Справа № 274/1995/26
Провадження № 1-кс/0274/394/26
Ухвала

Іменем України 23.03.2026 року м. Бердичів

Слідчий суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржниці ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,

в с т а н о в и в :

19.03.2026 р. ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді із вказаною скаргою, відповідно до якої просить:

- зобов`язати уповноважену особу Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області невідкладно, але не пізніше 24-х годин, внести відомості до ЄРДР за її заявою від 17.03.2026 р. про викрадення та незаконне позбавлення волі її чоловіка ОСОБА_4 працівниками ТЦК, відкрити кримінальне провадження та провести досудове розслідування;

- направити до ДБР окрему ухвалу в частині повідомлення про вчинення службовою особою Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України.

Скаргу обґрунтовує тим, що 17.03.2026 р. о 16:08 год до неї зателефонували з Бердичівського РВП та повідомили про утримання її чоловіка ОСОБА_4 у відділку з метою оформлення адміністративного протоколу. Після її приїзду до Бердичівського РВП їй повідомили, що її чоловіка направляють до ТЦК з метою уточнення військово-облікових даних. В подальшому працівники поліції, які не надали своїх посвідчень, проти волі ОСОБА_4 та в супроводі працівників ТЦК (невідомі особи у військовій формі без розпізнавальних знаків та посвідчень), доставили його за адресою: АДРЕСА_1 , на що вона 17.03.2026 р. близько 21:00 год звернулась до Бердичівського РВП з заявою про вчинення працівниками ТЦК відносно її чоловіка ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 146 КК України, а саме: його викрадення та незаконне позбавлення волі працівниками ТЦК. Однак уповноважена особа Бердичівського РВП не виконала вимоги ст. 214 КПК України та не внесла її заяву про злочин від 17.03.2026 р. до ЄРДР, що свідчить про бездіяльність уповноваженої особи Бердичівського РВП, тому просить направити до ДБР окрему ухвалу в частині повідомлення про вчинення кримінального правопорушення уповноваженою особою Бердичівського РВП за ст. 367 КК України.

В судовому засіданні скаржниця ОСОБА_3 скаргу підтримала з підстав, викладених в ній. Просила задоволити скаргу. Пояснила, що 17.03.2026 р. їй зателефонували з відділу поліції та повідомили, що її чоловіка ОСОБА_4 затримано, він перебуває у відділку з метою оформлення відносно нього адміністративного протоколу. По приїзду до Бердичівського РВП працівники поліції повідомили, що відпускають її чоловіка, однак вони викликали працівників ТЦК та СП, які мають намір доставити її чоловіка до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення військово-облікових даних. В подальшому поліцейські разом з працівниками ТЦК та СП доставили чоловіка до військкомату ( всупереч його волі), де залишили та утримували його в приміщенні ТЦК та СП. Тоді вона 17.03.2026 р. звернулася до Бердичівського РВП з заявою про викрадення та незаконне позбавлення волі її чоловіка працівниками ТЦК та СП.

Додатково пояснила, що 17.03.2026 р. її чоловік рухався на власному автомобілі та був зупинений працівниками поліції. Однак він не порушував ПДР. На вимогу поліції надати його документи, чоловік документи не пред"явив. Потім чоловік разом з поліцейськими на службовому автомобілі поїхав до відділку поліції для оформлення відносно нього адміністративного протоколу. Після чого його відпустили. Однак до нього підійшли працівники ТЦК та СП та пред"явили вимогу проїхати з ними до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення його військово-облікових даних. Усі події чоловік знімав на відео. На даний час їй невідоме місце перебування чоловіка. Вказала, що її чоловік виходив з нею в той день на зв"язок, повідомляв, що його везуть до м. Житомира для проходження ВЛК.

Уповноважена особа Бердичівського РВП в судове засідання не з"явилася, причини неявки не повідомлено. ЇЇ неявка відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Слідчий суддя, дослідивши зміст скарги та долучені до неї матеріали, матеріали перевірки № 5529, заслухавши доводи скаржниці, дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, - зокрема заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Частиною 1 статті 214 КПК України визначено, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР, та їх перелік визначені ч. 5 цієї статті, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність..

Відповідно до п. 2 глави 3 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 р. № 298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Положення ст. 214 КПК України в свою чергу перебувають у тісному взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 та ст. 11 КК України, згідно з якими підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою не будь-яких дій, а суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки конкретного складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення відомостей до ЄРДР.

