Справа № 175/7152/26
Провадження № 1-кс/175/1203/26
У Х В А Л А

про обрання запобіжного заходу

13 травня 2026 року с-ще Слобожанське

Слідчий суддя Дніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000021 від 06.02.2026 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянки України, із вищою освітою, незаміжньої, яка має на утриманні неповнолітню дитину, працює старшою медичною сестрою Амбулаторії загальної практики сімейної медицини №2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

13.05.2026 старший слідчий ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, слідчим обґрунтовано тим, що підозрювана ОСОБА_4 вчинила тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 4 до 8 років, та наявністю ризиків передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливістю переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність зазначених в клопотанні ризиків слідчим обумовлено тим, що підозрювана на даний час проживає не за місцем своєї реєстрації, не має міцних соціальних зв`язків, а тому в будь-який час може залишити або змінити місце свого проживання, перебуваючи на посаді старшої медичної сестри може вплинути на своїх колег та залегендовану особу, а також має безпосередній доступ до місць зберігання метадону, що створює технічну можливість для повторного збуту наркотичних засобів.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала клопотання і просила його задовольнити з огляду на наявність зазначених в клопотанні ризиків і неможливості застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу.

Підозрювана ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні клопотання та обрати до неї домашній арешт. Зазначила, що вона повністю визнає свою вину, а доступу до ЗПТ та списку хворих їй буде заборонено.

Захисник адвокат ОСОБА_5 підтримала позицію свої підзахисної та просила застосувати до неї нічний домашній арешт.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив наступне.

Відомості про кримінальне правопорушення 06.02.2026 внесені до ЄРДР за №0000021 з попередньою правовою кваліфікацією ч.1, 2 ст.307 КК України.

13.05.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, згідно якої вона перебуваючи на посаді старшої медичної сестри Амбулаторії загальної практики сімейної медицини №2, будучи службовою особою, на яку покладено обов`язки щодо обліку, зберігання та видачі наркотичних засобів у межах програми замісної підтримувальної терапії (ЗПТ), діючи всупереч вимогам: Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовині і прекурсори»; Постанови КМУ N?333 від 13.05.2013 року; Наказів МОЗ України №200 від 27.03.2012 та №2555 від 09.11.2020, маючи умисел на незаконний збут наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи з корисливих мотивів, реалізувала наступний злочинний план у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 03.04.2026, використовуючи своє службове становище та доступ до препаратів суворої звітності, незаконно вилучила з обігу медичного закладу та привласнила з метою подальшого збуту наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, у кількості 10 таблеток. Вказаний наркотичний засіб ОСОБА_7 незаконно зберігала у робочому кабінеті №11 Амбулаторії №2 (м. Дніпро, провул. Фестивальний, 14) до моменту виникнення домовленості про його збут. Надалі, 03.04.2026, приблизно об 11:51 год. ОСОБА_4 перебуваючи на своєму робочому місці за вищевказаною адресою, під час зустрічі з громадянкою ОСОБА_8 збула останній 10 таблеток метадону, які згідно висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів №CE-19/104-26/13359 - НЗПРАП віднесено до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, маса метадону складає 0,2190 г, за що отримала грошові кошти у сумі 1000,00 гривень.

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу слідчий суддя враховує наступне.

Згідно з положеннями статті 5 пункту 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Статтею 29 Конституції України передбачено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як визначено ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого та інші відомості.

