Справа №576/1557/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/59/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2025 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області 15 жовтня 2025 року, на задоволення клопотання слідчого СВ ВП №1 (м. Глухів) Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_6 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 27 листопада 2025 року включно.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчій у задоволенні поданого клопотання.

В обґрунтовування своїх вимог, захисник посилається на те, що при розгляді клопотання слідчої, слідчим суддею було встановлено, що підозра, повідомлена ОСОБА_6 за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, є обґрунтованою, а ризики, передбачені п.1,3,5, ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та існують.

Однак, поза увагою слідчого судді залишилось те, що на підтвердження обґрунтованості повідомленої ОСОБА_6 підозри, слідча посилалась на протоколи огляду місця події, під час яких виявлено та вилучено зброю та магазини до автомату з набоями, проте, за даними вказаних протоколів, огляд проводився у місці, яке не має жодного відношення до безпосереднього місця вчинення злочину і фактично, був проведений огляд предметів, які вилучені у поза процесульний спосіб. Крім того, слідча посилалась і на протоколи допитів свідків, однак, допитані особи не підтвердили, що вказаний злочин було вчинено ОСОБА_6 за обставин, зазначених у повідомленій йому підозрі. Також, слідча у клопотанні посилалась на довідку про результати опитування з використанням поліграфа ОСОБА_6 , однак згідно з діючим КПК України, така довідка не може бути доказом у кримінальному провадженні, крім того, останній на допиті постійно вказував, що він не пам`ятає події, бо отримав удар прикладом по голові та втратив свідомість.

Таким чином, апелянт вважає, що повідомлена ОСОБА_6 підозра за вказаною статтею ґрунтується лише на припущеннях сторони обвинувачення, оскільки в ній відсутня конкретизація події, не зазначено всіх ознак кримінального правопорушення, часу, місця, способи та обставин його вчинення з урахуванням встановлених обставин кримінального провадження.

Крім того, захисник зазначає і про недоведеність ризиків, на які вказувала слідча у клопотанні, при тому, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, було встановлено лише з огляду на тяжкість злочину та суворість майбутнього покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , к разі доведеності його вини, що суперечить практиці ЄСПЛ, згідно якої ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня, а сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосовано до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення такого ризику втечі.

Також, як вказує апелянт, органом досудового розслідування, жодним доказом не доведено наявність спроб підозрюваного ОСОБА_6 будь-яким чином впливати на свідків, потерпілих, понятих експертів, і такі твердження ґрунтуються виключно на припущеннях слідчої і не можуть вважатися належною метою обрання найсуворішого запобіжного заходу, а посилання щодо наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, взагалі нічим не обґрунтовано, у клопотання лише зазначено, що даний ризик існує.

В той же час, як вказує апелянт, ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, і з врахуванням як зазначеного, так і через недоведеність існування заявлених ризиків, можливо дійти висновку про їх зменшення чи відсутність та недоцільність продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при тому, що нові ризики заявлені не були.

Також, апелянт зауважує, що у клопотанні зазначено, що протягом строку проведення досудового розслідування було виконано значний обсяг слідчих дій, а саме: допитано ключових свідків, проведено огляд місця події, відібрано зразки у ОСОБА_6 для проведення відповідних експертиз, що, також, свідчить про істотне зменшення ризиків, які бралися до уваги під час застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, захисник наголошує, що ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно. При цьому, у клопотанні слідча вказувала, що протягом строку проведення досудового розслідування було виконано значний обсяг слідчих дій, що істотно зменшує існування ризиків і є обставиною, яка перебуває у безпосередньому взаємному зв`язку із застосованим щодо особи запобіжного заходу і зумовлює його зміну.

Таким чином, апелянт вважає, що подальше тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 є недоцільним, а вищезазначені обставини вказують на наявність підстав для зміни останньому застосованого запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 та прокурор були сповіщені належним чином, і, враховуючи, що підозрюваний перебуває у ДУ «Сумський слідчий ізолятор», та на задоволення клопотання адвоката, апеляційним судом було постановлено ухвалу про здійснення судового засідання за їх участю у режимі відеоконференції.

