ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника

в режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника

ОСОБА_6 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Центрального районного суду м. Дніпра від 02 лютого 2026 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000488, щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Приморськ

Запорізької області,

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 191, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Центрального районного суду м. Дніпра від 02 лютого 2026 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 191, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366 КК України, продовжено на 60 днів до 02 квітня 2026 року включно; визначено розмір застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 266240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень.

Своє рішення судмотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливістю обвинуваченого переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, тому у суду є достатні підстави вважати, що обвинувачений, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим у інкримінованому злочині, може переховуватися від суду. Крім того, враховуючи серйозність пред`явленого обвинувачення, суд дійшов висновку, що існує висока вірогідність, що, перебуваючи на волі, обвинувачений, який тривалий час перебував у трудових стосунках з працівниками АТ «Укрзалізниця», матиме змогу з метою уникнення кримінальної відповідальності незаконно впливати на представника потерпілого, якого ще не було допитано в судовому засіданні, а тому ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, на теперішній час існує. Доводи прокурора про можливість обвинуваченого незаконно впливати на інших обвинувачених у справі, яка розглядається в іншому суді, не є слушними, оскільки даний обвинувальний акт складено тільки стосовно ОСОБА_7 , доказів на підтвердження інших кримінальних проваджень стосовно співучасників ОСОБА_7 суду не надано. Щодо доводів обвинуваченого про наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, суд вважає їх непереконливими, оскільки останній не працює, родина зі слів ОСОБА_7 знаходиться за кордоном, де знаходився й останній до екстрадиції в Україну, доказів на підтвердження його навчання в аспірантурі матеріали провадження не містять. З урахуванням вимог ст.ст.182,183 КПК України суд вважав необхідним визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу Центрального районного суду м.Дніпра від 02.02.2026 року і постановити нову, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на більш м`який у виді цілодобового домашнього арешту. У разі залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити обвинуваченому заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник посилається на те, що кримінальне провадження №0000488 виділено з кримінального провадження №0000491 від 01.07.2021 року, що перебуває на розгляді в Соборному районному суді м. Дніпра. Зазначає, що окрім ОСОБА_7 в кримінальному провадженні №0000491 від 01.07.2021 року, що перебуває на розгляді в Соборному районному суді м. Дніпра є й інші обвинувачені, які діяли ніби-то в складі групи. ОСОБА_7 брав участь в судових засіданнях у кримінальному провадженні №0000491, і суду та прокурору було достеменно відомо про місце перебування ОСОБА_7 , тому вважає, що ризик переховуватися від суду в даному випадку є недоведеним. Вказує, що всі інші обвинувачені у кримінальному провадженні №0000491 перебувають на волі. Зауважує, що ОСОБА_7 взято під варту з вересня 2025 року, з цього часу він не може брати участь в судових засіданнях в основній справі, в якій на даному етапі вже допитуються свідки, тому ризик впливати на представника потерпілого теж є необґрунтованим. Вважає, що перелічені у клопотанні прокурора та в ухвалі суду ризики не можуть вказувати на необхідність продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, оскільки зазначені ризики цілком можуть бути усунені застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, наприклад домашнім арештом. Зазначає, що сторона обвинувачення не надала конкретних доказів можливості переховування ОСОБА_7 , обмежившись припущеннями про тяжкість покарання. Звертає увагу, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, є аспірантом Запорізького національного університету, не має намірів ухилятися від слідства та суду, що підтверджується його попередніми явками до слідчого, прокурора та суду в основній справі, яка слухається вже кілька років. Вказує, що застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту забезпечить можливість задоволення необхідних потреб обвинуваченого та сприятиме реалізації його конституційних прав і дотримання обов`язків перед судом. Також посилається на те, що судом визначено максимальний розмір застави, а оскільки ОСОБА_7 з вересня 2025 року перебуває під вартою, не працює, то визначена сума застави у розмірі 266 240 грн. є завідомо непомірною для нього та не носить жодної альтернативної функції.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Прокурор та обвинувачений ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, клопотань про розгляд справи за їх участі не заявляли, відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності зазначених учасників судового провадження.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених

ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до матеріалів справи в провадженні Центрального районного суду м. Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 191, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366 КК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , мотивуючи свою позицію тим, що ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованих злочинів, а отже обвинувачення не є вочевидь безпідставним.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у контексті наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд першої інстанції встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують.

Слідчим суддею не встановлено будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, необхідних для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з чим також погоджується колегія суддів.

Таким чином, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, одне з яких відповідно до ст.12 КК України є тяжким, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, тому у суду є достатні підстави вважати, що обвинувачений, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим у інкримінованому злочині, може переховуватися від суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що продовжує існувати ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений, який тривалий час перебував у трудових стосунках з працівниками АТ «Укрзалізниця», матиме змогу з метою уникнення кримінальної відповідальності незаконно впливати на представника потерпілого, якого ще не було допитано в судовому засіданні.

При встановленні наявності вказаного ризику апеляційний суд враховує встановлений КПК України порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

При цьому, зазначені ризики об`єктивно збільшуються з урахуванням введення в Україні військового стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, іншого запобіжного заходу, що може значно ускладнити органам правопорядку вжиття заходів реагування на таку поведінку обвинуваченого та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо обвинуваченого ризики з числа передбачених ст.177 КПК України є виключно вагомими, а вищенаведені обставини поза розумним сумнівом підтверджують продовження існування встановлених ризиків, і те, що запобігти їх реалізації можливо тільки шляхом продовження застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_7 , встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Апеляційним судом враховано доводи захисника стосовно того, що обвинувачений не має намірів ухилятися від слідства та суду. Разом з тим, на противагу цим доводам, суд вважає, що на даний час вказані обставини неможливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на переховування від суду, або впливу на представника потерпілого, тобто визнати ці обставини такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Інші доводи апеляційної скарги захисника зводяться до дослівного викладення положень кримінального процесуального закону та низки рішень Європейського суду з прав людини без належного співставлення висновків ЄСПЛ у справах, у яких вони були сформульовані з фактичними обставинами цієї справи, що не може слугувати підставою для скасування оскарженого рішення.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Також, враховуючи тяжкість та фактичні обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, особу обвинуваченого, його майновий стан, сімейний стан, беручи до уваги, що розмір застави не може бути завідомо непомірним для обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що встановлений судом першої інстанції альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та буде для нього вагомим стримуючим фактором, а достатніх підстав для зменшення розміру альтернативної застави, як на цьому наполягає захисник, не вбачається.

Доводи захисника щодо позитивних характеризуючих даних обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, є аспірантом Запорізького національного університету, не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованих злочинів та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ним протиправної діяльності, до того ж не зменшують наявних ризиків.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та в апеляційній скарзі не доведені.

Відомостей щодо протипоказань для перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора не було надано, як під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає необхідним ухвалу суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Дніпра від 02 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4