Крім визнання підозрюваною ОСОБА_4 своєї вини, про існування обґрунтованої підозри вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України можуть свідчити наступні докази, долучені до клопотання: протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 11.02.2026, згідно показань якої вона неодноразово купувала у ОСОБА_4 пігулки «метадон» вартістю 100 грн. за 1 шт., останній раз 05.02.2026; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, від 11.02.2026, згідно якого свідок ОСОБА_8 впізнала ОСОБА_4 як особу, яка працює медичною сестрою в амбулаторії №1 КНП «ДЦПМСД 9» ДМР м. Дніпро, де здійснює видачу «метадону»; протокол огляду грошових коштів за видатками спецпризначення НП України в сумі 1000 грн. від 03.04.2026; протокол огляду ОСОБА_8 від 03.04.2026, в ході якого останній видано грошові кошти в сумі 1000 грн. для проведення оперативної закупки; протокол огляду ОСОБА_8 від 03.04.2026 в ході якого остання добровільно видала блістер з пігулками білого кольору, який вона у ОСОБА_4 в приміщенні кабінету Амбулаторії за адресою: м. Дніпро, провул. Фестивальний, 14; протокол про результати проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 03.04.2026; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 03.04.2026, згідно якого остання повідомила про обставини придбання у ОСОБА_4 10 пігулок «метадону» в кабінеті №11 Амбулаторії за адресою: м. Дніпро, провул. Фестивальний, 14; висновок експерта від 15.04.2026, згідно якого надані на дослідження експерту 10 пігулок містять метадон (фенадон), який віднесено до наркотичних засобів та рослин.

Згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.307 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» у справі від 23 січня 2012 року № 30671/04 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Так ризик переховування від органу досудового розслідування або/та суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Наявність даного ризику у відповідності до КПК України не означає, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме переховування, однак достатньо встановити, що він має реальну можливість здійснити такі дії у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, яке відноситься до категорії тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 4 до 8 років, а тому, будучи обізнаною про ступінь тяжкості інкримінованого їй злочину та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватою, існує реальний ризик того, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування, у зв`язку із чим слідчий суддя вважає, що існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Також слідчий суддя вважає обґрунтованим твердження сторони обвинувачення про існування ризику незаконного впливу на свідків, оскільки такі не були досліджені безпосередньо судом, тому існує певна ймовірність незаконного впливу на них зі сторони зацікавлених осіб з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати передбачену статтями 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Суд може обґрунтовувати свої висновки, лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слідчий суддя враховує, що підозрювана ОСОБА_4 на теперішній час визнає свою вину, однак наголошує, що такі показання не є доказами для судового розгляду, під час якого суд повинен буде безпосередньо допитати будь-яких осіб, а тому до цього часу залишається актуальним ризик впливу на їх показання з боку підозрюваної, особливо, якщо такі показання носять викривальний характер.

Відтак вказані обставини формують у слідчого судді переконання щодо існування ризику впливу на свідків та інших учасників цього кримінального провадження.

Доводи сторони обвинувачення про існування ризиків, передбачених п.5 ч.1 ст.177 КПК України, що підозрювана може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, достатнім обсягом доказів не підтверджено і з цих підстав судом до уваги не приймається.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені п.1 та 3 ч.1 ст.177 КПК України - є визначеною законом підставою застосування запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 3 Загальної декларації прав людини, ст.. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Як встановлено під час розгляду клопотання підозрювана ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає у повному обсязі, має постійне місце проживання у м. Дніпрі, де проживає разом із неповнолітньою дитиною, працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, а тому на думку слідчого судді стороною обвинувачення не наведено достатніх мотивів щодо неможливості застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні.

За наявності підстав, передбачених ч. 4 ст. 194 КПК, слідчий суддя, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ст. 181 КПК України до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі може бути застосований запобіжний захід - домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

На підставі викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити та застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 статті 194 КПК України, що обумовлені ризиками, про які зазначено слідчим в клопотанні, на строк два місяці.

Такий запобіжний захід буде достатнім для дотримання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, відповідатиме меті застосування запобіжного заходу запобіганням реалізації встановлених ризиків, а також не буде занадто обтяжливим заходом для підозрюваної.

На підставі вищезазначеного, керуючись вимогами статей 176 - 178, 181, ч.4,5 ст. 194, 196, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

У застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши останній залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 21:00 год. до 06:00 год..

Дата закінчення дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту 13 липня 2026 року.

Відповідно до ч. 5 ст.194 КПК України зобов`язати підозрювану ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду та виконувати наступні обов`язки:

1) не відлучатись з населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

3) утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

Визначити строк дії покладених на підозрювану ОСОБА_4 обов`язків два місяці, тобто до 13 липня 2026 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на орган поліції за місцем проживання підозрюваної.

Апеляція на ухвалу може бути подана безпосередню до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1