Провадження № 11-сс/4808/121/26
Категорія ст.174 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в порядку письмового апеляційного провадження матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту, накладеного на автомобіль марки «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що суду не надано доказів того, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба. Крім того, надана заявником копія постанови про закриття кримінального провадження засвідчена не органом досудового розслідування, який її постановив, а адвокатом. Оригінал постанови від 28 серпня 2025 року про закриття кримінального провадження чи засвідченої в установленому порядку копії органом досудового розслідування суду не надано. Таким чином, перед судом не доведено наявності правових підстав для скасування арешту.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просила скасувати ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2025 року та постановити нову, якою задоволити її клопотання та скасувати арешт на автомобіль марки «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , накладений згідно з ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2025 року у справі №344/11129/25 у кримінальному провадженні №0001064, внесеному до ЄРДР 24 червня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та повернути власнику ОСОБА_6 .

Вважає, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки слідчий суддя не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновок.

Зокрема вказує, що ухвалою Івано-Франківського міського суду накладено арешт на автомобіль марки «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 . Пояснювала, що на даний момент потреба в подальшому застосування цього заходу відпала, оскільки 28 серпня 2025 року слідчим СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001064, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, постановлено речовий доказ автомобіль марки «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 повернути власнику, ОСОБА_6 . З огляду на закриття провадження, арешт майна суттєво обмежує гарантоване Конституцією України право на приватну власність. Враховуючи, що власником автомобіля є жінка, яка виховує дитину, арешт майна може мати негативні наслідки для її добробуту. Такий захід ускладнює забезпечення базових потреб сім`ї, тривале знаходження арештованого автомобіля без можливості його технічного обслуговування, на відкритому повітрі, безперечно відобразиться на технічному стані та через невеликий проміжок часу він взагалі стане непридатним до використання.

Зазначає, що слідчий суддя, встановивши факт закриття провадження, залишив арешт чинним, що є свавільним та незаконним обмеженням права власності. Кримінальний процесуальний кодекс не містить вимог про те, що для підтвердження факту закриття кримінального провадження необхідно подавати виключно оригінал постанови або копію, засвідчену органом досудового розслідування. Разом з тим, надана копія постанови посвідчена нею, як адвокатом в цій справі, а тому є належним і допустимим доказом. Водночас, оригінал постанови про закриття кримінального провадження знаходиться в матеріалах кримінального провадження, які в жодному разі не будуть надані ні власнику арештованого майна, ні його представнику. У разі виникнення сумнівів щодо справжності документа слідчий суддя мав право та можливість або витребувати матеріали, або зобов`язати слідчого чи прокурора надати йому доступ до них для перевірки, однак цього зроблено не було.

Окремо наголошує, що у цьому провадженні постанову про закриття кримінального провадження виніс слідчий, який на відміну від прокурора, згідно з ч. 3 ст. 174 КПК України, не має права скасовувати арешт майна. При цьому, сам факт закриття провадження слідчим не відновлює право власника, бо арешт продовжує діяти. Тільки ухвала слідчого судді про скасування арешту здатна забезпечити реальне повернення автомобіля власниці.

До початку апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_7 подала клопотання про розгляд даного провадження без її участі та участі ОСОБА_6 . При цьому зазначила, що апеляційну скаргу підтримують в повному обсязі з наведених в ній підстав.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду провадження до суду не подавав.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності учасників провадження.

Обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 370 КПК України ухвала слідчого судді за результатами перевірки законності і обґрунтованості рішень, дій чи бездіяльності слідчого має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Відповідно до ч. 9 ст.100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Із аналізу наведених положень закону вбачається, що клопотання про скасування арешту майна під час досудового розслідування може бути предметом розгляду слідчого судді, а під час судового провадження - суду. У випадку ж закриття кримінального провадження постановою прокурора, останній скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації, а суд - у разі ухвалення судового рішення, яким закінчується судовий розгляд.

Разом із цим, ч.4 ст.132 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 374 КПК передбачено, що у разі ухвалення вироку суд зобов`язаний вирішити питання щодо речових доказів і документів, і таке рішення може бути оскаржене як у апеляційному, так і у касаційному порядку.

Відповідно до усталеної судової практики об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, аналогічним правом має бути наділена й особа, яка є володільцем або власником майна, і право якої на вільне розпорядження, користування чи володіння цим майном було обмежено під час досудового розслідування, а кримінальне провадження при цьому закрито слідчим або прокурором.

Забезпечення права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, прийнятого за результатами розгляду питання про долю речових доказів та документів надає можливість реалізувати легітимну мету судового контролю в аспекті реалізації положень ст. 1 Протоколу до Конвенції.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово та послідовно зазначав, що «перша і найважливіша вимога ст.1 Протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у мирне володіння майном має бути правомірним: друге речення абзацу першого дозволяє позбавляти майна лише «за умов, визначених законом», а другий абзац визнає, що держави мають право контролювати процес користування майном шляхом застосування «законів». Верховенство права (правовладдя) одна із засад демократичного суспільства, притаманна всім статтям Конвенції. Отже питання про те, чи було досягнуто справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту фундаментальних прав особи набуває значення лише після того, як буде встановлено, що втручання, про яке йдеться, відповідало вимозі правомірності і не було свавільним (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції"від 25 березня 1999 року).

Так, відповідно до сформульованого висновку у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі №554/2506/22 (провадження №51-4350кмо23), щодо застосування норми, передбаченої абзацом 1 ч. 4 ст. 132 КПК, у разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК, заходи забезпечення кримінального провадження, серед яких і арешт майна, припиняють свою дію в силу прямої вказівки ч. 4 ст. 132 КПК України.

Верховний Суд вказав, що за приписами ч.4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2025 року в межах кримінального провадження №0001064 від 24.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, накладено арешт, як на речовий доказ, на автомобіль марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до його скасування у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку, із забороною користування, відчуження та розпорядження.

За результатами досудового розслідування, слідчим СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_8 винесено постанову від 28 серпня 2025 року про закриття кримінального провадження №10001064 від 24.06.2025 року на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Крім того, постановлено речовий доказ автомобіль марки автомобіль марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику, а саме ОСОБА_6 .

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Чинний кримінальний процесуальний закон розрізняє поняття «суд» та «слідчий суддя», визначаючи стадії кримінального провадження (досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність) здійснення ними своїх повноважень та належним чином розмежовуючи їх.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Ухвала слідчого судді про скасування арешту майна або відмову у його скасуванні, постановлена після закриття кримінального провадження, не передбачена кримінальними процесуальними нормами, тому суд апеляційної інстанції не вправі відмовити в перевірці законності такого рішення. Право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі п. 17 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 КПК, статей 124, 129 Конституції України.

Оскаржувана ухвала слідчого судді за висновками є постановленою з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню з призначенням в суді першої інстанції нового розгляду заяви представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5