Справа № 690/70/24
Провадження № 1-кп/690/42/26
УХВАЛА

про закриття кримінального провадження

10 березня 2026 року м. Багачеве

Багачевський міський суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі судових засідань Багачевського міського суду Черкаської області в режимі відеоконференції з Державною установою «Старобабанівська виправна колонія № 92» питання про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гончариха Катеринопільського району Черкаської області, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 (на даний час - Звенигородського) району, адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , освіта середня спеціальна, розлученого, не працевлаштованого, відомості щодо перебування на військовому обліку відсутні, раніше засудженого вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 20.12.2022 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці та 21.04.2023 року звільнений в зв`язку з відбуттям строку покарання, вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.01.2025 року за ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 7 років, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Багачевським міським судом здійснюється судовий розгляд матеріалів об`єднаного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ст. 395 КК України.

Судом вказано обвинуваченому ОСОБА_3 на можливість закриття кримінального провадження в частині його обвинувачення у вчиненні 25.03.2024 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, з підстав, передбачених п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, та роз`яснено, що вказана підстава для закриття кримінального провадження, не є реабілітуючою, і він має право на продовження судового розгляду на загальних підставах, з метою встановлення його невинуватості у вчиненні інкримінованого йому діянні, а також, що він не повинен доводити свою невинуватість, оскільки його вина має бути доведена прокурором на підставі зібраних у ході досудового розслідування доказів.

Обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що не заперечує проти закриття кримінального провадження за фактом вчинення ним 25.03.2024 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Прокурор ОСОБА_4 вказав, що з урахуванням згоди обвинуваченого ОСОБА_3 наявні підстави для закриття кримінального провадження за фактом вчинення ОСОБА_3 25.03.2024 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на п. 4-1) ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки в силу вартості викраденого ним майна, його діяння на даний час є не кримінально-караним.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження потерпілий ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 09.09.2024 року виконавчим комітетом Ватутінської міської ради Черкаської області, та вказане не перешкоджає вирішенню питання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 4-1) ч. 1 ст. 284 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 близько 18 год. 25.03.2024 року, тобто в умовах воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ, строк дії якого неодноразово продовжувався, та триває на даний час, перебуваючи на кухні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яка на праві приватної власності належала потерпілому ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою власного збагачення, таємно, переконавшись у відсутності сторонніх осіб та що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав з кухонного столу мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy А01» (EMEI 1: НОМЕР_2 , EMEI 2: НОМЕР_3 ), вартість якого згідно висновку експерта від 08.04.2024 року № СЕ-19/124-24/5134-ТВ становить 900 грн., в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_4 , чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальних збитків у вказаному розмірі.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Згідно ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який 09.08.2024 року набув чинності, передбачено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібним викраденням чужого майна, за яку настає відповідальність за ст. 51 КУпАП.

З огляду на вказане, суд вважає, що вищевказаним Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», крім іншого, внесено зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року та дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць в розмірі 3 028 грн.

При цьому, зміни до законодавства, внесені вищевказаним Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», призвели до часткової декриміналізації діянь, зокрема передбачених ст. 185 КК України, оскільки фактично скасовують кримінальну відповідальність у разі заподіяння внаслідок правопорушення меншої матеріальної шкоди у вигляді вартості викраденого майна, ніж встановлено верхньою межею диспозиції ч. 2 ст. 51 КУпАП, що становить 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в 2024 році - 3 028 грн. (3 028 грн. * 0,5 = 1 514 грн. * 2).

Отже, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, сформульованими Верховним Судом у постанові від 16.02.2021 року в справі № 345/3522/18, та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.01.2021 року в справі № 306/7567/12, про те, що за загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності. Зазначений підхід закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі. Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 КК.

За змістом п. 4-1) ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, крім іншого, в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1) ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні 25.03.2024 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, внаслідок якого він заволодів майном вартістю 900 грн., розмір заподіяної цим діянням шкоди є меншим 3 028 грн., як наслідок, на даний час вчинене ним 25.03.2024 року діяння не вважається кримінальним правопорушенням, в силу втрати чинності закону, яким встановлювалася його кримінальна протиправність, що є передумовою для закриття даного кримінального провадження на підставі п. 4-1) ч. 1 ст. 284 КК України.

Вказане узгоджується з релевантною щодо обставин кримінального провадження практикою Верховного Суду, зокрема правових висновків, викладених у постановах Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.08.2024 року в справі № 567/507/23, Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 року в справі № 278/1566/21.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Відповідно до ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 126 КПК України суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта для проведення експертизи 08.04.2024 року № СЕ-19/124-24/5134-ТВ у розмірі 2 271 (дві тисячі двісті сімдесят одна) грн. 84 коп.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 17.06.2020 року в справі № 598/1781/17, за змістом якої кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, зокрема, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя, крім іншого, має вирішити питання про речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо.

Також Верховним Судом у постанові від 01.02.2024 року в справі № 930/497/23 зроблено висновок про те, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до п. 5) ч. 9 ст. 100 КПК України.

керуючись ст.ст. 3, 5, 185 КК України, ст.ст. 2, 7, 100, 110, 124, 284, 286, 350, 372, 393-395, 479-2 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні 25.03.2024 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 4-1) ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні за даним епізодом протиправної діяльності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заявлений.

Заходи забезпечення кримінального провадження за даним епізодом протиправної діяльності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не застосовувались, підстави для їх застосування до набрання даної ухвалою законної сили відсутні.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 (на даний час - Звенигородського) району, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , інші відомості не відомі, на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 2 271 (дві тисячі двісті сімдесят одна) грн. 84 коп.

Речові докази - мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A01» залишити в розпорядженні власника.

Продовжити судовий розгляд за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ст. 395 КК України.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченому та прокурору.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Багачевський міський суд Черкаської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду оголошено о 11 год. 00 хв. 12.03.2026 року.

Суддя ОСОБА_1