписи сторін.

19.02.2026 старшим слідчим СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_14 винесено постанову про визнання зазначеного майна речовим доказом у кримінальному провадженні.

Згідно з ст.ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст.170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п.1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п.3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).

Згідно ч.3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При цьому, слідчий суддя зазначає про те, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за ознаками вчинення якого розслідується кримінальне провадження, та у межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, а також те, що вилучене майно в ході проведення обшуку цілком відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а отже обґрунтовано має правовий статус речового доказу, з метою забезпечення його збереження, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні правові підстави для арешту вищезазначеного майна.

Керуючись ст.ст.131, 132, 167, 170-174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004182 від 18.12.2025, - задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, користування та розпорядження на майно, вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: оригінал договору найму (оренди) квартири від 12.05.2020 та акт приймання-передачі майна до нього.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Відповідно до ст.174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя