КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/9863/24 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4074/2026 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

09 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2026 року,-

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2026 року клопотання прокурора задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, з утриманням в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.Термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою становить до 24.00 год. 09.05.2026 року.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України, та можливість призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років,та дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки він може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, в тому числі понятих при проведенні слідчих дій, потерпілу та інших осіб у кримінальному провадженні з метою зміни ними свідчень та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2026 року та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник вказує, що обставини, викладені в обвинувальному акті по суті висунутого обвинувачення не можуть аналізуватись під час вирішення питання про доцільність перебування ОСОБА_7 під вартою.

Також апелянт зазначає, що жодний ризик у клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурором не доведений. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор виходив з тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_7 , та вчинення ним дій для знищення доказів та переміщення трупу потерпілого, втім на думку апелянта, міркування не можуть бути покладені до основи законного та вмотивованого рішення. При цьому, як зазначає апелянт, відсутні докази переміщення тіла потерпілого або сліди такого переміщення, свідки, під час досудового розслідування трасологічна експертиза не призначалася.

Щодо ризику впливати на свідків, то захист вважає, що станом на дату постановлення ухвали цей ризик на стадії кримінального провадження допиту свідків захисту є наявним лише вкрай незначною мірою та виключає можливість для обвинуваченого впливати на «потенційних» свідків, не вказаних в реєстрі досудового розслідування. Щодо ризику впливу на потерпілу, то вона не була очевидцем подій, що є предметом розгляду кримінального провадження та до того ж нею вже були надані пояснення про відомі їй обставини.

Також апелянт зазначає, що ризик втечі з боку ОСОБА_7 наразі істотно зменшився і таке зменшення ризику не дає підстави вважати, що задля самої по собі втечі обвинувачений вдасться до дій, що містимуть самостійний склад злочину. Апелянт вказує, що в обвинуваченого достатньо стримуючих факторів, що будуть перешкоджати втечі обвинуваченого, однак він не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як вину у вчиненні злочинів не визнає і таким чином не має підстав вважати, що він продовжуватиме злочинну діяльність, так як злочинів не вчиняв.

Водночас апелянт вказує, що обвинувачений має постійне місце проживання, стабільний дохід, хоча відносно нього відкрито кримінальне провадження, що перебуває на розгляді іншого суду, де він винним не визнаний.

Крім того, апелянт вказує, що обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості (01.12.2023) та постановлений з порушенням строків тимчасового затримання виходить за межі розумного строку та не відповідає особі обвинуваченого.

Апелянт вважає, що застосування цілодобового домашнього арешту до ОСОБА_7 , одруженого, інваліда ІІ групи, раніше не судимого, буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0004824 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115, ч.3 ст. 289 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції розглядаючи питання продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що з урахуванням характеру висунутого обвинувачення у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, одне з яких проти життя та здоров`я особи, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, що свідчить про надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки таких дій, з урахуваннями даних про особу обвинуваченого, який одружений, інвалід ІІ групи, офіційно не працевлаштований, щодо якого Вінницьким міським судом Вінницької області здійснюється розгляд кримінального провадження № 0000043 від 14.02.2018 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, у своїйсукупності дає достатні підстави вважати, що з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_7 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше її тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується посилань захисника на те, що обвинувачений одружений, має стабільний дохід, є інвалідом ІІ групи, що свідчить про міцність соціальних зв`язків, то колегія суддів зауважує, що дані обставини, зважаючи на обсяг обвинувачення, конкретні обставини кримінального правопорушення, які інкриміновано обвинуваченому, не є достатніми стримуючими факторами та не можуть свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Те, що, як зазначає захисник, обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання та має намір доводити свою невинуватість, то дані обставини, на думку колегії суддів, неспроможні слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки у даному кримінальному провадженні, яке наразі триває, а також жодним чином не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 під загрозою можливого застосування покарання, не зможе здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

З приводу ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_7 впливати на свідків, потерпілу та інших осіб у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке триває, досліджуються докази, не допитані всі учасники, показання яких, суд сприймає безпосередньо, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений, якому інкримінується вчинення злочину із застосуванням насильства, з метою мінімізації негативних наслідків для себе, може впливати на зазначених осіб, що призведе до неповноти, недостовірності чи неточності показань цих осіб під час їх допиту в судовому розгляді.

Щодо твердження захисника про те, що лише тяжкість покарання, на яку посилається сторона обвинувачення в клопотанні, не може бути достатньою підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то колегія суддів зауважує, що висновок суду першої інстанції щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ґрунтується на даних про особу обвинуваченого із урахуванням тяжкості та обставин інкримінованих кримінальних правопорушень, які у своїй сукупності дають підстави вважати, що обвинувачений, може вчинити дії, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи захисника про тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_7 , під вартою не можуть бути єдиною підставою для скасування йому запобіжного заходу, оскільки в даному випадку тримання під вартою не виходить за межі розумного строку та не суперечить Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність та зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів, не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, як про це просить захисник має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2026 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, тобто до 24 год. 00 хв. 09.05.2026 - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4