З аналізу вказаних положень можна зробити висновок про те, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Верховний Суд у своїй постанові №761/20985/18 від 16.05.2019 р. наголосив, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато, а якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Також Верховний Суд у своїй постанові № 556/450/18 від 30.09.2021 р. вказав, що підставою початку досудового розслідування не є будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 р. у справі № 818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчим суддею з досліджених матеріалів скарги та матеріалів перевірки № 5529 встановлено наступне.

Згідно протоколу прийняття заяви від ОСОБА_3 від 17.03.2026 р. про вчинене кримінальне правопорушення заявниця повідомила про викрадення її чоловіка ОСОБА_4 . Зі змісту заяви вбачається, що 17.03.2026 р. о 18:30 год працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 та працівники поліції незаконно позбавили її чоловіка ОСОБА_4 права на пересування.

Згідно відповіді першого заступника начальника ВП - начальника СВ Бердичівського РВП ОСОБА_5 від 17.03.2026 р. вбачається, що заяву ОСОБА_3 у зв"язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю у зв"язку з цим внесення відповідної інформації до ЄРДР, зареєстровано в ІТС ІПНП (журналі ЄО) Бердичівського РВП за № 5529 від 17.03.2026 р. для її розгляду відповідно до Закону України "Про звернення громадян" або КУпАП.

З письмових пояснень ОСОБА_3 від 17.03.2026 р. вбачається, що 17.03.2026 р. близько 16:00 год їй зателефонували працівники поліції та повідомили про затримання її чоловіка, який знаходився у відділі поліції для встановлення його особи. У відділку на нього був складений адмінпротокол, після чого чоловіка звільнили. Однак люди у військовій формі, які не відрекомендували себе, хотіли викрасти чоловіка всупереч його волі. Але це зробили працівники поліції, які доставили його до ТЦК, порушуючи при цьому його права. ОСОБА_3 був зроблений дзвінок на "102" з проханням звільнити її чоловіка від незаконного утримання в ТЦК, на який вона почула відмову.

Згідно протоколу АЗ № 083837 від 17.03.2026 р. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП (за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами).

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 347 від 17.03.2026 р. про доставлення громадянина до ТЦК та СП вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Встановлено порушення військового обліку з 24.02.2026 р. по 23.02.2027 р.; особу встановлено; скасовано автоматично. Примітка: доставлений спільним патрулем з копією паспорта, складено протокол, відправляється на ВЛК.

Згідно рапорту начальника СРПП Бердичівського РВП ОСОБА_6 вбачається, що мобілізований 17.03.2026 р. солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 самовільно залишив військову частину в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). Станом на 21.03.2026 р. ОСОБА_4 розшукується ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце знаходження останнього невідоме.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 146 КК України відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення настає у разі незаконного позбавлення волі або викрадення людини.

Об`єктивна сторона злочину передбачає такі діяння: 1) незаконне позбавлення волі; 2) викрадення людини.

Незаконне позбавлення волі полягає в протиправному перешкоджанні людині обирати за своєю волею місце знаходження. Воно може виявитися у затриманні потерпілого в тому місці, де він знаходитися не бажає, або поміщення його в таке місце, яке він не має змоги вільно залишити. Це діяння може бути здійснене шляхом застосування фізичного чи психічного насильства, а також обману. За статтею 146 КК карається лише незаконне позбавлення волі, тому відповідальність виключається, якщо особу було позбавлено волі, зокрема внаслідок правомірного затримання особи, що вчинила злочин.

Викраденням людини є протиправне таємне або відкрите захоплення потерпілого, переміщення його з того місця, де він знаходився, та подальше утримання потерпілого викрадачем або іншою особою. Викрадення майже завжди супроводжується фізичним або психічним (погрози) насильством.

Із суб`єктивної сторони злочин вчиняється лише з прямим умислом і може характеризуватися різними мотивами (користь, помста та ін.). Обов`язковим є усвідомлення особою незаконності діяння, що нею вчинюється.

Суб`єктом незаконного позбавлення волі або викрадення людини, передбачених ст. 146 КК, є лише приватна особа, що досягла 16-ти років. Службові особи за подібні дії несуть відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто за ст. 365 або статтями 365-2, 371, 375, 424 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник, у першу чергу, має звернутися до уповноваженого державою органу із повідомленням про кримінальне правопорушення, в якому повинен зазначити конкретні відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України).

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення, і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинні містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Правова норма ч. 1 ст. 214 КПК України спрямована на забезпечення виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, та його дієвості.