Проте, через масовану атаку ворожих БПЛА, яка відбулась 17 лютого 2026 року та внаслідок якої, в тому числі, було пошкоджено енергосистему м. Суми, провести судове засідання у режимі відеоконференції з вказаними особами, по технічним причинам, виявилось неможливим.

У свою чергу, прокурор подав до суду клопотання, в якому просив розглядати дане кримінальне провадження без його участі.

Враховуючи зазначене, захисник ОСОБА_7 у телефонному режимі повідомила, що також не заперечує щодо здійснення апеляційного розгляду без її та підозрюваного участі, з додатковим зазначенням що свої апеляційні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

З огляду як на зазначене, так і на те, що в апеляційній скарзі питання про погіршення становища підозрюваного не ставиться, наявні підстави для розгляду даного провадження за відсутності підозрюваного, його захисника та прокурора, а тому, заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали, які надійшли до апеляційного суду та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Статтею 177 КПК України встановлено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

У свою чергу, положеннями ч. 3 ст. 197 КПК України встановлено, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На переконання колегії суддів, вирішуючи питання про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону було дотримано не в повному обсязі.

З матеріалів, які надійшли до апеляційного суду вбачається, що в рамках кримінального провадження №0000321 від 26 червня 2025 року, досудове розслідування якого здійснюється СВ ВП №1 (м. Глухів) Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області, в якому встановлюються обставини умисного протиправного заподіяння смерті двом особам, до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_6 , ухвалою слідчого судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2025 року, було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який, у подальшому, було продовжено по 21 жовтня 2025 року, включно.

З врахуванням того, що завершити досудове розслідування даного кримінального провадження до закінчення вказаного строку дії запобіжного заходу було неможливим, до слідчого судді звернулась слідчий СВ ВП №1 (м. Глухів) Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області з клопотанням про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави в межах строку досудового розслідування, тобто, до 27 листопада 2025 року.

Своє клопотання слідчий вмотивовувала обґрунтованістю повідомленої ОСОБА_6 27 червня 2025 року підозри та наявністю ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які залишаються актуальними та запобігти яким, шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалу, як щодо обґрунтованості повідомленої ОСОБА_6 підозри так і з приводу того, що заявлені слідчим у клопотанні ризики не зменшились та існують.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що при цьому, слідчим суддею було враховано, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину вбивство двох осіб, за який, у разі доведеності вини, йому загрожує покарання від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, і усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну, останній може як переховуватись від органу досудового розслідування та суду, так і незаконно впливати на свідків, з метою зміни їх показань на свою користь, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Що стосується ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то його існування було встановлено з огляду на схильність ОСОБА_6 до скоєння протиправних дій та його антисуспільну поведінку.

Таким чином, з врахуванням як вищезазначеного, так і фактичних обставин злочину, за яким ОСОБА_6 було повідомлено про підозру, слідчий суддя і дійшов висновку про доцільність продовження останньому застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та задовольнив вимоги поданого слідчим клопотання.

При цьому, на спростовування доводів захисника щодо необґрунтованості повідомленої ОСОБА_6 підозри, колегія суддів зауважує на практику, визначену у рішеннях ЄСПЛ, відповідно до яких термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення, тобто, обґрунтованою є підозра яка побудована на фактах, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність і стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Щодо рівня імовірності, за якого підозра вважається обґрунтованою, то цей стандарт доказування не передбачає, що уповноважені особи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, які необхідні на наступних етапах кримінального провадження.

Крім того, колегія суддів зауважує, що ті обставини, що підозрюваний раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, на що вказує захисник, не зменшують встановлені слідчим суддею ризики та не є безумовною підставою, за якої у задоволенні клопотання слідчого слід було б відмовити.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Також, колегія суддів зауважує і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

З врахуванням практики ЄСПЛ, а також фактичних обставин особливо тяжкого злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , який є суспільно небезпечним, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження застосованого до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя надав належну оцінку усім обставинам провадження та дійшов вірного висновку про необхідність продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і доводів, за яких у задоволенні клопотання слідчого необхідно було б відмовити та застосувати до останнього більш м`який запобіжний захід, апелянтом в апеляційній скарзі наведено не було.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,412,418,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2025 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4