ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 21 січня 2026 року стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у провадженні за клопотанням засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відповідно до ст. 81 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 21 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив, що дотримання засудженим вимог режиму відбування покарання, виконання трудових обов`язків, належна поведінка у відносинах з персоналом установи та іншими засудженими є обов`язком кожного засудженого відповідно до вимог ст. 9 КВК України, а не винятковими обставинами, які самі по собі свідчать про досягнення мети покарання та виправлення особи. Така поведінка є необхідною, однак недостатньою умовою для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення.

Суд врахував, що певні позитивні зміни у поведінці засудженого мають місце, однак вони не є достатніми та стійкими для висновку про досягнення мети покарання. Наявність дисциплінарного стягнення, відсутність постійного працевлаштування, несистемна участь у виховних програмах, середній рівень ризику повторного вчинення кримінального правопорушення, а також неодноразовий рецидив злочинної поведінки після попереднього застосування до нього пільгових інститутів кримінального права свідчать про те, що виправлення засудженого не є остаточним.

Судом першої інстанції також взято до уваги, те, що раніше до ОСОБА_6 неодноразово застосовувалися більш м`які заходи кримінально-правового впливу, у тому числі звільнення від відбування покарання з випробуванням та умовно-дострокове звільнення, однак такі заходи не запобігли вчиненню ним нових умисних злочинів, що свідчить про їх неефективність у конкретному випадку.

У зв`язку з чим виснував, що матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого протягом усього періоду відбування ним покарання, а їх зміст не дає підстав вважати, що мети покарання було досягнуто у більш короткий строк, ніж це визначено вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2022 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою звільнити його від відбування покарання умовно-достроково в порядку ст. 81 КК.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду його клопотання, не надав належної оцінки обставинам, які свідчать про його виправлення, а саме, відбуття ним встановленої частини строку покарання, дотримання режиму відбування покарання, позитивну характеристику, визнання своєї вини та щире каяття. У зв`язку з викладеним вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції засуджений підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції та матеріали провадження, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_6 засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2022 за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК призначено ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2021 року, більш суворим покаранням призначеним цим вироком, визначивши до відбуття покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

З матеріалів особової справи вбачається, що з 10.06.2022 засуджений ОСОБА_6 перебував у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», де порушень режиму відбування покарання не допускав, дисциплінарних стягнень не мав, заохочення не застосовувалися.

З 25.07.2022 засуджений відбуває покарання у Державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)». Початок строку відбування покарання: 10.06.2022, кінець строку відбування покарання: 10.06.2026.

За час відбування покарання у зазначеній установі ОСОБА_6 характеризується посередньо, на виробництві установи не працевлаштований, але приймає активну участь у роботах з благоустрою установи. На заходи виховного характеру намагається реагувати своєчасно. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці. Відповідно до ст. 110-113 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК) підтримує зв?язки з рідними шляхом листування та побачень, отримує передачі. Відповідно до ст. 123 КВК бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу за темою: «Правова просвіта», заняття за відвідує не завжди. Відповідно до ст. 127 КВК участь у роботі самодіяльних організацій бере, соціально корисну активність не проявляє.

11.01.2023 комісією установи відмовлено засудженому у застосуванні ст. 101 КВК. 12.06.2024 комісією установи відмовлено засудженому у застосуванні ст. 82 КК. 10.02.2025 комісією установи відмовлено засудженому у застосуванні ст. 81 КК.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений має два заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці (10.04.2024 та 14.10.2025) та одне стягнення (21.10.2025).

За результатами оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, проведеної відповідно до положень Наказу Міністерства юстиції України від 27.11.2020 № 4121/5 , засудженому встановлено середній рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК, призначене покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання, про що вірно наголосив суд першої інстанції.

Статтею 6 КВК передбачено, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання, суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє та професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Статтею 81 КК чітко передбачено, що засуджений своє виправлення доводить ставленням до праці та сумлінною поведінкою, не за певний період, а протягом всього строку відбування покарання, крім випадків коли він за станом здоров`я не може бути працевлаштованим в установі.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що на даний час засуджений виконує покладені на нього обов`язки та не має зауважень з боку адміністрації установи виконання покарань. Разом з цим, зазначені обставини свідчать лише про дотримання ним встановлених вимог законодавства та правил відбування покарання, що є обов`язком кожної особи, яка відбуває покарання. Водночас умовно-дострокове звільнення є заохочувальним інститутом кримінального та кримінально-виконавчого законодавства і може бути застосоване лише за наявності переконливих підстав вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а не лише формально дотримується встановленого порядку.

Апеляційний суд оцінює поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, а не за окремий період та хоча загалом позитивні зміни у поведінці засудженого мають місце, однак за вказаних вище обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вони не мають стійкого та переконливого характеру та не можуть бути підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що засуджений має дисциплінарне стягнення, два несистематичні заохочення у 2024 році, відсутність стабільного працевлаштування, нерегулярно бере участь у виховних заходах, визначений середній рівень ризику повторного вчинення кримінального правопорушення.

Подальші позитивні зміни у поведінці засудженого свідчать лише про те, що останній став на шлях виправлення, однак на цей час не можуть свідчити про досягнення мети його виправлення, тому, за вказаних вище обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання є встановлення судом факту, що особа довела своє виправлення. У даному випадку, на переконання колегії суддів, відсутні підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення, тому застосування до ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення є передчасним, оскільки на даний час це буде суперечити меті призначеного покарання, яке полягає у виправленні засудженого та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, а також положенням ст. 81 КК.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, апеляційний суд дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку є передчасним, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги є непереконливими, тому її слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись статтями 81, 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 21 січня 2026 року про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання відповідно до ст. 81 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________ ______________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4