Саме тому слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. В разі ж відсутності таких даних, слідчий, прокурор з метою недопущення вказаних негативних наслідків не повинні вносити такі відомості до ЄРДР.

Так, слідчим суддею з дослідженої в судовому засіданні заяви про кримінальне правопорушення (протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення) та письмових пояснень ОСОБА_3 від 17.03.2026 р., вбачається, що скаржниця повідомила про викрадення її чоловіка ОСОБА_4 . Вказала, що 17.03.2026 р. о 18:30 год працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 та працівники поліції незаконно позбавили її чоловіка ОСОБА_4 права на пересування. На її телефонний дзвінок на "102" працівники поліції не допомогли їй звільнити чоловіка.

В свою чергу, у даній справі скаржниця оскаржує бездіяльність уповноваженої особи Бердичівського РВП про невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 146 КК України, вчинене, на її думку, у зв`язку з незаконним затриманням її чоловіка ОСОБА_4 працівниками поліції та передачу його працівникам ІНФОРМАЦІЯ_1 , які, всупереч волі чоловіка, утримували його в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, матеріали скарги та матеріали перевірки не містять жодних належних доказів на підтвердження вчинення працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 146 КК України. Зокрема, відсутні докази на підтвердження вчинення працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 об"єктивної складової кримінального правопорушення за ст. 146 КК України.

Так, в матеріалах справи та матеріалах перевірки відсутні будь-які докази щодо протиправного перешкоджання ОСОБА_4 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 обрати за його волею місце знаходження; відсутні докази застосування фізичного чи психічного насильства чи обману до ОСОБА_4 , що є однією із важливих ознак об"єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 146 КК України.

Вказані доводи скаржниці спростовуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами перевірки № 5529, з яких вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 . З 24.02.2026 р. має порушення військового обліку. 17.03.2026 р. відправлений на ВЛК. Також 17.03.2026 р. самовільно залишив військову частину в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). Станом на 21.03.2026 р. ОСОБА_4 розшукується ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце знаходження останнього невідоме.

У зв"язку з чим, дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою уточнення та перевірки військово-облікових даних щодо ОСОБА_4 були законними та правомірними.

На підставі наведеного, слідчий суддя приходить до переконання, що заява ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення від 17.03.2026 р. не підтверджена необхідними доказами, адже з досліджених в судовому засіданні матеріалів скарги та матеріалів перевірки № 5529 не встановлено та не доведено, що в діях працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ст. 146 КК України, а тому такі відомості, що містяться в заяві ОСОБА_3 від 17.03.2026 р., не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо вчинення працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 злочину, передбаченого ст. 146 КК України.

У зв"язку з чим, слідчий суддя вважає, що дії уповноваженої особи Бердичівського РВП були правомірними, та останньою зроблено правильний висновок щодо відсутності підстав для внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 17.03.2026 р.

У зв`язку з чим, слідчий суддя прийшов висновку, що у задоволенні вимоги скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Бердичівського РВП щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР слід відмовити.

Щодо вимоги скарги про направлення до ДБР окремої ухвали в частині повідомлення про вчинення службовою особою Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 367 КК України передбачена кримінальна відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Об`єктивна сторона службової недбалості характеризується: 1) діянням, яке полягає у невиконанні або неналежному виконанні службових обов`язків через несумлінне ставлення до них; 2) наслідками у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам фізичних чи юридичних осіб, державним чи громадським інтересам (ч. 1) чи тяжких наслідків (ч. 2); 3) причинним зв`язком між вчиненим діянням та наслідками.

Службова недбалість належить до злочинів із матеріальним складом, який за ч. 1 ст. 367 КК визнається закінченим із моменту заподіяння істотної шкоди, а за ч. 2 ст. 367 КК - спричинення тяжких наслідків.

Суб`єктивна сторона службової недбалості найчастіше виявляється в необережній формі вини як щодо діяння, так і щодо його наслідків.

Суб`єктом злочину за ст. 367 КК може бути будь-яка службова особа, тобто така, яка здійснює службову діяльність як у публічній, так і в приватній сфері.

В порушення вимог КПК України скаржницею не надано доказів, про те, що службовою особою Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області заподіяно їй, її чоловіку, істотну шкоду або спричинено тяжкі наслідки, внаслідок несвоєчасно внесення відомостей по її заяві до ЄРДР, тому у задоволенні скарги в даній частині слід також відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 214, 303, 304, 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя : ОСОБА_1