У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000028, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.02.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.368-5 КК України, -

встановив:

Адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2026 у справі №308/14722/24, провадження №1-кс/308/1754/26, на квартиру АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивоване тим, що зазначена квартира була придбана матір`ю заявника ОСОБА_5 ще у 2020 році, тобто до періоду, який перевіряється у межах кримінального провадження, а право власності на неї ОСОБА_3 набув у березні 2023 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Адвокат зазначає, що набуття майна у спадок є законною підставою набуття права власності відповідно до ст.1216 ЦК України, а тому таке майно не може вважатися набутим у розумінні ст.368-5 КК України як результат протиправних дій.

Крім того, у клопотанні вказано, що зазначене майно не відповідає критеріям речового доказу, визначеним ст.98 КПК України, оскільки не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не містить його слідів та не має доказового значення у кримінальному провадженні.

Також сторона захисту посилається на відсутність зв`язку між спірним майном та інкримінованим кримінальним правопорушенням, а також на те, що арешт є непропорційним втручанням у право власності, що порушує вимоги ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з викладеним адвокат вважає, що у подальшому застосуванні арешту відпала потреба, а тому просить його скасувати.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 , прокурор в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд клопотання в їх відсутності.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею з доданого витягу ЄРДР встановлено, що в провадженні Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Львові, перебуває кримінальне провадження №0000028, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.02.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.368-5 КК України. Процесуальне керівництво здійснюється прокурорами Закарпатської обласної прокуратури.

Підставою внесення зазначених відомостей до ЄРДР відповідно до наданого витягу зазначено те, що «керівник одного із сервісних центрів ГСЦ МВС в Закарпатській області у період часу з 2021 року по 2023 рік, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави, набув активів, сукупна вартість яких більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що перевищує його законні інтереси».

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2026 у справі №308/14722/24, провадження №1-кс/308/1754/26, з метою забезпечення збереження речових доказів накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 15,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною відчуження.

Постановляючи зазначену ухвалу, слідчий суддя виходив із наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно може відповідати критеріям речового доказу у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які, зокрема, були об`єктом кримінально протиправних дій, або містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ст.368-5 КК України, за своєю правовою природою пов`язане з набуттям особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, активів, вартість яких перевищує її законні доходи.

За таких обставин саме активи, законність набуття яких перевіряється органом досудового розслідування, можуть бути предметом кримінально протиправних дій та відповідати критеріям речових доказів у розумінні ст.98 КПК України, а тому їх збереження є необхідним для досягнення завдань кримінального провадження.

Крім того, відповідно до примітки до ст.368-5 КК України під набуттям активів слід розуміти не лише їх безпосереднє набуття такою особою, але й набуття активів іншими особами, якщо доведено, що таке набуття здійснено за її дорученням або якщо вона може прямо чи опосередковано вчиняти щодо них дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження.

Таким чином, сама по собі обставина оформлення майна на близьких осіб або подальшого його набуття у порядку спадкування не виключає можливості визнання такого майна активом, законність походження якого підлягає перевірці у межах кримінального провадження.

З матеріалів клопотання вбачається, що відповідно до долученого висновку Національного агентства з питань запобігання корупції встановлено ознаки незаконного збагачення, в тому числі активів, серед яких зазначено квартиру АДРЕСА_1 , площею 39,4 кв.м., право власності на яку підтверджується поданими до клопотання документами.

Оцінюючи доводи клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя виходить із наступного.

Відповідно до ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано, якщо особою, яка звернулася з відповідним клопотанням, доведено, що в подальшому застосуванні такого заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів клопотання, такі обставини стороною захисту не доведені.

Слідчий суддя враховує правову позицію, викладену у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі №466/525/22, відповідно до якої термін «майно» у кримінальному процесуальному законі має ширше значення порівняно з цивільно-правовим та охоплює матеріальні об`єкти, які мають або можуть мати ознаки речових доказів.

При цьому до такого майна можуть належати, зокрема, об`єкти, які є предметом кримінального правопорушення або одержані внаслідок його вчинення чи є доходами від нього, що прямо випливає із системного тлумачення положень КПК України.

За таких обставин майно, яке перевіряється у межах кримінального провадження як можливий актив, набутий із перевищенням законних доходів, може відповідати ознакам речового доказу у розумінні ст.98 КПК України.

З огляду на викладене, доводи сторони захисту про те, що спірна квартира не може бути речовим доказом, є безпідставними та не спростовують висновків, покладених в основу ухвали про накладення арешту.

Доводи сторони захисту про те, що спірне майно було набуте матір`ю власника у 2020 році, тобто до зайняття ОСОБА_3 відповідної посади, слідчий суддя оцінює критично, оскільки такі твердження є голослівними та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами.

До клопотання не додано жодного документа, який би підтверджував обставини набуття вказаного майна первісним власником, джерела походження коштів на його придбання чи інші істотні умови такого набуття.

За таких обставин посилання сторони захисту на зазначені факти не можуть бути прийняті слідчим суддею як належне обґрунтування для скасування арешту майна та не спростовують висновків, покладених в основу ухвали про його накладення.

Щодо доводів про непропорційність втручання у право власності, слідчий суддя зазначає, що відповідно до вимог ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається за умови, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права особи.

З урахуванням характеру кримінального правопорушення, яке розслідується, мети застосування арешту (забезпечення збереження речових доказів), а також тимчасового характеру такого заходу, слідчий суддя приходить до висновку, що втручання у право власності є обґрунтованим та співмірним.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що стороною захисту не доведено, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба або що арешт накладено необґрунтовано, у зв`язку з чим підстав для задоволення клопотання не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 100, 132, 174, 369 372, 392, 395 КПК України,

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000028, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.02.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.368-5 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6